Справа № К-25694/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Весельської Т.Ф., Сороки
М.О., Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 13 березня 2006 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 15 червня 2006 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до голови Іллічівського районного суду м. Маріуполя та прокурора
Іллічівського району м. Маріуполя про визнання неправомірними дій і
відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

В січні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
голови Іллічівського районного суду м. Маріуполя та прокурора Іллічівського
району м. Маріуполя про визнання неправомірними дій і відшкодування моральної
шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що головою
Іллічівського районного суду м. Маріуполя ще 30 вересня 2005 року було винесено
постанову про скасування постанови прокурора Іллічівського району м. Маріуполя
про порушення кримінальної справи відносно судді Іллічівського районного суду
Ткаченко Т.Б. й помічника прокурора Іллічівського району у зв'язку з неповнотою
проведеної перевірки та повернуто матеріали справи до прокуратури для
проведення додаткової перевірки в порядку ст. 97 КПК України.

Проте, ні у строк визначений ст. 97 КПК України, ні до
моменту звернення до суду з позовом таку перевірку прокурором здійснено не
було.

Причиною такої бездіяльності позивач вважав навмисні дії
голови Іллічівського районного суду, які виразились у ненаправленні постанови
від 30 вересня 2005 року прокурору для виконання.

Одночасно позивач оскаржив бездіяльність прокурора
Іллічівського району Вітязя М.І., яка полягає в неналежному проведенні
перевірок за його заявами відносно судді Ткаченко Т.Б. та помічника прокурора
Коваленка, наслідком чого стало винесення постанови суду від 30.09.2005 року.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1 просив суд зобов'язати суддю
Іллічівського районного суду м. Маріуполя Мірошниченко Ю.М. направити ухвалу
від 30.09.2005 року до прокуратури Іллічівського району для проведення
додаткової перевірки та стягнути з відповідачів по 5000,00 грн. на
відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Ухвалою судді апеляційного суду Донецької області від
27.01.2006 року підсудність даної справи визначено Приморському районному суду
м. Маріуполя ухвалою якого від 13 березня 2006 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області від 15 червня 2006 року, у відкритті
адміністративного провадження за позовом ОСОБА_1 було відмовлено.

В касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм
процесуального права, просить ухвалені по справі судові рішення скасувати, а
справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст. 211 КАС України, підставами касаційного
оскарження судового рішення є порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст. 2201 КАС України, суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1,
суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку на підставі положень
закріплених у ч.1 ст. 2 та п.2 ч.2 ст. 17 КАС України.

Так, судом встановлено і це вбачається з матеріалів
справи, що голова Іллічівського районного суду Мірошниченко Ю.М. в даному
випадку не може виступати в якості відповідача, як суб'єкт владних повноважень,
оскільки приймаючи постанову від 30.09.2005 року він діяв як суддя, здійснюючи
функцію розгляду скарги ОСОБА_1 в порядку, передбаченому глави 22 КПК України,
тобто в порядку судового контролю на стадії досудового слідства.

Роз'ясненнями наданими в пункті 4.2 рішення
Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року N 6-рп/2001 визначено, що
відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в
Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні
і підкоряються лише закону (частина перша статті 129 Конституції України).
Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок
здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством
України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань
підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до
розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому
порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і
можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального
законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які
стосуються здійснення правосуддя, неможливий

Судом також вірно зазначено, що процедура надіслання
справи з суду до прокуратури не є сферою публічно-правових відносин, а є
технічною процедурою, яка не може бути предметом оскарження в порядку,
встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

За таких обставин,
оскільки встановлено відсутність публічно-правового спору, а має місце
процесуальна діяльність судді та технічна процедура суду, то судами зроблено
вірний висновок про відсутність підстав для відкриття адміністративного
провадження за заявою ОСОБА_1

Приведені в касаційній
скарзі доводи зазначені висновки судів не спростовують і зводяться до незгоди з
ними.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а
ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13
березня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 червня
2006 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: