Справа № К-19209/07
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2007-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Суддів:

Гончар Л.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 січня
2004 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2004
року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини А-2423 про стягнення
грошової компенсації та середнього заробітку за затримку розрахунку при
звільнені, -

встановила:

15 січня 2004 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини
А 2423 про стягнення грошової компенсації за неодержане речове та продовольче
забезпечення і середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що він проходив
військову службу у військовій частині А-0699, що знаходилась на забезпеченні у
військової частині А-2423. На думку заявника при звільненні в запас і до цього
часу відвідач не видав йому грошову компенсацію за неодержане речове та
продовольче забезпечення. Посилаючись на викладені обставини, заявник просив
стягнути з відповідача на його користь компенсацію за речове забезпечення в
сумі 3686 грн. 81 коп., за
продовольче забезпечення в сумі 1934 грн. 34 коп. і середній заробіток за затримку розрахунку при
звільненні в сумі 2745 грн. 96 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2004 року
позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 16
березня 2004 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, а ухвала Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2004 року залишена без змін.

Не погоджуючись з зазначеними вище судовими
рішеннями, ОСОБА_1 звернувся з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного суду України, з посиланням на порушення
судами норм процесуального права.

Заявник в касаційній скарзі просив скасувати оскаржувані
судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, а
апеляційний суд обґрунтовано погодився з тим, що спір виник з правовідносин,
яки склалися між сторонами при проходженні заявником військової служби. Право
на оскарження незаконних дій військових посадових осіб і органів військового
управління передбачено ст. 5 Закону України ”Про соціальний і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей”. Такі вимоги розглядаються за правилами глави 31-А ЦПК
України і мають сплачуватися державним митом за ставками, встановленими
підпунктом "б" п. 1 ст. З Декрету Кабінету Міністрів України ”Про
державне мито”, а за певних умов й із застосуванням п. 10 ст. 65 ЦПК України та
ставок, встановлених підпунктом ”а” п. 1 ст. З вказаного Декрету.

Згідно з ч.3 ст.211 КАС України підставами касаційного
оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги
не спростовують висновків суду і не свідчать про неправильність судового
рішення, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. 211 Кодексу
адміністративного судочинства України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
а ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2004 року та
ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2004 року
залишити без змін.

Ухвала є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
(підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя

Вищого адміністративного

суду України
Гончар Л.Я.