Справа № 4-1394/05/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Весельської Т.Ф., Сороки
М.О., Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 29 червня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської
області від 10 листопада 2004 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії першого заступника голови
правління Відкритого акціонерного товариства "Кіровоградгаз", -

встановила:

В травні 2004 року ОСОБА_1 в
інтересах членів вуличного кооперативу з будівництва газопроводу низького тиску
звернувся до суду в порядку глави 31-А ЦПК України 1963 року зі скаргою на
неправомірні дії першого заступника голови правління Відкритого акціонерного
товариства "Кіровоградгаз".

В обґрунтування скарги вказував, що
суб'єктом оскарження неправомірно, без згоди членів кооперативу надано дозвіл
на підключення до газопроводу сторонньої особи, яка ніякого відношення до
участі у його будівництві не має. Заявник вважав, що такими діями керівництво
ВАТ "Кіровоградгаз" порушило Положення про порядок газифікації
будинків, що належать громадянам на праві приватної власності на території
Української РСР, затвердженого заступником міністра ЖКГ УРСР 28.12.1984 р.

У зв'язку з цим просив суд визнати
неправомірними дії першого заступника голови правління Відкритого акціонерного
товариства "Кіровоградгаз" щодо надання дозволу на підключення
домоволодіння громадянина ОСОБА_2 до газопроводу, зобов'язавши керівництво ВАТ
"Кіровоградгаз" від'єднати зазначене домоволодіння від газопроводу.

Ухвалою Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 29 червня 2004 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного
суду Кіровоградської області від 10 листопада 2004 року, ОСОБА_1 у прийнятті
його скарги було відмовлено на підставі п.1 ст. 136 ЦПК України 1963 року у
зв'язку з тим, що дана скарга не підлягає розглядові у судах.

Не погоджуючись із ухваленими по
справі судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України з
касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК України 1963 року, в якій, посилаючись
на порушення норм процесуального права, просив вказані судові рішення
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Листом Верховного Суду України від
19.09.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України касаційну скаргу було передано до Вищого
адміністративного суду України для вирішення в порядку касаційного провадження.

Заслухавши доповідача,
проаналізувавши правильність застосування судами норм процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Статтею 1 ЦПК України (в редакції
1963 року), який діяв на час розгляду справи, було передбачено, що
законодавство про цивільне судочинство встановлює порядок розгляду справ по
спорах, що виникають з цивільних, сімейних, трудових та колгоспних
правовідносин, справ, що виникають з адміністративно-правових відносин, і справ
окремого провадження. Справи, що виникають з адміністративно-правових відносин,
і справи окремого провадження розглядаються за загальними правилами
судочинства, крім окремих винятків, встановлених цим Кодексом та іншими
законами України. При цьому пріоритет надається позовному провадженню, що
підтверджується змістом ч.7 ст. 2486 ЦПК України (в редакції 1963
року), згідно якої суд, встановивши при розгляді скарги наявність спору про
право, який розглядається у порядку позовного провадження, залишає скаргу без
розгляду і роз'яснює заявнику його право на звернення з позовом на загальних
підставах.

Заявник же фактично оскаржував дії,
пов'язані з порушенням його і членів кооперативу права на дольове відшкодування
вартості будівництва газопроводу.

Крім того, слід зазначити, що у
відповідності до роз'яснень, наданих пунктом 2 постанови пленуму Верховного
Суду України №13 від 03.12.97 "Про практику розгляду судами
справ за скаргами
на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, юридичних, посадових і службових осіб у сфері
управлінської діяльності, які порушують права та свободи громадян"
встановлено, що право на звернення зі скаргою до суду на підставі ст. 55
Конституції України та ст. 2481 ЦПК (1963 року) мають лише фізичні
особи, які вважають, що суб'єктом оскарження порушено їх особисті права і
свободи.

Пунктом 4 зазначеної постанови
визначено, що до державних органів,
рішення, дії чи бездіяльність
яких можуть згідно зі ст. 55 Конституції України і гл. 31-А ЦПК (в редакції 1963 року)
оскаржуватись до суду, належать створені відповідно до Конституції України і правових
актів Верховної Ради, Президента, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради й
Ради міністрів АР Крим органи, які
реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління.

Оскільки судами встановлено, що
ОСОБА_1 звернувся до суду не для захисту власного суб'єктивного права, а в
інтересах членів кооперативу і в якості суб'єкта оскарження виступала посадова
особа господарського товариства, то висновок судів про неможливість розгляду
даної справи за правилами глави 31-А ЦПК України 1963 року слід визнати
обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам діючого на час розгляду справи
законодавства.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суди
першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення, що відповідають вимогам
закону. Висновки судів достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи касаційної скарги зазначені висновки суду не
спростовують та зводяться до
незгоди з ними.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а
ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 червня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2004 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: