Справа № К-21465/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2007-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2007

№ К-21465/06

Вищий адміністративний суд України
у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого),

Бившевої Л.І.,
Голубєвої Г.К., Рибченка
А.О., Федорова М.О.

при секретарі: Міненко О.М.

за участі представників: позивача -
Солонини Р.Д. та

відповідача - Грицака С.М.,
Григоріва В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську на
рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.08.2005 та ухвалу
Львівського апеляційного господарського суду від 21.12.2005 по справі № А-6/90

за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю Спільного українсько-польського підприємства «ЛОСТ
ЛТД»

до Державної
податкової інспекції в м. Івано-Франківську

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позовні вимоги про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення від 15.04.2005 №/0
у частині збільшення суми податкових зобов'язань з податку н додану вартість у сумі 67 379 грн. та в
частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 67 460 грн.

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 04.08.2005 залишеним без змін ухвалою ухвалу
Львівського апеляційного господарського суду від 21.12.2005 по справі №
А-6/90 - позов задоволено.

При цьому
судом встановлено:

Державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківську (далі - ДПІ)
проведено планову документальну перевірку дотримання вимог
податкового законодавства Товариства з обмеженою відповідальністю Спільного
українсько-польського підприємства «ЛОСТ ЛТД
(далі - ТОВ «ЛОСТ ЛТД») за період з
01.10.2002 по 31.12.2004 про що складено Акт від 14.04.2005 №297/23-1/22166741, де зазначено, що підприємством в порушення вимог п. 1.4
ст. 1, пп.3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п.4.1,
п. 4.2 ст. 4, пп. 7.3.1 пп. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»
невірно визначалась база оподаткування та дата виникнення податкових зобов'язань
з податку на додану вартість, а саме до
складу податкових зобов'язань з податку на додану вартість у листопаді 2002 року не було включено
суми податку з вартості реалізованих (переданих
при виході зі складу товариства одного з його учасників, відповідно до його
частки в капіталі підприємства) в
даному місяці товарів, запасних частин та основних фондів. Загальна сума
заниження податку на додану вартість за листопад 2002 року склала 67 379 грн.

Відповідно на підставі Акта перевірки від 14.04.2005 № 297/23-1/22166741
ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.04.2005 №/0, яким
ТОВ «ЛОСТ ЛТД» визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість
усього на суму 135 084 грн.. у тому числі 67 542 грн. - основний платіж та
67542 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Враховуючи
встановлені обставини справи, суди першої та апеляційної інстанцій мотивували
своє рішення нормами п .6 ст. 34 Закону України «Про підприємства в Україні» (який діяв на час існування спірних правовідносин),
оскільки матеріалами справи
підтверджується факт передачі новоствореному
підприємству відповідної частини прав і обов'язків та товарно-матеріальних цінностей реорганізованого підприємства. На цій
підставі суд першої інстанції зробив висновок,
що така передача не є продажем у відповідності до положень податкової законодавства, відтак визначення позивачеві суми
податку на додану вартість і застосувань штрафної (фінансової) санкції
відповідачем є безпідставним. Із таким висновком погодився суд апеляційної
інстанції.

Як встановлено судами, у відповідності до Протоколу №35 зборів учасників ТОВ «ЛОСТ ЛТД» від
23.10.2002 було вирішено провести реорганізацію ТОВ «ЛОСТ ЛТД» шляхом виділення з нього приватного
підприємства з одночасною передачею внесків учасника
ОСОБА_1 в статутний фонд, належної йому частки в майні та нерозподіленого прибутку на новостворене в результаті
реорганізації підприємство згідно розподільчого балансу станом на 01.10.2002 та передаточного акту. На підставі вказаного
рішення загальних зборів було
складено розподільчий баланс станом на 01.10.2002. Згідно актів приймання-передачі ТОВ «ЛОСТ ЛТД» передало новоствореному підприємству ПВКП "Продхім" основні фонди,
товарно-матеріальні цінності, грошові кошти, дебіторську та кредиторські
заборгованості.

Перевіркою також було встановлено, що згідно із рішенням від 01.11.2002 №43-П було
зареєстровано статут Приватного виробничого-комерційного підприємства
"Продхім", власником та засновником якого, згідно п.1.2 розділу І
Статуту, є громадянин України ОСОБА_1 Відповідно до п. 5.2 розділу V Статуту первинним надбанням
підприємства є отримання його по розподільчому балансу і передаточному акту від
ТОВ «ЛОСТ
ЛТД».

