Справа № К-21408/06
Суддя: Гурін М.І.
Дата ухвалення: 2007-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

01 листопада 2007 року м.
Київ

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

головуючого Цуркана
М.І.

судді-доповідача Гуріна
М.І.

суддів Амєліна
С.Є.

Кобилянського
М.Г.

Юрченка
В.В.

при секретарі судового засідання Міненку
І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1на
рішення Залізничного районного суду міста Сімферополя від 22.04.2005 року та
ухвалу апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 20.02.2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1до Державної податкової адміністрації в Автономній
Республіці Крим про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2005 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової адміністрації в
Автономній Республіці Крим про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу.

Рішенням Залізничного районного суду міста Сімферополя
від 22.04.2005 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Автономної Республіки Крим від
20.02.2006 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями,
позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення
Залізничного районного суду міста Сімферополя від 22.04.2005 року та ухвалу
апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 20.02.2006 року, а у справі
ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши застосування
судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у
справі в межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з
16.02.1995 року позивач працював заступником начальника Державної податкової
адміністрації в Автономній Республіці Крим. Наказом від 25.02.1997 року № 103-л
позивач звільнений на підставі пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю
України.

Суди правомірно відмовили в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, оскільки раніше, 26.02.2004 року рішенням Київського районного суду
міста Сімферополя був розглянутий спір за його позовом до Державної податкової
адміністрації про визнання наказів № 130-0 від 25.12.1996 року, та № 130-л від
25.02.1997 року незаконними, поновлення його на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди і в
задоволенні позовних вимог йому було відмовлено за пропуском процесуального
строку. Крім того, дане рішення суду першої інстанції залишено без змін
апеляційним судом Автономної Республіки Крим і набрало чинності.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що судами,
при розгляді його позову про поновлення на роботі не були предметом дослідження
рішення залізничного районного суду міста Сімферополя від 23.03.2001 року та
від 20.12.2004 року, а тому рішення судів про відмову йому в позові про
поновлення на роботі є незаконними. В обґрунтування своїх доводів послався на
те, що він вважає, що для того, щоб поставити питання про поновлення на роботі,
необхідно спочатку визнати наказ про його звільнення незаконним, а саме від
19.04.2001 року № 164-л, а потім ставити питання про поновлення на роботі. Оскільки
рішення Залізничного районного суду міста Сімферополя від 20.12.2004 року наказ
Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим від 19.04.2001
року № 164-л “Про зміну наказу Державної податкової адміністрації в Автономній
Республіці Крим від 23.02.1997 року № 103-л” визнано незаконним, то в нього з
часу, коли рішення суду вступило в законну силу, а саме з 24.01.2005 року
виникло право на звернення до суду про поновлення на роботі. Вважає, що суди
незаконно відмовили йому в позові у зв'язку з пропуском строків позовної
давності.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу,
оскільки Залізничним районним судом міста Сімферополя та апеляційним судом
Автономної Республіки Крим всебічно та повно досліджені матеріали справи і
обґрунтовано відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1оскільки з таким же позовом
він вже звертався до Державної податкової адміністрації України, третя особа -
Державна податкова адміністрація в Автономній Республіці Крим і в позові йому
було відмовлено рішенням Київського районного суду міста Сімферополя від
26.02.2004 року.

У даній справі відповідачем є Державна податкова
адміністрація в Автономній Республіці Крим, а тому суди правильно відмовили
ОСОБА_1 в позові вдруге, оскільки є таке, що набрало законної сили, постановлене
по спору, про той же предмет і з тих же підстав рішення суду.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для
висновку про те, що при розгляді справи судами було допущено неправильне
застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, що
призвели до неправильного вирішення спору.

За таких обставин, коли суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права при
ухваленні судових рішень та вчиненні процесуальних дій, касаційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення, а
рішення Залізничного районного суду міста Сімферополя від 22.04.2005 року та
ухвалу апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 20.02.2006 року - без
змін.

Ухвала є остаточною і не може бути оскаржена, крім
випадків, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий

(підпис)

М.І. Цуркан

Судді

(підпис)

С.Є. Амєлін

(підпис)

М.І. Гурін

(підпис)

М.Г. Кобилянський

(підпис)

В.В. Юрченко