Справа № К-20788/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2008-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2008
№ К-20788/06

Вищий адміністративний с
уд України у складі колегії с
уддів:
Карася О.В. (головуючого),

Брайка А.І., Голубєвої Г.К., Р
ибченка А.О., Федорова М.О.
при секретарі: Міненко О.М.

за участі представника від
повідача Шика Є.В.
розглянувши у відкритому с
удовому засіданні касаційну
скаргу Державного підпри
ємства «Донецький обласний р
адіотелевізійний передавал
ьний центр» на постанову Гос
подарського суду Донецької о
бласті від 03.01.2006 та ухвалу Доне
цького апеляційного господа
рського суду від 03.04.2006 по справ
і № 28/283 а
за позовом Державн
ого підприємства «Донецький
обласний радіотелевізійний
передавальний центр»
до Волн
оваської обєднаної держав
ної податкової інспекції в Д
онецькій області
про визнання
недійсним податкового повід
омлення-рішення
ВСТАНОВИВ:
Заявлено позовні вимо
ги про визнання недійсним по
даткового повідомлення-ріше
ння Волноваської ОДПІ (далі
ОДПІ) від 06.04.2005 № /0, яким визна
чена сума податкового зобов'
язання з земельного податку
у сумі 31 326,75 грн., винесеного на п
ідставі Акту від 06.04.2005 № 194/23-1/01183712/40 п
о проведеній плановій компле
ксній документальній переві
рці дотримання вимог податко
вого законодавства по обчисл
енню, повноті та своєчасност
і сплати податку на землю і ко
мунального податку позиваче
м за період з 01.04.2003 по 31.12.2004, яким по
зивачеві визначено податков
е зобов'язання за платежем "зе
мельний податок з юридичних
осіб" на загальну суму 31 326,75 грн
., в тому числі основний платіж
у сумі 20 884,50 грн., штрафні (фінан
сові) санкції у сумі 10 442,25 грн. зг
ідно з пп. 4.2.2 "б" п. 4.2 ст. 4 Закону Ук
раїни «Про порядок погашення
зобов'язань платників подат
ків перед бюджетами та держа
вними цільовими фондами» та
ст. ст. 12,15 Закону України «Про п
лату за землю».
Постановою Господарського
суду Донецької області від 03
.01.2006 залишеною без змін ухвало
ю Донецького апеляційного го
сподарського суду від 03.04.2006 по
справі № 28/283 а в позові відм
овлено. Постанова суду першо
ї інстанції мотивована тим, щ
о позивач не є закладом культ
ури ні з організаційно-право
вою формою, ні за метою створе
ння, а тому не має підстав для
звільнення від сплати земель
ного податку.
При цьому судом встановлен
о що позивачем не сплачений з
емельний податок у сумі 20 884,50 г
рн. по м. Докучаєвську внаслід
ок неправомірного застосува
ння пільги зі сплати земельн
ого податку у розмірі 100 %, як за
кладу культури., що є порушенн
ям ст.12, 15 Закону України від 03.07.1
992 № 2535-ХІІ «Про плату за землю»
(із змінами та доповненнями).

Підставою таких нарахуван
ь стали ті обставини, що згідн
о Статуту Державного підприє
мства «Донецький обласний р
адіотелевізійний передавал
ьний центр» (ДОРТПЦ), метою ств
орення підприємства є забезп
ечення народного господарст
ва та населення України засо
бами радіомовлення, радіозв'
язку та телебачення.
З довідки Донецького облас
ного управління статистики в
ід 29.10.2002 вбачається, що за класи
фікацією видів економічної д
іяльності, діяльність Держав
ного підприємства «Донецьки
й обласний радіотелевізійни
й передавальний центр» класи
фікується за кодами: 92.20.0 - діяль
ність у сфері радіомовлення
і телебачення; 64.20.0 -зв'язок.
Також судом визначено, що по
зивачем до податкового орган
у був наданий розрахунок зем
ельного податку на 2003 рік, у до
датках до якого позивачем ви
значена загальна площа земел
ьної ділянки у розмірі 130 000 кв.
м., яка ним використовується, р
озрахунок земельного податк
у сума якого становила 27 846 грн
., звіт про пільги у якому визн
ачений розмір цієї пільги, як
ий склав 27 846 грн.
Підтримавши висновок суду
першої інстанції, суд апеляц
ійної інстанції також в свої
й ухвалі зазначив норми ст. 2, п
. 4 ст. 12, ст. 14 Закону України «Пр
о плату за землю», а також звер
нув увагу, що згідно з ч. 5 ст. 5 З
акону України «Про державну
підтримку засобів масової ін
формації та соціальний захис
т журналістів» від 23.09.1997 № 540/97-ВР
(зі змінами та доповненнями) р
озмір плати за землю державн
ими підприємствами зв'язку, я
кі займаються розповсюдженн
ям друкованої продукції, тел
е- і радіопрограм, не може пере
вищувати розміру плати за зе
млю закладами культури.
На думку суду зазначеною но
рмою не встановлено пільги щ
одо плати за землю, яка справл
яється зазначеними в ній дер
жавними підприємствами зв'яз
ку, а передбачено лише гранич
ний рівень такої плати.
Таким шляхом суд визначивс
я, що позивач не довів, що визн
ачений податковим органом ро
змір плати за землю перевищу
є розмір плати за землю встан
овлений для закладів культур
и.
Щодо доводів позивача, про т
е, що він здійснює технічну ек
сплуатацію обладнання та роз
повсюджує телевізійні або ра
діомовні програми з допомого
ю технічних засобів зв'язку н
а підставі укладених контрак
тів, а тому він є закладом куль
тури, відхилено з огляду на та
ке:
відповідно до Статуту осно
вними напрямками діяльності
підприємства є: розвиток, вдо
сконалення та експлуатація т
ехнічних засобів телебаченн
я і радіомовлення на базі най
новіших досягнень науки і те
хніки, передового виробничог
о досвіду; розповсюдження те
левізійних та радіопрограм,
телефонної, телеграфної, ком
п'ютерної та іншої інформаці
ї через різні передавальні з
асоби; виконання технологічн
их функцій з визначеною норм
ативною якістю; організація
і експлуатація телефонних ст
волів та каналів; утворення в
ласних комерційних та інформ
аційних програм; введення в д
ію нових та раціональне вико
ристання наявних виробничих
потужностей. Позивач не є вла
сником телевізійних та радіо
програм, а на підставі укладе
них договорів розповсюджує т
елевізійні та радіопрограми
за допомогою технічних засо
бів зв'язку. Тобто фактично по
зивач займається трансляціє
ю, яка, відповідно до ст. 1 Закон
у України «Про телебачення і
радіомовлення» полягає в ро
зповсюдженні телевізійних а
бо радіомовних програм з доп
омогою технічних засобів зв'
язку.
За таких обставин, суд першо
ї інстанції дійшов висновку,
який підтримав суд апеляцій
ної інстанції, що позивач є пі
дприємством, яке забезпечує
лише технічну експлуатацію о
бладнання, призначеного для
трансляції програм технічни
ми засобами мовлення, за допо
могою яких такі програми та п
ередачі доводяться до спожив
ачів, і не є закладом культури
ні за організаційно-правово
ю формою, ні за метою його ство
рення.
Також судом апеляційної ін
станції зазначено, що відпов
ідно до ч. 4 ст. 111 та ч. 1 ст. 135 КАС У
країни господарським судом п
ри розгляді справи були з'ясо
вані фактичні обставини, які
визнаються сторонами, та вст
ановлено, що спір виник не у зв
'язку з неоднозначним (множин
ним) трактуванням прав платн
ика земельного податку перед
баченого п. 4 ст. 12 Закону Украї
ни «Про плату за землю» стосо
вно звільнення від сплати зе
мельного податку вітчизняни
х закладів культури, а з питан
ня поширення зазначеної норм
и закону на державні підприє
мства зв'язку, які займаються
розповсюдженням телевізійн
их та радіопрограм, тому заст
осувати пп. 4.4.1. п. 4.4. ст. 4 Закону У
країни 2Про порядок погашенн
я зобов'язань платників пода
тків перед бюджетами та держ
авними цільовими фондами» у
даному випадку не має підста
в.
Не погодившись із постано
вою Господарського суду Доне
цької області від 03.01.2006 та ухва
лою Донецького апеляційного
господарського суду від 03.04.2006
по справі № 28/283 а позивач (ДОРТ
ПЦ) подав касаційну скаргу, в я
кій просить скасувати судові
рішення та задовольнити поз
ов, оскільки рішення винесен
о із порушенням та неправиль
ним застосуванням норм матер
іального права і судом не при
йнято до уваги ст. 5 Закону Укр
аїни «Про державну підтримку
засобів масової інформації
та соціальний захист журналі
стів», якою визначено розмір
плати за землю державними пі
дприємствами зв'язку, які зай
маються розповсюдженням дру
кованої продукції, теле- і рад
іопрограм, не може перевищув
ати розміру плати за землю за
кладами культури.
На думку скаржника судове
рішення призвело до неправо
мірного припинення державно
ї підтримки суб'єктів назван
их ст. 5 Закону України «Про де
ржавну підтримку засобів мас
ової інформації та соціальни
й захист журналістів», яка ві
дповідно до ст. 3 цього Закону
припиняється лише у разі вст
ановленням судом порушень за
собом масової інформації вим
ог Конституції України, факт
ів зловживання свободою діял
ьності засобів масової інфор
мації, що завдає матеріально
ї шкоди фізичним та юридични
м особам. Протиправний висно
вок апеляційної інстанції св
ідчить про порушення судом ч
. 2 ст. 19 Конституції України, ад
же користування позивача піл
ьгами, встановленими для дер
жавного підприємства зв'язку
, яке займається розповсюдже
нням теле- і радіопрограм, є за
конодавчо обґрунтованими.

Грубе порушення норм матер
іального права (ст. 8, ч. 2 ст. 19 Ко
нституції України, ст. 5 Закон
у України «Про державну підт
римку засобів масової інформ
ації та соціальний захист жу
рналістів» призвело до поруш
ення принципу законності суд
очинства, встановленого ст. 12
9 Конституції України, оскіль
ки в такому випадку позивач в
имушений сплачувати земельн
ий податок на загальних підс
тавах всупереч положенням За
кону України «Про державну п
ідтримку засобів масової інф
ормації та соціальний захист
журналістів».
Відповідач надав заперече
ння на касаційну скаргу, яке о
бґрунтував нормою п. 4 ст. 12 Зак
ону України «Про плату за зем
лю», наголошуючи на тому, що по
зивач не відноситься до закл
адів культури, а здійснює дія
льність у сфері радіомовленн
я, звязку та телебачення.

В судовому засіданні ві
дповідач свою позицію підтри
мав та просив залишити скарг
у без задоволення а судові рі
шення без змін. Також в судове
засідання від відповідача н
адійшло клопотання про зміну
назви відповідача на підста
ві наказу ДПА України в Донец
ькій області від 24.01.2006 № 20, яким В
олноваську обєднану держа
вну податкову інспекцію було
реорганізовано з виділенням
з її складу відділень створе
ння на їх базі самостійних по
даткових інспекцій-юридични
х осіб. Відповідно Державну п
одаткову інспекцію у м. Докуч
аєвську визнано правонаступ
ником прав та обовязків Во
лноваської ОДПІ згідно розпо
дільного акту на території м
. Докучаєвська і передані на о
блік судові справи відповідн
их платників податків.
Перевіривши правильні
сть застосування судами перш
ої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процес
уального права, юридичної оц
інки обставин справи, доводи
касаційної скарги заперечен
ня на неї, та пояснення предст
авника відповідача, колегія
суддів вважає, що касаційна с
карга не підлягає задоволенн
ю з наступних підстав.
Як визначено ст. 2 Закону Ук
раїни від 03.07.1992 № 2535-ХІІ «Про плат
у за землю» (зі змінами та допо
вненнями) використання землі
в Україні є платним. Плата за
землю справляється у вигляді
земельного податку або орен
дної плати, що визначається з
алежно від грошової оцінки з
емель. Юридичні особи самост
ійно обчислюють суму земельн
ого податку в порядку, визнач
еному цим Законом, та подають
дані відповідній державній
податковій інспекції (ст. 14 ць
ого Закону). А в силу п. 4 ст. 12 цьо
го Закону - вітчизняні заклад
и культури, науки, освіти, охор
они здоров'я, соціального заб
езпечення, фізичної культури
та спорту, спортивні споруди
, що використовуються ними за
цільовим призначенням, звіл
ьняються від сплати земельно
го податку.
Оскільки судами беззапере
чно встановлено, що позивач н
е є закладом культури в розум
інні п. 4 ст. 12 Закону України «П
ро плату за землю», тому право
мірним є визначення, що позив
ач не може бути звільненим ві
д оподаткування податком на
землю.
При цьому необхідно зазнач
ити, що згідно ч. 5 ст. 5 Закону Ук
раїни від 23.09.1997 № 540/97-ВР «Про держ
авну підтримку засобів масов
ої інформації та соціальний
захист журналістів» (зі змін
ами та доповненнями) - розмір п
лати за землю державними під
приємствами зв'язку, які займ
аються розповсюдженням друк
ованої продукції, теле- і раді
опрограм, не може перевищува
ти розміру плати за землю зак
ладами культури.
Тобто судами вірно встанов
лено, що зазначеною нормою не
встановлено пільги щодо пла
ти за землю, яка справляється
зазначеними в ній державним
и підприємствами зв'язку, а пе
редбачено лише граничний рів
ень такої плати. Отже, судами д
оведено, що позивач не надав д
оказів про те, що визначений Д
ПІ розмір плати за землю пере
вищує розмір плати за землю в
становлений для закладів кул
ьтури.
За таких обставин, суди перш
ої та апеляційної інстанцій
правильно дійшли висновку, щ
о позивач є підприємством, як
е забезпечує лише технічну е
ксплуатацію обладнання, приз
наченого для трансляції прог
рам технічними засобами мовл
ення, за допомогою яких такі п
рограми та передачі доводять
ся до споживачів, і не є заклад
ом культури ні за організаці
йно-правовою формою, ні за мет
ою його створення.
Враховуючи зазначену норм
у матеріального права, необх
ідно звернути увагу на помил
ковість міркувань скаржника
, оскільки як визначено Стату
том позивача, основними напр
ямками діяльності підприємс
тва є: розвиток, вдосконаленн
я та експлуатація технічних
засобів телебачення і радіом
овлення на базі найновіших д
осягнень науки і техніки, пер
едового виробничого досвіду
; розповсюдження телевізійни
х та радіопрограм, телефонно
ї, телеграфної, комп'ютерної т
а іншої інформації через різ
ні передавальні засоби; вико
нання технологічних функцій
з визначеною нормативною як
істю; організація і експлуат
ація телефонних стволів та к
аналів; утворення власних ко
мерційних та інформаційних п
рограм; введення в дію нових т
а раціональне використання н
аявних виробничих потужност
ей. Він не є власником телевіз
ійних та радіопрограм, а на пі
дставі укладених договорів р
озповсюджує телевізійні та р
адіопрограми за допомогою те
хнічних засобів зв'язку. Тобт
о позивач займається трансля
цією, яка, відповідно до ст. 1 За
кону України від 21.12.1993 № 3759 «Про т
елебачення і радіомовлення»
полягає в розповсюдженні те
левізійних або радіомовних п
рограм з допомогою технічних
засобів зв'язку.
З огляду на встановлене суд
ом та враховуючи зазначене в
ище, суд касаційної інстанці
ї погоджується із висновком
суду про те, що позивач не є за
кладом культури на з організ
аційно-правовою формою, ні за
метою створення, а тому не має
підстав для звільнення від с
плати земельного податку. Ві
дповідно постанова Господар
ського суду Донецької област
і від 03.01.2006 та ухвала Донецьког
о апеляційного господарсько
го суду від 03.04.2006 по справі № 28/283
а скасуванню не підлягають, я
к такі, що винесені за вичерпн
их юридичних висновків при п
равильному застосуванні нор
ми матеріального права.
Керуючись ст. ст. 160, 220, 221, 223,
224, 230 Кодексу адміністратив
ного судочинства України, су
д, -
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Держа
вного підприємства «Донецьк
ий обласний радіотелевізійн
ий передавальний центр» зали
шити без задоволення.
Постанову Господарського
суду Донецької області від 03.
01.2006 та ухвалу Донецького апеля
ційного господарського суду
від 03.04.2006 по справі № 28/283 а залиш
ити без змін.
Ухвала набирає законної си
ли з моменту проголошення і о
скарженню не підлягає, крім я
к з підстав, у строк та в поряд
ку, визначеними ст. ст. 237-239 КАС У
країни.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
А.І. Брай
ко

Г.К. Голуб
єва

А.О. Рибче
нко

М.О. Федор
ов