Справа № 4-1579/05/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення Заводського районного суду м. Миколаїва
від 10 березня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від
20 липня 2004 року у справі за скаргою ОСОБА_1на бездіяльність
директора Миколаївського комплексу Одеської національної юридичної академії, -

встановила:

В лютому 2003 року ОСОБА_1
звернувся до суду в порядку глави 31-А ЦПК України (в редакції 1963 року) зі
скаргою на неправомірну бездіяльність директора Миколаївського комплексу
Одеської національної юридичної академії з приводу ненадання йому мотивованої
відповіді по суті звернення від 17.05.2002 року.

Посилаючись на те, що такими діями
порушуються його законні права, ОСОБА_1 просив суд визнати бездіяльність
суб'єкта оскарження неправомірною, зобов'язавши того надати мотивовану
відповідь по суті поданого ним 17.05.2002 року звернення.

Рішенням Заводського районного суду
м. Миколаїва від 10 березня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного
суду Миколаївської області від 20 липня 2004 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1
було відмовлено.

Не погоджуючись із постановленими
по справі судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України з
касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК України 1963 року, в якій,
посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив
вказані судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Листом Верховного Суду України від
15.09.2006 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу було передано
до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку касаційного
провадження.

В лютому 2007 року заявник змінив
свою касаційну скаргу, в якій крім зазначеного, в якості підстав для скасування
постановлених по справі судових рішень зазначив порушення судами принципів
адміністративного судочинства, закріплених в ст.ст. 8-11, 14 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 17 травня 2002 року ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім'я директора
Миколаївського комплексу Одеської національної юридичної академії, в якій
просив надати йому документи й пояснення необхідні для звернення до
господарського суду Миколаївської області щодо підстав з яких йому, як
приватному підприємцю, за вказівкою колишнього директора Миколаївського
комплексу Одеської національної юридичної академії перешкоджають у здійсненні
підприємницької діяльності.

В липні 2002 року заявник звернувся
до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення вимог Закону України
"Про звернення громадян", просив визнати неправомірною зазначену
бездіяльність суб'єкта оскарження.

Рішенням Заводського районного суду
м. Миколаїва від 14.10.2002 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено та зобов'язано
Миколаївський комплекс Одеської національної юридичної академії розглянути
заяву ОСОБА_1 від 17.05.2002 року надавши йому відповідь по суті.

05 лютого 2003 року директором
Миколаївської філії Одеської національної юридичної академії Терентьєвим В.І.
заявнику було надано відповідь за всіма його зверненнями в тому числі й від
17.05.2002 року.

Судом першої інстанції встановлено,
що надана заявнику відповідь містить вичерпну інформацію з усіх питань,
викладених у зверненні ОСОБА_1 від 17.05.2002 р., а тому його посилання на
бездіяльність суб'єкта суд визнав безпідставними.

З такими висновками суду
погоджується й колегія суддів Вищого адміністративного суду України, оскільки
встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо
повному об'ємі обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову
оцінку, суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення, що відповідають
вимогам закону. Висновки судів достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи касаційної скарги зазначені
висновки суду не спростовують та зводяться до незгоди з ними.

Відповідно до ст. 86 КАС України,
виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При вирішенні справи
судом правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм процесуального
права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів
не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення, а
рішення Заводського районного суду м. Миколаїва від 10 березня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 20 липня 2004 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: