Справа № К-25800/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2008-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 04.03.2008. Забезпечено надання загального доступу: 06.08.2008.
Номер судового провадження: не визначено
ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2008№К-25800/06

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

КарасяО.В. (головуючого), БрайкаА.І., ГолубєвоїГ.К., РибченкаА.О., ФедороваМ.О.

при секретарі: МіненкоО.М.

за участі представника відповідача БіленкоН.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Полтаві на постанову Господарського суду Полтавської області від23.02.2006 та ухвалу Київського міжобласного апеляційного господарського суду від19.06.2006 посправі№19/321

за позовом Закритого акціонерного товариства «БМУ-2 «Полтавнафтогазбуд»

до Державної податкової інспекції у м.Полтаві

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позовні вимоги про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ у м.Полтаві (далі–ДПІ): від01.09.2005 №/0, винесеного за наслідками проведеної перевірки дотримання граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання позивача, про що складено Акт від10.09.2005 (б/н) в якому зазначено: підприємство відповідно до самостійно наданих розрахунків податку, повинно було до 15.07.2005 сплатити узгоджене податкове зобов'язання за ІІквартал 2005року з податку з власників деяких наземних і водних транспортних засобів, самохідних машин і механізмів в сумі 23245,91грн. Оплату фактично здійснено 10.08.2005 із затримкою у 27днів.

Податкове повідомлення-рішення оскаржувалось в адміністративному порядку, де 25.10.2005 було залишено без змін.

Постановою Господарського суду Полтавської області від23.02.2006 залишеною без змін ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від19.06.2006 посправі№19/321– позов задоволено.

Мотивуючи своє рішення, суд виходив з того, що згідно поданого позивачем до ДПІ у м.Полтаві розрахунку, податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів за ІІквартал2005року в розмірі 23245,91грн., позивач повинен був сплатити до15.07.2005. Фактично сплату суми було здійснено 10.08.2005 з пропуском строку.

Посилаючись при цьому на норми Закону України від21.12.2000 №2181 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» - податкове зобов'язання та Закону України від11.12.1991 №1963 «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» - суди визначились, положення Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» є загальною нормою, яка визначає порядок застосування штрафних фінансових санкцій в разі несплати податкового зобов'язання. А ст.7 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» є спеціальною нормою, яка має застосовуватися в разі несплати не будь-якого податку "взагалі, а безпосередньо податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів. Тому, саме зазначена стаття підлягає застосуванню в даному випадку.

Не погодившись із постановою Господарського суду Полтавської області від23.02.2006 та ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від19.06.2006 посправі№19/321 відповідач (ДПІ) подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення та відмовити в позові, оскільки рішення винесено із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права і судами не прийнято до уваги, що ст.5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» визначені строки сплати податку юридичними особами - щоквартально рівними частинами до 15 числа місяця, що настає за звітним кварталом. Обчислення ж податку з власників наземних транспортних засобів провадиться виходячи з об'єму циліндрів або потужності двигуна кожного виду і марки транспортних засобів, а податок з власників водних транспортних засобів - виходячи з довжини транспортного засобу за ставками, зазначеними у ст.3 цього Закону. У порядку визначеному податковими органами, юридичні особи подають за місцем свого знаходження та за місцем постійного базування транспортних засобів до податкових органів, у строки, визначені законом для річного звітного періоду, на основі бухгалтерського звіту (балансу) розрахунки суми податку за формою, затвердженою центральним податковим органом України.

Таким чином на думку скаржника Закон України №2181 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» не встановлює єдиний порядок та строки сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), а передбачає, що порядок та строки сплати можуть встановлюватися цим Законом або іншими законами України з питань оподаткування. Якщо спеціальним законом з питань справляння конкретного податку встановлені інші граничні строки сплати податку, ніж ті, що встановлені Законом №2181, та останнім не вносяться зміни до законодавчого акту, яким запроваджений той або інший податок, то діють положення законодавчого акту з питань оподаткування конкретного податку. Відповідно враховуючи вищевикладене, ДПІ у м.Полтаві вважає правомірним застосування пп.17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону України №2181.

Позивач заперечення на касаційну скаргу не надав, в судове засідання не з’явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги та пояснення представника відповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як визначено пп.1.2 ст.1 Закону України від21.12.2000 №2181 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» - податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України. А згідно з преамбулою Закону України від11.12.1991 №1963 «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» - цим Законом встановлюється податок з власників деяких наземних і водних транспортних засобів, самохідних машин і механізмів як джерело фінансування будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних шляхів загального користування та проведення природоохоронних заходів на водоймищах. Відповідно ст.5 цього Закону визначені строки сплати цього податку і передбачено що податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується юридичними особами - щоквартально рівними частинами до 15 числа місяця, що настає за звітним кварталом.

Згідно поданого позивачем до ДПІ у м.Полтаві розрахунку, податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів за ІІквартал2005року в розмірі 23245,91грн., позивач повинен був сплатити до 15.07.2005. Фактично сплату суми було здійснено 10.08.2005 з пропуском строку. Вказане відображено в Акті перевірки та не заперечується позивачем і зазначена обставина, відповідно до ч.3 ст.72 КАС України, додаткового доведення не потребує.

Суди визначились про те, що положення Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» є загальною нормою, яка визначає порядок застосування штрафних фінансових санкцій в разі несплати податкового зобов'язання, а ст.7 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» є спеціальною нормою, яка має застосовуватися в разі несплати не будь-якого податку "взагалі", а безпосередньо податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Однак необхідно звернути увагу, що ст.7 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» встановлено, що у разі приховування (заниження) об'єктів оподаткування з власників транспортних засобів стягуються сума несплаченого податку, а також пеня або штраф у порядку, передбаченому законом. Тобто на противагу висновків судів першої та апеляційної інстанції, необхідно зазначити, що відповідальність за несвоєчасну сплату податку в Законі України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів не передбачена.

А оскільки згідно пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» - у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу. Тому вданій справі суди помилково обґрунтували свої висновки неможливістю застосування штрафних фінансових санкцій, встановлених положенням Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Виходячи із системного аналізу зазначених норм матеріального права,суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що Закон України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів»в спірних правовідносинах є загальними. Перевагу ж мають спеціальні закони. Таким за наведених обставин є Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

З огляду на встановлене та враховуючи зазначене вище, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що постанова Господарського суду Полтавської області від23.02.2006 та ухвала Київського міжобласного апеляційного господарського суду від19.06.2006 посправі№19/321 підлягають скасуванню. Справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді суду врахувати наведене.

Керуючись ст.ст. 160, 220, 221, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Полтаві задовольнити.

Постанову Господарського суду Полтавської області від23.02.2006 та ухвалу Київського міжобласного апеляційного господарського суду від19.06.2006 посправі№19/321 скасувати. Справу №19/321 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст.ст.237-239 КАС України.

Головуючий О.В.Карась

Судді А.І.Брайко

Г.К.Голубєва

А.О.Рибченко

М.О.Федоров

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...