Справа № К-19749/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Мироненка О.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Вінниці
від 01 липня 2005 року й ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06
лютого 2006 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії та
бездіяльність службових осіб Управління Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Вінниці, -

встановила:

В
травні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку глави 31-А ЦПК України в
редакції 1963 року зі скаргою на неправомірні дії та бездіяльність службових
осіб Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці (далі
- Управління, суб'єкт оскарження), в якій просив суд зобов'язати Управління
виплатити недоотриману ним пенсію за період з 01.11.2000 року по 01.10.2001
року.

Ухвалою
Ленінського районного суду м. Вінниці від 01 липня 2005 року, залишеною без
змін ухвалою апеляційного суду
Вінницької області від 06 лютого 2006 року, скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії
та бездіяльність службових осіб Управління було залишено без розгляду на
підставі ст.ст. 232-234, ч.7 ст. 2486 ЦПК України в редакції 1963
року у зв'язку з наявністю спору про право.

В
поданій касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами обох
інстанцій норм процесуального права, просив вказані судові рішення скасувати та
постановити нове, яким скаргу задовольнити.

Заслухавши
суддю-доповідача, проаналізувавши правильність застосування судами норм
процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Статтею
1 ЦПК України в редакції 1963 року, який діяв на час розгляду справи, було
передбачено, що законодавство про цивільне судочинство встановлює порядок
розгляду справ по спорах, що виникають з цивільних, сімейних, трудових та
колгоспних правовідносин, справ, що виникають з адміністративно-правових
відносин, і справ окремого провадження. Справи, що виникають з
адміністративно-правових відносин, і справи окремого провадження розглядаються за
загальними правилами судочинства, крім окремих винятків, встановлених цим
Кодексом та іншими законами України. При цьому пріоритет надається позовному
провадженню, що підтверджується змістом ч.7 ст. 2486 ЦПК України в
редакції 1963 року, згідно якої суд, встановивши при розгляді скарги наявність
спору про право, який розглядається у порядку позовного провадження, залишає
скаргу без розгляду і роз'яснює заявнику його право на пред'явлення позову на
загальних підставах.

Як
встановлено судами попередніх інстанцій, звернувшись зі скаргою на неправомірні
дії та бездіяльність Управління щодо позбавлення його права на отримання
призначеної пенсії, ОСОБА_1 фактично ставив питання про стягнення призначеної
та невиплаченої йому пенсії за минулий час.

З
урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з
того, і з цим вірно погодилася колегія суддів апеляційного суду, що в даному
випадку має місце спір про право, який слід розглядати в порядку позовного
провадження.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України погоджується з доводами касатора про порушення
судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо застосування
положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 2004 року при
здійсненні апеляційного провадження у даній справі, оскільки згідно пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства
України, такі справи підлягають розгляду за правилами встановленими Кодексом
адміністративного судочинства України.

Проте, зважаючи на те, що вказане
порушення норм процесуального права не призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи, то відповідно до ч.2 ст. 224 КАС України воно не може слугувати підставою для
скасування судового рішення.

Інші доводи касаційної скарги
зазначені висновоки суду не спростовують та до уваги взятими бути не можуть.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а
ухвалу Ленінського районного суду м. Вінниці від 01 липня 2005 року й ухвалу
апеляційного суду Вінницької області від 06 лютого 2006 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: