Справа № К-26940/06
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2007-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого Співака
В.І.,

суддів Білуги С.В.,

Гаманка
О.І.,

Заїки
М.М.,

Загороднього А.Ф.,

при
секретарі
Дашківській О.Є.

за
участю представника УПФУ в Луганському районі Таргонського М.П.

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Лугинського районного суду Житомирської області від 19.06.2006 р. та ухвалу
апеляційного суду Житомирської області від 14.07.2006 р. по справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі, обласного
центру з нарахування виплати пенсій та допомоги Головного управління праці та
соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації,
управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної
адміністрації про стягнення невиплачених коштів, передбачених Законом України
«Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», -

встановила:

У
вересні 2005 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі, обласного
центру з нарахування виплати пенсій та допомоги Головного управління праці та
соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації,
управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної
адміністрації про стягнення невиплачених коштів, передбачених Законом України
«Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з 01.09.2002. р. по 31.08.2005 р.

Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від
19.06.2006 р. в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 14.07.2006 р. вказане судове
рішення залишено без змін.

На зазначені судові рішення надійшла
касаційна скарга ОСОБА_1, в якій ставиться питання про їх скасування та
постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі,
посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені доводи в касаційній
скарзі та заперечення на неї, рішення судів щодо застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції було
встановлено, що позивач є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 3, перебуває на обліку в обласному центрі з нарахування і виплати пенсій та допомоги Головного управління
праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної
адміністрації та УПФУ в Лугинському районі як пенсіонерка і постійно проживає в
смт Лубни Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого
добровільного відселення.

За період перебування на вказаних обліках, їй
виплачувалась компенсація та доплати, що встановлені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати, а згідно
постанови Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 р. № 836.

Суди, відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, виходили з того, що виплати позивачеві, передбачені Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796 від
28.02.1991 р., здійснені правильно, оскільки їх розмір відповідає
розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 р. № 836.

Щомісячна грошова допомога ОСОБА_1 у зв'язку
з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства була виплачена за 2002-2005 роки у розмірі
2,10 грн. щомісячно, а доплата непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення
була виплачена за 2002-2005 роки у розмірі 10,50 грн. щомісячно.

Колегія суддів вважає, що висновки судів не відповідають абзацу 3 частини 1 статті 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного забруднення, зокрема, у зоні гарантованого
добровільного відселення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної
плати, а також частині 1 статті 39 цього Закону, відповідно до якої,
громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться
доплата, а саме у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні
заробітні плати, а пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих
територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах,
встановлених частиною першою цієї статті.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів
мінімальних заробітних плат на 2003-2005 роки не вбачається будь-яких обмежень
щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою
реалізації норми статей 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Встановлений постановою Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від
26.07.1996 р. № 836 у 1996 році розмір щомісячної допомоги громадянам, які проживають на територіях радіоактивного
забруднення, у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів харчування місцевого
виробництва і особистого підсобного господарства (по 2.10 грн. щомісячно) та
доплати непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні гарантованого
добровільного відселення (по 10,50 грн.
щомісячно) протягом тривалих
років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами
України.

Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів
України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, тому виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами
при вирішенні даного спору, застосуванню підлягають саме стаття 37, 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2002-2005 роки, а не
Постанова Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26.07.1996 р. № 836.

ОСОБА_1 має право на отримання щомісячної допомоги громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного забруднення, у зв'язку з обмеженим споживанням
продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства
із врахуванням розмірів мінімальної заробітної плати на відповідні роки за
період з 01.09.2002 р. по 31.08.2005 р.

Також ОСОБА_1 підлягає виплата доплата
непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного
відселення, на відповідні роки за період з 01.09.2002
р. по 31.08.2005 р.

Оскільки судами невірно застосовано норми матеріального права та в судових
рішеннях судів першої і апеляційної інстанції не міститься відомостей про
періоди, коли позивачу проводилися виплати оспорюваних сум, що унеможливлює
розрахунок судом касаційної інстанції заборгованості, яка склалася, тому справа
підлягає направленню на новий судовий розгляд.

Відповідно до частини 1
статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин
у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу.

Вказані порушення норм матеріального та процесуального
права були залишені без уваги й належної оцінки апеляційного суду та не можуть
бути усунені касаційним судом, що відповідно до вимог частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування
судового рішення і направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221,
223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів -

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 19.06.2006 р. та ухвалу
апеляційного суду Житомирської області від 14.07.2006 р. по справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі, обласного
центру з нарахування виплати пенсій та допомоги Головного управління праці та
соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації,
управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної
адміністрації про стягнення невиплачених коштів, передбачених Законом України
«Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України
в Лугинському районі, обласного центру з нарахування виплати пенсій та допомоги
Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації, управління праці та соціального захисту
населення Лугинської районної державної адміністрації про стягнення
невиплачених коштів, передбачених Законом України «Про статус і соціальних
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» направити на новий розгляд до Лугинського
районного суду Житомирської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)