Справа № К-30797/06
Суддя: Фадєєва Н.М.
Дата ухвалення: 2008-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29
січня 2008 року м.Київ

Колегія суддів
Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого:
судді Фадеєвої Н.М.

суддів:
Бим М.Є., Гордійчук М.П., Чалого С.Я., Шкляр Л.Т.

при
секретарі: Капустинському М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1
на постанову апеляційного суду Житомирської області від 29 серпня 2006 року по
справі №2-3391/05 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі Житомирської області, Обласного центру з нарахування та
виплати пенсій та допомоги Головного управління праці та соціального захисту
населення Житомирської обласної державної адміністрації, Управління праці та
соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації про
стягнення невиплачених коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2005 року ОСОБА_1 звернулась до суду
із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі
Житомирської області, Обласного центру з нарахування та виплати пенсій та
допомоги Головного управління праці та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної державної адміністрації про стягнення
невиплачених коштів, передбачених Законом України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у загальній сумі 22856грн.03коп.

Рішенням Овруцького районного суду
Житомирської області від 05 грудня 2005 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково.

Стягнуто з
Обласного центру з нарахування та виплати пенсій та допомог Головного управління
праці та соціального захисту населення Житомирської облдержадміністрації на
користь ОСОБА_1 допомогу у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва за період з
01.07.2002р. по 30.06.2005р. в сумі 2913грн.40коп. та допомогу на оздоровлення в сумі 3279грн.90 коп.

Стягнуто з Управління
Пенсійного фонду України в Овруцькому районі на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного
забруднення, за період з 01.07.2002р. по 30.06.2005р. в сумі 14570 грн. та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю як потерпілому, в сумі 812 грн.97 коп.

В іншій частині позову
відмовлено.

Постановою апеляційного суду Житомирської
області від 29 серпня 2006 року скасовано рішення суду першої інстанції та
ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі позивач просить постанову
апеляційного суду Житомирської області скасувати, а рішення Овруцького
районного суду Житомирської області як законне та обґрунтоване залишити в
силі, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм матеріального права.

В запереченнях на касаційну скаргу Управління Пенсійного
фонду України в Овруцькому районі Житомирської області просить залишити
касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення апеляційного суду
Житомирської області без змін, як таке що ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі,
обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ої категорії,
постійно проживає в м. Овруч Житомирської області, що відноситься до зони
гарантованого добровільного відселення, перебуває на обліку в Управлінні праці
та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації як
потерпілий від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні
вимоги виходив з того, що позивач має право на виплату коштів, передбачених
ст.ст. 37, 39, 48 та 51 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак
отримувала їх у розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України
від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що
постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлені конкретні розміри виплат, передбачених Законом України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Проте з таким висновком суду апеляційної
інстанцій погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 37
Закону громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення,
виплачується щомісячна грошова допомога, у зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного
господарства, а саме - у зоні гарантованого добровільного відселення - 40
відсотків від мінімальної заробітної плати.

Статтею 39 Закону передбачено, що пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії
студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною
першою цієї статті, тобто у зоні гарантованого добровільного відселення - дві
мінімальні заробітні плати.

Також відповідно до абзацу 4 частини 4 статті
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ої категорії повинна виплачуватись у
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, а розмір мінімальної заробітної
плати відповідно до частини 7 статті 48 цього ж Закону визначається на момент
виплати.

Крім того, згідно ст. 51 названого Закону
особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Зі змісту вимог законів України про
встановлення розмірів мінімальних заробітних плат та пенсій на 2002-2005 роки
не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру
мінімальної заробітної плати/пенсії з
метою реалізації норми статей 37,39, 48,51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Встановлений постановою КМУ № 836 у 1996 році
розмір щорічної допомоги громадянам, які проживають на територіях
радіоактивного забруднення, у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів
харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства та
допомога громадянам, які працюють на території радіоактивного забруднення
протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому
іншими законами України.

Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягають саме
статті 37, 39,48,51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та законодавство щодо
розмірів мінімальних заробітних плат/пенсій на 2002-2005 роки, а не Постанова
Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996р. № 836.

Тому виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню ст.ст. 37, 39,48,51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Суд апеляційної інстанції помилково скасував
правильне по суті рішення суду першої інстанції, невірно застосувавши норми
матеріального права, що призвело до
ухвалення ним незаконного судового рішення. Зазначена обставина відповідно до
ч.1 ст.226 КАС України є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову апеляційного
суду Житомирської області від 29 серпня 2006 року скасувати.

Рішення Овруцького
районного суду Житомирської області від 05 грудня 2005 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення
і оскарженню не підлягає.

Судді: