Справа № К-6024/06
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2007-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
Справа № К-6024/06
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. - головуючий,

Амєліна С.Є. -
суддя-доповідач,

Гуріна М.І.,

Кобилянського М.Г.,

Ліпського Д.В.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною ОСОБА_1
на рішення Київського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2003 року та
ухвалу судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області
від 20 лютого 2004 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Управління
Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2003 року ОСОБА_1 звернулася в суд зі скаргою в
порядку передбаченому главою 31-А Цивільного процесуального кодексу України
1963 року.

Зазначала, що 20 червня 2002 року зверталася до
Президента України із заявою, в якій вказувала, зокрема, на те, що чоловіка
звільнено з органів внутрішніх справ за
півроку до виникнення у нього права на пенсію.

09 квітня 2003 року отримана відповідь заступника
начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України Харківській області
щодо неможливості повторного прийому ОСОБА_1 на службу.

Посилаючись на порушення Закону України «Про звернення
громадян» просила визнати відповідь нечинною та зобов'язати Управління
Міністерства внутрішніх справ України Харківській області розглянути її заяву.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 15
серпня 2003 року, залишеним без змін ухвалою судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області від 20 лютого 2004 року, позов задоволено
частково - зобов'язано Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Харківській області направити ОСОБА_1 рекомендованим
листом із зворотним повідомленням відповідь на її заяву від 20 червня 2002
року.

В касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права, позивачка просить скасувати судові
рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судом норм
матеріального й процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про
те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 червня
2002 року ОСОБА_1 подала заяву на ім'я Президента України, в якій, зокрема,
вказувала на те, що чоловіка звільнено з органів внутрішніх справ за півроку до
виникнення у нього права на пенсію.

Заяву ОСОБА_1 було надіслано до Харківської обласної
державної адміністрації, звідки передана на розгляд до Управлінням Міністерства
внутрішніх справ України у Харківській області, яке отримало її 26 липня 2002
року.

Листом заступника начальника Управління Міністерства
внутрішніх справ України Харківській області від 26 серпня 2002 року №7/Н-597
на ім'я ОСОБА_1 направлено відповідь про правомірність звільнення з роботи її
чоловіка та пропозицією звернутися з питання працевлаштування до
Красноградського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ
України у Харківській області.

З чоловіком позивачки проводилися співбесіди щодо
можливості повторного прийому на службу.

09 квітня 2003 року заступник начальника Управління
Міністерства внутрішніх справ України Харківській області надіслав на ім'я
ОСОБА_1 (чоловіка позивачки) лист №7/356н про неможливість його повторного
прийому на службу в органи внутрішніх справ.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій був
встановлений факт неотримання позивачкою відповіді заступника начальника
Управління Міністерства внутрішніх справ України Харківській області від 26
серпня 2002 року №7/Н-597 і суди прийшли до правильного висновку про те, що
суб'єкт владних повноважень повинен повторно надіслати відповідь на заяву, з
якою позивачка зверталася до Президента України.

Оскільки лист заступника начальника Управління
Міністерства внутрішніх справ України Харківській області від 09 квітня 2003
року №7/356н не стосувався особистих прав, свобод і законних інтересів
позивачки, то правильно прийшли до висновку про необґрунтованість її вимог.

Також суди обґрунтовано прийшли до висновку про те, що
вимоги позивачки щодо перевірки законності звільнення чоловіка зі служби,
наявності права на земельний пай повинні вирішуватися в іншому судовому
порядку, а не в порядку встановленому главою 31-А ЦПК України 1963 року, за
якою вирішувався даний спір.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального
та матеріального права, тому передбачених статтею 227 Кодексу адміністративного
судочинства України підстав для їх скасування і направлення справи на новий
судовий розгляд не вбачається.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського
районного суду міста Харкова від 15 серпня 2003 року та ухвалу судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 20 лютого 2004 року
- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня їх відкриття.

Судді:

Д.В.
Ліпський С.Є. Амєлін М.І. Гурін М.Г. Кобилянський М.І. Цуркан