Не погодившись
із рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 04.08.2005 та
ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.12.2005 по
справі № А-6/90 відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати
судові рішення та в задоволенні позову відмовити, оскільки рішення винесені із
порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права і судами не
прийнято до уваги, що виділенням частки у
майні підприємства та внесків у Статутний фонд в сумі 37 500 грн., і виплата
частки відбулася шляхом передачі коштів
та майна ТОВ на новостворене ним ПВКП "Продхім" відповідно до актів приймання-передачі майна від
08.11.2005, що підтверджують факти
переходу права власності на дане майно. Вартість переданого майна (товару) складає
33 6895 грн. Таким чином, на думку
скаржника, підприємством в порушення п. 1.4. ст. 1, пп. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3, п.
4.1, п. 4.2, ст. 4, пп. 7.3.1, пп.
7.3.4 п. 7.3. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» невірно визначалась база оподаткування та дата виникнення податкових
зобов'язань по ПДВ, а саме до складу податкових
зобов'язань з податку на додану вартість в листопаді 2002 року не було включено
суми податку з вартості реалізованих (переданих при виході зі складу товариства одного з його учасників, відповідно до
його частки в капіталі підприємства
на новостворене ним (учасником) ПВКП "Продхім") в даному місяці товарів,
запасних частин та основних фондів. Тобто відповідач вважає, що сума заниження
податку на додану вартість за листопад 2002 року склала 67379 грн. Також
відповідач зазначив, що судом було порушено норму п. 1.4 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість», згідно якої
під продажем у даному Законі слід розуміти будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та іншими
цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків
її надання, а також операції з безкоштовної передачі товарів.

Позивач надав заперечення на касаційну скаргу, в якому проти скарги
заперечив та просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду
без змін, зазначаючи про фактичні обставини справи, і посилаючись при цьому на
норми Закону України «Про підприємства в Україні».

Перевіривши правильність
застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, заперечення
на неї та пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ст. 37 Цивільного кодексу УРСР,
який діяв на момент існування спірних правовідносин,
при злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов'язки) переходить до нововиниклих
юридичних осіб. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо
інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

У відповідності до ст. 5 Закону України від 27.03.1991 № 887 «Про
підприємства в Україні» (який діяв під час існування спірних
правовідносин) - підприємство може бути створено в результаті виділення із
складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних
підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об'єднань за рішенням
їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним
органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється із збереженням за
новими підприємствами взаємозобов'язань та укладених договорів з іншими
підприємствами. Статтею 34 вказаного Закону передбачено, що у разі поділу
підприємства до нових підприємств, які виникли в результаті цього поділу, переходять
за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов'язки реорганізованого підприємства. А згідно із ст.58 Закону України «Про господарські
товариства» від 19.09.1991 № 1576 вищим
органом товариства з обмеженою відповідальністю є збори учасників. Вони складаються
з учасників товариства або призначених ними представників.

Таким чином оскільки встановлено судами, у відповідності до Протоколу №35
зборів учасників ТОВ «ЛОСТ ЛТД» було проведено реорганізацію шляхом виділення з нього приватного підприємства з
одночасною передачею внесків учасника в
статутний фонд, належної йому частки в майні та нерозподіленого прибутку на новостворене в результаті
реорганізації підприємство згідно розподільчого балансу та передаточного акту, тому правомірним буде застосування норми п.1.4 ст. 1 Закону України «Про податок на
додану вартість» та Закону України
«Про оподаткуванню прибутку
підприємств», якою визначено, що продаж товарів - будь-які операції, що
здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції
з безоплатного надання товарів.

А оскільки
факт реорганізації позивача судами підтверджено шляхом утворення нового підприємства та
підтверджений факт передачі згідно із розподільчим балансом основних фондів, товарно-матеріальних
цінностей, грошових коштів, дебіторської та кредиторські заборгованості на підставі рішення, прийнятого вищим органом
товариства, тому суд касаційної
інстанції погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що передача реорганізованим
підприємством новоствореному основних
фондів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, дебіторської та кредиторські заборгованості не є операцією з продажу
в розумінні Закону України «Про податок
на додану вартість» та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» оскільки
у даному випадку немає передачі прав власності на товари за компенсацію.

При цьому
необхідно звернути увагу на помилковість міркувань відповідача, оскільки визначення позивачу податкових зобов'язань
з податку на додану вартість у розмір 67 379
грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 67 460 грн. є
незаконним, відтак податкове повідомлення-рішення від 15.04.2005
№/0 в цій частині правомірно визнане недійсним.

Щодо заперечень скаржника щодо
визначення поняття продажу як цивільно-правового договору, за яким
передбачається передача прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, суд
касаційної інстанції зазначає, що передача активів та зобов'язань в процесі
реорганізації підприємства шляхом виділення із з нього іншого підприємства не
може розглядатись як операція купівлі-продажу частини підприємства або як
безоплатна передача активів підприємства, оскільки економічна сутність
реорганізації полягає у перерозподілі активів і зобов'язань підприємства і
реорганізація шляхом виділення з нього іншого підприємства здійснюється включення
частини валових активів одного підприємства до складу іншого, при цьому
зобовязанння також переходять до такого підприємства згідно розподільного
балансу.

Таким чином суд касаційної інстанції погоджується із обґрунтованим
висновком судів і відповідно враховуючи зазначене, рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 04.08.2005 та ухвала Львівського апеляційного
господарського суду від 21.12.2005 по справі № А-6/90 визнає таким, що
скасуванню не підлягають, як такі, що винесені за вичерпних юридичних висновків
при правильному застосуванні норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 160, 220, 221,
223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Івано-Франківську залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 04.08.2005 та ухвалу Львівського апеляційного
господарського суду від 21.12.2005 по справі № А-6/90 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в
порядку, визначеними ст. ст. 237-239 КАС України.

Головуючий О.В.
Карась

Судді Л.І.
Бившева

Г.К.
Голубєва

А.О.
Рибченко

М.О.
Федоров