Справа № К-32533/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2007 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за касаційними
скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в
Тернопільській області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської
області від 19 липня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської
області від 19 вересня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про
відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

В червні 2006 року ОСОБА_1
звернулася до суду із зазначеним позовом до Головного управління Пенсійного
фонду України в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди у
розмірі 20 000,00 грн. та судових витрат у розмірі 150,00 грн.

В обґрунтування позову заявниця
вказувала, що постановою Тернопільського міськрайонного суду від 01.03.2006
року її було поновлено на посаді заступника начальника управління - начальника
відділу пенсійного забезпечення Управління Пенсійного фонду України в Чортківському
районі та стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в
Тернопільській області на її користь 2760,58 грн. середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу та 51,00 грн. судового збору.

Вказувала, що таким незаконним
звільненням відповідач порушив її законні трудові права, що призвело до
моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з чим їй
заподіяно моральну шкоду у розмірі

20 000,00 гривень. Просила суд
стягнути з Головного управління
Пенсійного фонду України в Тернопільській області на її користь вказану суму
коштів та 150,00 гривень судових витрат.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду від 19 липня 2006 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Тернопільської області від 19 вересня 2006 року, позов
ОСОБА_1 було задоволено частково та стягнуто на її користь з Головного
управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 2 000,00 грн.
моральної шкоди, 150,00 грн. витрат на правову допомогу та в доход держави 8,50
грн. судового збору.

В касаційних скаргах ОСОБА_1 та
Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,
посилаючись на порушення судами обох інстанцій норм матеріального права,
просять, зокрема, ОСОБА_1 - постановлені по справі судові рішення скасувати та
задовольнити позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн.
в повному обсязі, а Головне управління Пенсійного фонду України в
Тернопільській області - скасувати рішення судів в частині задоволення позову
щодо стягнення моральної шкоди та відмовити в цій частині позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не
було посилання в касаційній скарзі.

Розглядаючи дану справу та
задовольняючи вимоги заявниці щодо відшкодування моральної шкоди, суди першої
та апеляційної інстанцій виходили з того, що дана справа є справою
адміністративної юрисдикції.

Втім, колегія суддів з таким
висновком не погоджується.

Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної
юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий
спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З урахуванням визначення
адміністративної справи, наведеного у вказаній нормі, даний спір дійсно можна
віднести до категорії таких.

Проте, суд першої інстанції,
відкриваючи провадження у справі за правилами адміністративного судочинства та
здійснюючи подальший її розгляд, не врахував вимог, закріплених у частині 2
статті 21 КАС України, згідно з якою вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або
іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових
відносин, розглядаються адміністративним судом лише тоді, якщо вони заявлені в
одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про
відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку, зокрема, цивільного
судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи,
вимога про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 була заявлена самостійно, з
посиланням на факт незаконності дій відповідача, встановленого постановою
Тернопільського міськрайонного суду від 01.03.2006 року, яким її було поновлено
на раніше займаній посаді. Тобто сам публічно-правовий спір - з приводу
прийняття на публічну службу її проходження, звільнення з публічної служби (п.2
ч.1 ст. 17 КАС України), був вирішений судом раніше, в окремому провадженні.

Таким чином, вирішуючи спір по
суті, суд першої інстанції не врахував вимог ч.2 ст. 21 КАС України і у
відповідності до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України не закрив провадження у справі, а
помилково розглянув справу в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна судова інстанція на
зазначені порушення норм процесуального права уваги не звернула та залишила
постанову суду в силі.

Враховуючи викладене і ту
обставину, що помилку при визначенні виду судочинства відносно даної справи
допустили саме суди, а також те, що позивачка при зверненні до суду не
вказувала на вид судочинства в порядку якого вона просить вирішити спір - усі
ухвалені в даній справі судові рішення відповідно до пункту 4 частини 1 статті
230 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223,
230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

ухвалила:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та
Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області
задовольнити частково.

Постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2006 року та ухвалу апеляційного
суду Тернопільської області від 19 вересня 2006 року - скасувати, а справу
направити на новий розгляд в порядку цивільного судочинства до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту підписання та згідно правил, встановлених ст. 237 КАС України, може
бути оскаржена до Верховного Суду України.

Судді: