Справа № К-19218/06
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2007-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2007 року м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у
складі:

Головуючого, судді -
Панченка
О. Н..

Суддів - Весельської
Т.Ф.,

Горбатюка С.А.,

Мироненка
О.В.,

Чумаченко
Т.А.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради про
стягнення недоотриманих сум на оздоровлення,

провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Центрально-Міського районного суду міста Макіївки Донецької області
від 16 лютого 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 4
квітня 2006 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2005 року ОСОБА_1 пред'явив до Управління праці та соціального
захисту населення Центрально-міської районної адміністрації Макіївської міської
ради позов про стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за
2001-2004 роки, посилаючись на те, що йому, як особі першої категорії
постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліду другої групи,
належить виплата щорічної допомоги на оздоровлення за 2001-2003 роки у розмірі
чотирьох, а за 2004 рік - у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.
Відповідач же щорічно виплачував йому таку допомогу у сумі 21 гривні 50
копійок, чим незаконно обмежив розмір цієї виплати.

Просив суд стягнути недоотриману ним щорічну допомогу за вказаний період у
сумі 7775 гривень 20 копійок.

Постановою Центрально-Міського районного суду міста Макіївки Донецької
області від 16 лютого 2006 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду
Донецької області від 4 квітня 2006 року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними рішеннями, ОСОБА_1 оскаржив їх у касаційному
порядку.

У касаційній скарзі, з посиланням на невірне застосування норм
матеріального права, ставиться питання про скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що позивач належить до першої категорії осіб,
постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 48 Закону України “Про статус та соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, таким громадянам
виплачується щорічна допомога на оздоровлення в таких розмірах:

- інвалідам
I і II групи - п'ять мінімальних заробітних плат;

- інвалідам III
групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати;

- учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - п'ять
мінімальних заробітних плат;

- учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії - три мінімальні
заробітні плати;

- кожній дитині, яка втратила
внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, - три мінімальні
заробітні плати;

- евакуйованим із зони відчуження у
1986 році, включаючи дітей, - три мінімальні заробітні плати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що до
спірних правовідносин підлягає застосуванню не тільки Закон України “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, а й постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №
836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, а тому усі виплати здійснені позивачу відповідно до чинного
законодавства.

Втім, суди дійшли такого висновку без належного з'ясування усіх обставин у
справі.

Зокрема, вони не встановили статус позивача, як отримувача щорічної допомоги
на оздоровлення, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо
встановлення та зміни групи інвалідності позивача.

У матеріалах справи відсутні також дані щодо фактичного отримання позивачем
сум щорічної допомоги на оздоровлення.

Окрім того, при розгляді справи суди не врахували роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, викладені у пункті 5 його постанови від 1 листопада
1996 року № 9 “Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя”
щодо необхідності оцінки нормативно-правових актів будь-якого державного чи
іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України,
постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради Міністрів Автономної
Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції
міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій
тощо) на предмет їх відповідності як Конституції, так і закону.

Даною постановою визначено, що у випадку встановлення під час розгляду
справи невідповідності чи суперечності нормативно-правового акту, який підлягав
застосуванню, законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці
правовідносини.

Окрім того, суди, встановивши, що позивач при зверненні до суду з позовною
заявою у листопаді 2005 року, ставить питання про стягнення недоотриманої
допомоги за 2001-2004 роки, залишили поза увагою ту обставину, що статтею 99
КАС України встановлено річний строк для звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи й адміністративний позов може бути
подано у межах цього строку звернення до суду.

Оскільки судами попередніх інстанцій при розгляді справи допущено порушення
норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного
вирішення справи, то, за правилом статті 227 КАС України, прийняті ними рішення
підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити усі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і у залежності від встановленого правильно застосувати
норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Центрально-Міського районного суду міста Макіївки Донецької
області від 16 лютого 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області
від 4 квітня 2006 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім як з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий, суддя О.
Н. Панченко

Судді Т.
Ф. Весельська

С. А. Горбатюк

О. В. Мироненко

Т. А. Чумаченко