Справа № 22-а-439/2008
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2008-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Прохоров С.А.
Доповідач 2 інстанції:
суддя
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2008 року

№ 22-а-439/08

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Мельнікова Л.В.

Суддів - Григоров А.М., Подобайло З.Г.

при секретарі: Попов О.Г.

за участі:

представник позивача -ОСОБА_2.

представник відповідача - Будьонна
К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу УПФУ у
Фрунзенському районі м. Харкова на постанову Господарського суду Харківської
області від 06 серпня 2007
року по справі № АС-50/33-07

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

до
УПФУ у
Фрунзенському районі м. Харкова

про
визнання нечинними рішень та вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся
до суду з позовом до УПФУ у Фрунзенському районі м. Харкова про визнання
нечинними рішень та вимоги.

Постановою
Господарського суду Харківської області від 06 серпня 2007 року
позов Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до УПФУ у Фрунзенському районі м. Харкова про визнання нечинними рішень
та вимоги задоволено.

На зазначену
постанову суду УПФУ у Фрунзенському районі м. Харкова подано апеляційну скаргу.

Постановою господарського суду Харківської області позов
задоволено та визнано нечинною вимогу УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова
від 04.01.2007 року №17 про сплату боргу у розмірі 7736,97 грн., рішення УПФУ в Фрунзенському районі м.
Харкова від 22.01.2007 року №30 про застосування фінансових санкцій за неведення
в установленому порядку обліку сум заробітної плати у розмірі 340,00 грн.,
рішення УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова від 22.01.2007 року №31 про
застосування фінансових санкцій за донарахування органом ПФУ сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових внесків у розмірі 4649,35 грн., рішення
УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова від 22.01.2007 року №32 про застосування
фінансових санкцій за приховування сум заробітної плати у розмірі 43246,50
грн..

Стягнуто з державного бюджету на користь позивача 3,40
витрат на сплати судового збору.

Відповідач з постановою не згоден, вказує на порушення
норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та в
позові відмовити.

При прийнятті рішення суд виходив з того, що позивач
належним чином, відповідно вимог діючого законодавства, здавав звіти до
пенсійного фонду, при цьому суд вважає що посилання відповідача на п.11.11 Інструкції про порядок обчислення
і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України,
затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003
р. № 21-1, що платники мають право не пізніше ніж за 10 днів до закінчення
строку подання документів надіслати їх органу Пенсійного фонду поштою з
повідомленням про вручення за порядком оформлення зазначених поштових
відправлень, встановленим Кабінетом Міністрів України, є хибними.

Згідно з постановою КМУ України від 28 липня 1997 року №
799 «Про затвердження Порядку оформлення поштових відправлень з вкладенням
матеріалів звітності, розрахункових документів і декларацій», цей Порядок
визначає вимоги щодо оформлення поштових відправлень з вкладенням матеріалів
звітності, розрахункових документів і декларацій, що надсилаються платниками
податку відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами" (п.1 Порядку). Відповідно до п. 4 ст. 18 Закону України від
09.07.2003 р. N 1058-ГУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" страхові внески не включаються до складу податків, інших
обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не
поширюється податкове законодавство.

Згідно преамбули Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»
від 21 грудня 2000 року № 2181-111, цей Закон є спеціальним законом з питань
оподаткування. У зв'язку з чим не може бути розповсюджений на пенсійні
правовідносини.

Таким чином, порядок запроваджений п. 11.11 Інструкції
про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного
фонду України, затв. постановою правління Пенсійного фонду України від 19
грудня 2003 р. № 21-1, не відповідає принципу законності (ст.9 КАС України).

Враховуючи викладене, у разі відсутності закону, що
регулює відповідні правовідносини, суд, керуючись ст.9 КАС України, застосовує
закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Таким нормативним актом є Наказ Державної податкової
адміністрації України від 29 жовтня 1999 року № 599 «Про затвердження Свідоцтва
про сплату єдиного податку та Порядку його видачі», де зазначено, що Звіт
подається особисто платником єдиного податку або надсилається поштою до органу
державної податкової служби за місцем державної реєстрації його як суб'єкта
підприємницької діяльності. При особистому поданні звіту датою подання
вважається дата реєстрації його в органі державної податкової служби, а при надсиланні
звіту поштою - дата відправки на штампі відділення зв'язку.

З висновками суду першої інстанції не можна погодитися.

При прийнятті рішення по справі суд не звернув уваги на
підстави та розміри нарахувань, на факти та суми оплати єдиного податку позивачем.
Виходив з невірного застосування аналогії закону, оскільки Наказ ДПА, регулює
виключно відносини щодо оподаткування, а Інструкція про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України,
є актом якій регулює взаємовідносини платника з пенсійним фондом, і саме вона є
спеціальним актом.

Враховуючи наведене постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню відповідно п. 1 ст. 202 КАС України.

Оскаржені рішення прийняті на підставі ст. 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів
справи до позивача застосовані санкції за
приховування (заниження) страхувальником суми заробітної плати (виплат,
доходу), на які нараховуються страхові внески відповідно до п. 3 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (рішення УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова від 22.01.2007
року №32).

Але склад порушення, за яке застосовані санкції, з
матеріалів справи не вбачається.

З акту перевірки та з пояснень представників відповідача
слід, що приховування (заниження) позивачем сум заробітної плати виникло в наслідок не надання звітів до УПФУ.

Колегія суддів погоджується з тим, що позивач не надавав
належним чином відповідачу звіти, надання яких передбачено Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Дане є самостійним порушенням, відповідальність за яке
передбачено п. 5 ч. 9 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Однак, не надання звітів не свідчить безумовно про
приховування (заниження) страхувальником - позивачем сум заробітної плати
(виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, як про це зазначено в
рішенні УПФУ № 32 від 22.01.2007 р.

Порушення, за яке до позивача застосовані санкції,
визначені п. 3 ч. 9 ст. 106 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачає навмисність дій
особи, притягнутої до відповідальності.

Як свідчать
матеріали справи, при проведенні перевірки та встановленні фонду оплати праці,
працівники відповідача керувалися документами, які надав позивач. Тобто з документів обліку позивача, які він
самостійно надав відповідачу, вбачається фонд оплати праці.

З акту перевірки та інших доказів, що надані відповідачем
в обґрунтування прийнятого рішення, не вбачається, що позивач, яким то чином
навмисно приховував або знижував суми заробітної плати (виплат, доходу), на які
нараховуються страхові внески.

Крім того, як
зазначає в письмових запереченнях
відповідач, пояснень представника відповідача в судовому засіданні в
суді апеляційної інстанції, перевірка проводилася в наслідок звернення позивача
до Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова з
усним проханням провести позапланову перевірку, зокрема з питань щодо
правильності сплати внесків з заробітної плати найманих працівників.

Стосовно вимоги УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова
від 04.01.2007 року №17 про сплату боргу у розмірі 7736,97 грн., колегія суддів
зазначає, що при розрахунку не своєчасно сплачених сум внесків, відповідач
враховуючи здійснені позивачем платежі, як в сумі єдиного податку так і окремо,
не вірно врахував суму внесків сплачених у складі єдиного податку.

Спрощена система оподаткування на якій в період за який
проведено нарахування знаходився позивач, запроваджена Указом Президента
України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва" і закріплена в Законі про підтримку малого
підприємництва, суть якої відповідно до статті 11 цього Закону полягає в заміні
сплати передбачених звичайною системою оподаткування податків сплатою єдиного
податку.

Вищевказаним Указом, суб'єктам малого підприємництва
надано право самостійно обирати спосіб оподаткування доходів за єдиним
податком, встановлено ставки єдиного податку, визначено базу та об'єкти
оподаткування, строки і порядок сплати єдиного податку та коло осіб, на яких
дія Указу не поширюється.

Відповідно до п. 3 вищезазначеного Указу суми єдиного
податку перераховуються до Пенсійного фонду України в розмірі 42-х відсотків.

Проводячи розрахунок боргу, відповідач рахує
заборгованість в період з 01.04.2004 по 20.12.2006 р., а зараховує суми сплати
єдиного податку за період з 01.01.2004 р. по 30.09.2006 р., крім того сама сума
зарахування за цей період не відповідає фактичному розміру внесків сплачених у
складі єдиного податку за цей період.

Наведене не відповідає, зазначеним положенням Указу
Президента України Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".
Апеляційним судом встановленою, на підставі наданих платіжних документів
позивача, що сума сплачених внесків у
сумі єдиного податку за період нарахувань складає 8127 грн., а відповідач
зараховує лише 5704,23 грн.. Тобто позивач виконав обов'язок щодо сплати 8127
грн., які сплачені в сумі єдиного податку, а не 5704,23 грн..

Таким чином, вимога підлягає визнанню нечинною на суму 2422,77 грн.

В інший частині, позивач повинен сплатити внески, і
вимога не підлягає визнанню нечинною, а позов задоволенню. При цьому колегія
суддів зазначає, що порушення при проведенні перевірки на які посилається
позивач не можуть бути підставою для звільнення платника від обов'язку сплачувати
суми страхових внесків до Пенсійного Фонду, цей обов'язок визначений Законом
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Суми нарахувань проведені в ході перевірки в
сумі 5704,23 грн. належними доказами по справі не спростовуються та не
обґрунтовуються позивачем.

Стосовно рішення УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова
від 22.01.2007 року №31 про застосування фінансових санкцій за донарахування
територіальним органом ПФУ(УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова) сум
своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків у розмірі 4649,35
грн., колегія суддів зазначає, що в наслідок неправомірного не зарахування сум
внесків сплачених у складі єдиного податку, неправомірно проведений розрахунок
санкцій, і тому в цій частині позов також підлягає задоволенню.

Також позивач оскаржує, рішення УПФУ в Фрунзенському
районі м. Харкова від 22.01.2007 року №30 про застосування фінансових санкцій
за неведення в установленому порядку обліку сум заробітної плати у розмірі
340,00 грн.. Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, обов'язок доведення
правомірності рішення покладається на суб'єкта владних повноважень.

В чому саме було встановлено порушення порядку обліку, за
яке застосовані санкції суду не надано, з акту перевірки не вбачається, тому і
в цієї частині позов підлягає задоволенню.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню та позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу УПФУ у Фрунзенському районі м. Харкова
задовольнити частково.

Постанову Господарського суду Харківської області від 06 серпня 2007 року по справі № АС-50/33-07 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити
частково.

Визнати нечинною вимогу УПФУ в Фрунзенському районі м.
Харкова від 04.01.2007 року №17 про сплату боргу у розмірі 2422,77 грн..

Визнати нечинним рішення УПФУ в Фрунзенському районі м.
Харкова від 22.01.2007 року №30 про застосування фінансових санкцій за
неведення в установленому порядку обліку сум заробітної плати у розмірі 340,00
грн.

Визнати нечинним рішення УПФУ в Фрунзенському районі м.
Харкова від 22.01.2007 року №31 про застосування фінансових санкцій за
донарахування органом ПФУ сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових
внесків у розмірі 4649,35 грн.

Визнати нечинним рішення УПФУ в Фрунзенському районі м.
Харкова від 22.01.2007 року №32 про застосування фінансових санкцій за
приховування сум заробітної плати у розмірі 43246,50 грн.

У позові в частині визнання нечинною вимоги УПФУ в
Фрунзенському районі м. Харкова від 04.01.2007 року №17 про сплату боргу у
розмірі 5314,20 грн. у позові відмовити.

Стягнути з державного бюджету на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3,40 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та підписано 05 лютого 2008 року

Головуючий
Мельнікова Л.В.

Судді
Григоров А.М.

Подобайло З.Г.