Справа № К-7749/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2007-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2007

№ К-7749/06

Вищий адміністративний суд України
у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого),

Брайка А.І., Голубєвої Г.К., Маринчак Н.Є., Федорова М.О.

при секретарі: Хомініч С.В.

представники сторін в судове засідання не з'явились, про
час і місце повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги Приватного підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського
суду Луганської області від 24.06.2005 та постанову Луганського апеляційного
господарського суду від 15.08.2005 по справі № 8/208

за позовом Приватного
підприємця ОСОБА_1

до Стаханівська
об'єднана державної податкової інспекції

Відділення
державного казначейства у м. Стаханові

про стягнення бюджетної заборгованості
по податку на додану вартість

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позовні вимоги про
стягнення бюджетної заборгованості по податку на додану вартість (ПДВ) за
листопад 200 року в сумі 13 291 грн..

Рішенням Господарського суду
Луганської області від 24.06.2005 залишеним без змін постановою Луганського
апеляційного господарського суду від 15.08.2005 по справі № 8/208 - в позові
відмовлено.

Суд першої інстанції мотивоване
недоведеністю позивачем факту, що суми податку на додану вартість, які включені
ним на підставі податкових накладних до складу податкового кредиту є сумами, що
надмірно сплачені до бюджету та того, що суми ПДВ сплачені ним грошовими
коштами у складі ціни продукції.

При цьому судом встановлено
фактичні обставини справи про наступне:

22.12.2003 позивачем до
Стахановської об'єднаної державної податкової інспекції (далі - ОДПІ) надана
податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2003 року, в якій
визначено від'ємне значення податку на додану вартість в сумі 13 291 грн.
(рядок 18.2 декларації). В податковій декларації (рядок 25.1.1) відображено
рішення платника про отримання бюджетного відшкодування шляхом зарахування
від'ємного значення в рахунок майбутніх платежів з податку на додану вартість.

У зв'язку з тим, що відшкодування
не було проведено, позивач звернувся з позовом до суду, який було задоволено
повністю. Постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2004 рішення
Господарського суду від 23.03.2004 та постанову Донецького апеляційного
господарського суду було скасовано, а справу № 4/76 направлено на новий
розгляд. При новому розгляді справи Господарський суд Луганської області
ухвалою від 04.02.2005 у справі № 6/83(4/76) провадження у справі було
припинено на підставі п.1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу дана
ухвала сторонами не оскаржена та набрала законної сили.

05.08.2004 позивачем подано
уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у
зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, в рядку 7.4., якого
"зменшення суми, заявленої до відшкодування" зазначена сума "13 291 грн."

В рядку 11.2 уточнюючого розрахунку
відображено рішення платника про отримання бюджетного відшкодування 100% шляхом
перерахування на рахунок в установі банку.

ОДПІ було проведена перевірка і
складений Акт № 122/17-1117 від 27.05.2005 про результати документальної
невиїзної перевірки утримання вимог податкового законодавства щодо
правомірності заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість
СПД ОСОБА_1 за вересень, листопад 2003 року, січень, лютий, квітень, травень,
червень 2004 року.

За змістом Акту перевірки суми
податкових зобов'язань і податкового кредиту за листопад 2003 року підтверджені
відповідними документами в повному обсязі. Розрахунки з продавцями за
договорами купівлі, по яким ПДВ включено до складу податкового кредиту,
здійснені в повному обсязі.

Для підтвердження заявленого
відшкодування ПДВ з бюджету за листопад 2003 року було перевірено 99,6% від
задекларованого податкового кредиту. Встановлено, що контрагенти по
господарським деклараціям - продавці, задекларували податкові зобов'язання в
повному обсязі.

Втім, перевіркою встановлено, що
основними постачальниками позивача в листопаді 2003 року були суб'єкти
підприємницької діяльності ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Загальна сума придбаного у них
товару складає 580029 грн. (без ПДВ), що складає 90% від загальної суми
заявленого податкового кредиту в листопаді 2003 року. Розрахунки між позивачем
і суб'єктами підприємницької діяльності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проведені шляхом
взаємозаліку зустрічних грошових вимог без фактичної сплати грошовими коштами.
В ході зустрічних перевірок встановлено, що за листопад 2003 року ОСОБА_2
подана податкова декларація з ПДВ, в якій задекларовано від'ємне значення ПДВ в
розмірі 75 грн., а ОСОБА_3 за цей період сплачене податкове зобов'язання в сумі
25 грн. А товар, придбаний позивачем у ОСОБА_2 і ОСОБА_3, останніми був
придбаний у ТОВ "ЮгПродТорг". За даними ДПІ у
Амур-Нижньодніпровському районі Дніпропетровської області, де на обліку
перебуває ТОВ "ЮгПродТорг", провести перевірку цього товариства
неможливо, оскільки воно не звітує до податкового органу з листопада 2004 оку.

Таким чином податковим органом
зроблений висновок про те, що в порушення пп.7.4.1 п. .4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст.
7 Закону України «Про податок на додану вартість» СПД ОСОБА_1 за січень 2004
року заявив суму ПДВ, яка підлягає відшкодуванню з бюджету у розмірі 13291
грн., у зв'язку з залишками готової продукції, по яких відсутня надмірна сплата
ПДВ з бюджету.

Колегія суддів Луганського
апеляційного господарського суду підтримуючи позицію господарського суду першої
інстанції також пришла до висновку про правомірну відмову в позові.

Не погодившись із судовими
рішеннями позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та
постанову і задовольнити позовні вимоги, зазначивши, що Законом України «Про
податок на додану вартість» обов'язок сплати податку покладає виключно на
продавця товарів (робіт, послуг), тобто на особу у якої згідно п. 7.3.1.
виникають податкові зобов'язання в не залежності від факту сплати їй грошовими
коштами від покупця за отримані товари (роботи, послуги). Але суд, посилаючись
на відсутність фактів сплати ПДВ контрагентами контрагентів у четвертій ланці
ланцюга відмовив у позові. Відсутність таких даних не є підтвердженням несплати
ПДВ контрагентами моїх контрагентів, крім того цим Законом не передбачено, яким
чином платник податку у такому випадку повинен доводити сплату ПДВ
контрагентами.

Відповідач подав заперечення на
касаційну скаргу, де посилаючись на норми Закону України «Про податок на додану
вартість» просить судові рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Перевіривши правильність
застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та
процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної
скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу п.1.8 ст. 1 Закону України
від 03.04.1997 № 168 «Про податок на додану вартість» - бюджетне відшкодування
- це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з
надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно як встановлено п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість» податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена
згідно з цим Законом.

Тому згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником податків в звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових
витрат виробництва (обороту) і основних фондів або нематеріальних активів, що
підлягають амортизації.

Разом з тим, факт надходження сум податку на додану вартість до бюджету,
для віднесення відповідних сум податків, сплачених в ціні товару до податкового
кредиту, в розумінні Закону України «Про податок на додану вартість», не
передбачається як умова про сплату цих сум до бюджету, оскільки відповідно до
п.п.7.7.3. п. 7.3. ст. 7 цього Закону - у разі коли за результатами звітного
періоду сума, визначена як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань,
що виникли у зв'язку з будь-якою поставкою товарів ( робіт, послуг) протягом
звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду, має від'ємне
значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного
бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації. Підставою
для отримання відшкодування були дані тільки податкової декларації за звітний
період. Зазначений Закон не передбачав надання даних податкових декларацій
контрагентів платника податків і не ставив в залежність отримання бюджетного
відшкодування платником податків від податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання від'ємного значення
суми поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей
факт у залежність від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Тобто до складу податкового кредиту
звітного періоду відносяться суми податку, сплачені в ціні товару при їх
придбанні, якщо платник податку мав підстави включити витрати на придбання
товару до складу валових витрат
відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств». При цьому для вказаного віднесення відповідних сум податків,
сплачених в ціні товару, до податкового кредиту платника податку, який придбав
зазначений товар, Законом України «Про податок на додану вартість» не
передбачено умов про сплату цих сум до бюджету. Статтею 7 зазначеного Закону
передбачено лише обов'язок платника податку надати покупцю податкову накладну,
а у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує
право на отримання податкового кредиту вважається вантажна митна декларація,
яка підтверджує сплату податку на додану вартість.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість
у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового
кредиту.

Як вбачається, ОДПІ, посилаючись на
матеріали проведення документальної перевірки, зазначає про відсутність факту
надмірної сплати податку на додану вартість у позивача.

Проте суд зазначених обставин не
врахував та в порушення вимог матеріального й процесуального закону не з'ясував
наявність чи відсутність факту надмірної сплати ОСОБА_1 податку на додану
вартість. Судами першої та апеляційної інстанції ухвалюючи рішення не
досліджено, хто видавав на користь позивача податкові накладні, що є
документом, який підтверджує сплату покупцем податку на додану вартість у
складі ціни товару. Тобто в порушення вимог матеріального й процесуального
закону суд не з'ясував наявність чи відсутність факту надмірної сплати ОСОБА_1
податку на додану вартість.

Враховуючи
зазначене, оскільки судами першої та апеляційної інстанції допущено неправильне
застосування норм матеріального та не дотримано норми процесуального права і на
зазначені порушення суди уваги не звернули, колегія суддів вважає, що ухвалені
в справі рішення Господарського суду Луганської області від 24.06.2005 та
постанова Луганського апеляційного господарського суду від 15.08.2005 по справі
№ 8/208 підлягають скасуванню. Справа направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції. При новому розгляді врахувати наведене.

З огляду на викладене та керуючись
ст. ст. 160, 220, 221, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Господарського суду
Луганської області від 24.06.2005 та постанову Луганського апеляційного
господарського суду від 15.08.2005 по справі № 8/208 скасувати.

Справу № 8/208 направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в
порядку, визначеними ст. ст. 237-239 КАС України.

Головуючий О.В.
Карась

Судді А.І.
Брайко

Г.К.
Голубєва

Н.Є. Маринчак

М.О.
Федоров