Справа № 22а-743/2008
Суддя: Улицький В.З.
Дата ухвалення: 2008-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
Головуючий в 1-ій інстанції Хома М.В. Ряд.
стат.звіту №49
Тернопільський міськрайонний суд № 2-2/07 Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2008
року
м. Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого:
Улицького В.З.

суддів:
Багрія В.М., Обрізко І.М.

секретаря:
Фацієвич М.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного
суду Тернопільської області від 17.04.2007 року, колегія суддів, -

встановила:

У липні 2003 року ОСОБА_1 звернувся з
позовною заявою до Національного банку України, Тернопільського міськогго
відділення № 6350 Відкритого акціонерного товариства “Державний ощадний банк України”, Служби безпеки
України, ОСОБА_2, прокуратури Тернопільської області про визнання дій та
бездіяльності неправомірними, встановлення наявності та відсутності компетенції,
відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 свої позовні вимоги мотивував тим,
що міське відділення №6350 Відкритого акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” порушило вимоги ст. 62
Закону України “Про банки та банківську діяльність”. Відповідно до п.1 ч.2 ст.
60 Закону України відомості про стан рахунків клієнтів являються банківською
таємницею. Згідно із п.3 ч.1 ст. 62 цього Закону банк вправі надавати відомості
органам СБ України на їх належним чином оформлену письмову вимогу, за підписом
начальника органу СБУ, лише стосовно операцій за рахунками фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності за конкретний проміжок часу. Просив позов
задоволити.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської області від 17.04.2007 року позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії Тернопільського міського відділення № 6350
Відкритого акціонерного товариства “Державний
ощадний банк України” щодо розкриття інформації щодо ОСОБА_1, яка
становить банківську таємницю. У решті позовних вимог відмовлено.

Постанову суду оскаржив ОСОБА_1. Вважає
дану постанову незаконною, винесеною із помилковим застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт стверджує, що норми
КупАП, які станом на момент вчинення протиправних діянь СБ України та їх
офіцером передбачали провадження Національним банком та конкретно визначеними
особами у справах про адміністративні правопорушення у зв'язку з
порушенням банківської таємниці. Нагляд за додержанням закону при здійсненні
такого провадження повинен забезпечувати обласний прокурор. Просить задоволити
позов у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу
ОСОБА_1 слід залишити без задоволення з
наступних підстав:

Відповідно
до ст. 55 Закону України “Про Національний банк України” головна мета банківського регулювання і нагляду -
безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів
вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського
регулювання і нагляду за діяльністю банків в межах та порядку, передбачених
законодавством України. Відповідно до Законів України “Про Національний банк
України”, “Про банки і банківську діяльність” Національний банк України є
центральним банком держави, який координує діяльність банківської системи і він
не є вищим органом по відношенню до інших банків. Крім того, в компетенцію
Національного банку не входить вирішення спорів між банками та їх клієнтами.

Встановлено, що
дії ОСОБА_2, спрямовані на отримання інформації щодо стану рахунку позивача не
можуть бути визнані неправомірними, так як ця інформація була необхідна при
вирішенні справи цивільної справи. Крім того, надання такої інформації, що є
банківською таємницею, не може бути підставою для визнання дій незаконними.

Встановлено, що суд першої
інстанції правомірно встановив, що позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача Тернопільського міськогго відділення № 6350
Відкритого акціонерного товариства “Державний
ощадний банк України” щомісяця безкоштовно перераховувати кошти до інших
банків є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Щодо відмови у задоволенні позовної
вимоги про визнання незаконною бездіяльності прокуратури Тернопільської
області, то вона є цілком законна та обгрунтована. Встановлено, що прокуратура
Тернопільської області розглянула звернення позивача та надіслала за належністю
для ретельної перевірки, що і вважається реагуванням на звернення. Щодо
повноважень прокурора порушувати справу про адміністративне правопорушення за
ст. 164-11 КУпАП, то такі повноваження не передбачені чинним законодавством.

З
матеріалів справи вбачається, що позивач не надав суду доказів заподіяння
моральної шкоди, і тому і ця позовна вимога не підлягає задоволенню.

Таким чином, виходячи із змісту апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що доводи апелянта не базуються на нормах закону,
не відповідають фактичним обставинам та є
необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись, ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, КАС України колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.04.2007 року
- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом одного місяця може
бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий: В.
Улицький

Судді:
І. Обрізко

В.
Багрій