Справа № 22-а-170/2008
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2008-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23"
січня 2008 року
м. Харків

Справа №
22-а-170/08

Категорія: 33
Головуючий 1 інстанції: Мамалуй О.О.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія
суддів у складі:

Головуючий
суддя Філатов Ю.М.,

Суддя Водолажська
Н.С., Суддя Шевцова Н.В.

при секретарі Волошиній
Я.В.

за участю представників:

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - Ларіна Т.М., Черниш Є.М.

представника третьої особи - Сліденко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною скаргою ДПІ у Орджонікідзевському районі
м. Харкова на постанову Господарського суду Харківської області від 05.07.2007
року по справі № АС-27/182-07

за позовом ФО П ОСОБА_1

до ДПІ у Орджонікідзевському районі
м. Харкова

третя особа ДПА у
Харківській області

про
визнання нечинним рішення , -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка, СПДФО
ОСОБА_1, звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною
заявою, в якій просила визнати нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ
Орджонікідзевського району м. Харкова № /0 від 16.04.07 р. про
визначення суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 140750,22 грн.

До участі у
справі в якості третьої особи на боці відповідача, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору було залучено ДПА у Харківській області.

Постановою
Господарського суду Харківської області від 05.07.07 р. по справі №
АС-27/182-07 позов був задоволений і визнане нечинним податкове
повідомлення-рішення ДПІ Орджонікідзевського району м. Харкова № /0
від 16.04.07 р.

Позивач не
погодився з постановою Господарського суду Харківської області і звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вказану постанову і прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга
вмотивована тим, що в листах ДПА України від 18.06.03 р. № 348/2/17-0510; від
22.06.04 р. № 3849/В/17-3115; від 06.07.06 р. № 12710/7/16-1517; від 23.11.06
р. № 13290/6/17-0416; від 28.12.06 р. № 24715/7/15-0417; Роз'ясненнях ДПА
України від 12.05.00 р. № 6502/7/15-1317 ДПА України підтверджує непохитність своєї
позиції, що всі надходження беруть участь у розрахунку при визначені
„критичної" межі виручки та враховуючи положення Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.98 р. № 727/98 із змінами та доповненнями, не повинна
перевищувати протягом календарного року 500 тис. грн.

Таким чином,
відповідно до принципів рівності і недопущення будь-яких проявів податкової
дискримінації, зазначених у ст. 3 Закону України «Про систему оподаткування» до
суб'єктів господарювання (юридичних і фізичних осіб, включаючи нерезидентів)
при визначенні обов'язків щодо сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів) має бути забезпечений однаковий підхід.

У зв'язку з тим,
що ФО-П ОСОБА_1 у перевіряємому періоді здійснювала продаж товару, сума
надходжень на розрахунковий рахунок як торговий виторг за здійснення операцій з
продажу товару (цукру) та винагорода є виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг), та враховуючи положення ст. 1 Указу від 28.06.99 р. №
746/99 із змінами та доповненнями не повинна перевищувати протягом календарного
року 500 тис. грн.

Третя особа у
письмовому вигляді своє ставлення до постанови суду та апеляційної скарги не
виявила, але представник третьої особи в судовому засіданні підтримав доводи
апеляційної скарги.

Позивач у
запереченнях проти апеляційної скарги наполягає на законності та
обґрунтованості судового рішення, а тому просить залишити його без змін.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши судове рішення, доводи апеляційної скарги та
заперечення на неї, пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла до
висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої
інстанції було встановлено, що підставою для прийняття оскарженого податкового
повідомлення-рішення є акт від 27.03.07 р. виїзної планової документальної
перевірки підприємниці з питань дотримання вимог податкового законодавства за
період з 01.01.04 р. по 31.12.06 р., за результатами якої були виявлені
порушення ст. 13 розділу IV Декрету КМУ „Про прибутковий податок з
громадян".

Виявлені
порушення, як наполягають перевіряючі в акті перевірки та апелянт в апеляційній
скарзі, пов'язані з тим, що перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та
звітності підприємницею був перевищений граничний обсяг виручки за 1 квартал
2004 р., у зв'язку з чим перевіркою СПДФО ОСОБА_1 з 01.04.04 р. переведена на
загальну систему оподаткування та їй була визначена сума валового доходу і
валових витрат.

Як свідчать
надані до матеріалів справи документи, позивачка виступала комісіонером у
договорах комісії та здійснювала реалізацію цукру-піску від свого імені та за
рахунок комітента і отримувала за це комісійну винагороду. Це підтверджується
договорами комісії, додатковими угодами та звітами комісіонера, що не
заперечувалося відповідачем.

За даними
перевірки (стор. 33 акту перевірки) комісійна винагорода за період з 01.04.04
р. по 31.12.04 р. становила 424943,83 грн.

Крім того,
перевіряючими в розрахунок оподаткованого доходу підприємниці була включена
сума 143400,0 грн., отримана за реалізацію 60 т цукру.

Колегія суддів
вважає необхідним відмітити, що ні в акті перевірки, ні в подальших документах
відповідачем не вказано яким чином був встановлений факт придбання цього
товару, а не отримання його в межах договору комісії, як придбання цього товару
відображені в облікових документах.

В поясненнях
позивачки, які обґрунтовані наданими нею документами, вказано, що отримання
цукру і подальший його продаж здійснювалися в межах договору комісії № КМ-1 від
03.09.03 р., платіжним дорученням № 9 від 18.05.04 р. комітенту були
перераховані кошти в сумі 185420,0 грн., в т.ч. за 60 т цукру.

Дані факти
відповідачем не спростовані ні в суді першої інстанції, ні при розгляді
апеляційної скарги.

Також перевіряючими
до валового доходу підприємниці були включені кошти в сумі 24489,6 грн. як
«торговий виторг за реалізацію цукру», начебто придбані у ТОВ НПО «Гарт»,
внесені нею на розрахунковий рахунок. Проте перевіряючими не вказано від
реалізації якого цукру (придбаного або отриманого на комісію) були отримані ці
кошти. Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні, питання щодо
джерел отримання товару не досліджувалося, а було взято до уваги лише сам факт
внесення готівкових коштів на банківський рахунок. Також, наполягаючи на тому,
що цукор був придбаний у ТОВ НПО «Гарт», перевіряючі вказують на те, що при
проведенні перевірки договір з цим підприємством не надавався.

До матеріалів
справи позивачем були надана копія протоколу вилучення від 26.03.07 р., яким у
приміщенні ДПІ Орджонікідзевського району м. Харкова працівниками податкової
міліції ДПА Харківської області були вилучені документи первинного
бухгалтерського та податкового обліку, передані позивачкою на перевірку та
використані перевіряючими при її проведенні. З даного протоколу не можливо
встановити які саме договори були досліджені, чи був серед них договір з ТОВ
НПО «Гарт» або чи повинен він бути в цьому переліку. Таким чином, твердження
відповідача про те, що позивачкою у вказаного підприємства був придбаний цукор
і кошти від його реалізації повинні включатися в розрахунок валового доходу не
доведено документально.

З пояснень
представника позивача, які не спростовані відповідачем, випливає, що вказана
сума була отримана підприємницею готівкою при реалізації переданого на комісію
цукру і внесена на банківський рахунок.

Таким чином,
відповідачем не виконані приписи п. 2 ст. 72 КАС України і не доведена
правомірність висновків про необхідність включення сум по вищевказаним
операціям до валового доходу підприємниці за 2004 р.

Колегія суддів
також погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що згідно
з абз. 5 ст. 1 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та)
в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно з ч. 3 ст.
21 Закону України „Про комітети Верховної Ради України" комітети з питань,
віднесених до предметів їх відання, мають право надавати роз'яснення щодо
застосування положень законів України.

Відповідно до
листа Комітету Верховної ради України з питань фінансів і банківської
діяльності № 06-10/206 від 11.04.01 р. у нормах Указу мова може йти лише про
виручку від реалізації (продажу) продукції (товарів, робіт, послуг), що
належить суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі за правом
власності. Обсяг виручки фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності,
який є платником єдиного податку згідно з Указом та здійснює діяльність згідно
з договором комісії і виступає у цьому договорі комісіонером, складається з сум
комісійної винагороди, отримуваної таким комісіонером згідно з договором
комісії.

У даному випадку
майно, яке знаходиться у комісіонера на підставі договору комісії є власністю
комітента.

Факт
перерахування грошових коштів, які є власністю комітентів, а саме підприємства
„Бенефіт" ХОС „СОІУ", підприємства „Поліном" ВОІ „СОІУ",
підприємства „Фарватер" ВОІ „СОІУ", ЗАТ „Регіон-Інвест", ТОВ
„Новоіванівський цукор" позивачкою підтверджуються виписками банку,
платіжними дорученнями і відповідачем не заперечується.

Відповідно до
листів Державного комітету України з питань регулярної політики та
підприємництва № 2151 від 05.04.04 р., № 9375 від 26.10.05 р., № 2274 від
24.03.06 р., № 2588 від 04.04.06 р. кошти, що надійшли транзитом на
розрахунковий рахунок суб'єкта підприємницької діяльності - платника єдиного
податку, не є власністю даного суб'єкта, оскільки підлягають обов'язковому
перерахуванню відповідній третій особі, а тому ці кошти не є виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг). Тобто такі кошти не можуть бути
предметом оподаткування єдиним податком. У склад виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) у даному випадку може бути врахована тільки
сума комісійної винагороди.

У п. 1.31 ст. 1
Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" (даний Закон
застосовується СПДФО при визначенні бази оподаткування) встановлено, що продаж
товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію,
незалежно від строків її надання, а також операції з безплатного надання
товарів. Не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів
комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових
договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари.

Відповідно
положенням п. 4.1 ст. 4 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств" валовим доходом є загальна сума доходу платника податку від
усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в
грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її
межами. При цьому валовий доход включає загальні доходи від продажу товарів
(робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не
мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів,
деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою
дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з
їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення
(ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до
закону).

Оскільки операції
позивачки у межах договорів комісії не є продажем товару, то у перевіряючих не
було законних підстав включати до валового доходу кошти, які надійшли на її
розрахунковий рахунок від комісійних операцій.

Таким чином
висновки перевіряючих та доводи апеляційної скарги ґрунтуються на довільному
тлумаченні норм чинного законодавства і не враховують фактично проведені
господарські операції.

Оскільки надані
до матеріалів справи докази підтверджують той факт, що у 1 кварталі 2004 р. і
загалом за 2004 р. підприємниця не перевищила граничний обсяг виручки в розмірі
500000,0 грн., у відповідача не було законних підстав переводити її на загальну
систему оподаткування та звітності з 01.04.04 р., у зв'язку з цим визначати
податкові зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності і приймати оскаржене в даному провадженні податкове
повідомлення-рішення.

Зважаючи на
встановлені колегією суддів обставини, підстав для скасування постанови
Господарського суду Харківської області від 05.07.07 р. по справі №
АС-27/182-07 не виявлено.

Керуючись ст. ст.
160, 165, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Харкова на постанову Господарського суду
Харківської області від 05.07.2007 року по справі № АС-27/182-07 - залишити без
задоволення.

Постанову
Господарського суду Харківської області від 05.07.2007 року по справі №
АС-27/182-07 за позовом ФО П ОСОБА_1 до ДПІ у Орджонікідзевському районі м.
Харкова про визнання нечинним рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної
скарги протягом 30 днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий
Ю.М. Філатов

Судді Н.С. Водолажська

Н.В. Шевцова

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 28.01.2008
року.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду
Н.С. Водолажська