Справа № 2/195
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2008-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
УХВАЛА

про закриття
провадження у справі

19.02.2008 р. м. Київ № 2/195

За позовом ОСОБА_1

До 1) Кабінету Міністрів України

2) Фонду державного майна України

Треті особи на стороні
відповідачів:

1) Національна акціонерна компанія
«Надра України»

2) Товариство з обмеженою
відповідальністю «Медінвесттрейд»

Про
визнання дій та бездіяльності неправомірними та зобов'язання вчинити дії

Головуючий суддя Келеберда В.І.

Судді
Добрянська Я.І.

Цвіркун Ю.І.

Секретар Мельникова Л.В.

Представники:

Позивач ОСОБА_1

Від відповідачів: 1) Опанасенко
А.В.; 2) не з'явились

Від третіх осіб: 1) Миргородський
А.П., Пухальська І.С.; 2) Герасимов Р.О.

Обставини
справи:

Позов заявлено про визнання
неправомірними дій Кабінету Міністрів України та зобов'язання КМУ скасувати
Постанову від 11.09.07р. № 1109, а також про визнання неправомірної
бездіяльності Фонду державного майна України та зобов'язання ФДМУ звернутися до
суду із позовною заявою про незаконність відчуження державного майна,
розташованого по вул. Межигірська, 123-а та Івана Франка, 19 в селі Нові
Петрівці Вишгородського району Київської області.

В обгрунтування заявлених вимог
позивач посилався на Закон України «Про управління об'єктами державної
власності»та зазначив про перевищення повноважень Кабінетом Міністрів України
щодо передачі державної власності до статутного фонду господарського товариства
та допущену бездіяльність Фондом державного майна України при передачі такого
майна та його відчуження. Порушення своїх прав вбачає у нереалізованій ним
можливості придбання зазначеного державного майна у приватну власність під час
його приватизації та реалізації права на підприємницьку діяльність.

Представник відповідача-1 проти
позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які залучені
до матеріалів справи.

Третя особа -НАК «Надра України»не
погодилась з висновками та обставинами, викладеними у позовній заяві, з огляду
на відсутність обставин та доказів, які б свідчили про порушення прав позивача
щодо створення перешкод у реалізації його права на приватизацію зазначеного
державного майна.

Третя особа -ТОВ
«Медінвесттрейд»також проти позову заперечила. Представник ТОВ
«Медінвесттрейд»зазначив, що позивач не має права на позов, оскільки предмет
даної позовної заяви не ґрунтується на дійсних законних інтересах позивача, а
спірна постанова КМУ регулює правовідносини між засновником НАК «Надра
України»та господарським товариством -НАК «Надра України».

Від відповідача-2 до суду надійшло
клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з присутністю
повноважного представника Фонду в іншому судовому засіданні.

Після обговорення в судовому
засіданні клопотання відповідача-2 та висловлення думки всіх учасників судового
засідання, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача-2 та відкладення
розгляду справи.

До розгляду справи по суті
заявлених вимог третя особа -НАК «Надра України»заявила клопотання про закриття
провадження у справі з огляду на непідвідомчість даної справи адміністративним
судам.

Позивач проти задоволення
клопотання заперечив. Представник відповідача-1 підтримав позицію НАК «Надра
України»; представник третьої особи-2 залишив вирішення клопотання на розсуд
суду, проте також зазначив про підсудність даного спору господарському суду.

Заслухавши думку учасників судового
засідання та з огляду на предмет позовної заяви, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предмет позовної заяви визначено
позивачем як оскарження неправомірних дій та бездіяльності відповідачів
-Кабінету Міністрів України та Фонду державного майна України та зобов'язання
здійснити дії -скасувати постанову від 11.09.07р. № 1109 та звернутися до суду
із позовом.

Неправомірні дії Кабінету Міністрів
України, на думку позивача, полягають у прийнятті постанови від 11.09.07р. №
1109; а неправомірна бездіяльність Фонду -у відсутності рішення про передачу до
статутного фонду господарського товариства об'єкту державної власності.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 11.09.07р. № 1109 внесено зміни до Статуту Національної акціонерної
компанії «Надра України», а саме до пунктів 28 та 29 Статуту, які визначають
розмір статутного фонду та кількість простих іменних акцій Компанії. Так, текст
оспореної постанови викладено наступним чином: «Внести до Статуту Національної
акціонерної компанії "Надра України", затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2000 р. N 1460 (Офіційний вісник
України, 2000 р., N 39, ст. 1652; 2007 р., N 48, ст. 1985), такі зміни:

у пункті 28 цифри
"620386245,25" замінити цифрами "739295625,25";

у пункті 29 цифри
"" замінити цифрами "".».

Як вбачається з тексту оспореної
постанови № 1109, акт не містить положень щодо передачі державного майна, а
також не містить будь-яких інших положень щодо прав та обов'язків фізичних чи
юридичних осіб, окрім НАК «Надра України».

За вимогами п.1 ч.1 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних
судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. При цьому названа норма
визначає рішення як нормативно-правовий акт чи правовий акт індивідуальної дії.

Правовий акт -акт волевиявлення
(рішення) уповноваженого суб'єкта права, що регулює суспільні відносини за
допомогою встановлення (зміни, скасування, зміни сфери дії) правових норм, а
також визначення (зміни припинення) на основі цих норм прав і обов'язків
учасників конкретних правовідносин, міри відповідальності конкретних осіб за
скоєне ними правопорушення. Критерієм розмежування понять нормативного
правового акта і ненормативного (індивідуального) правового акта є сфера його
дії за суб'єктивним складом, оскільки правові акти індивідуальної дії, на
відміну від нормативних, поширюють свою дію на конкретно визначеного суб'єкта.

Як нормативний так і ненормативний
правовий акт завжди виражають волю (волевиявлення) уповноваженого суб'єкта
права, його владні приписи; мають офіційний характер, обов'язковий до
виконання; спрямування на регулювання суспільних відносин; встановлюють правову
норму чи конкретне правовідношення; оформляються у визначеній формі; є
юридичними фактами, що спричиняють певні правові наслідки.

Ненормативні (індивідуальні) акти -
породжують права і обов'язки у тих конкретних суб'єктів, яким вони адресовані,
у конкретному випадку.

Така правова позиція наведена й
Конституційним Судом України у рішенні по справі щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положення підпункту 2 пункту 3 розділу IV Закону
України "Про Конституційний Суд України" стосовно правових актів
органів Верховної Ради України (справа про акти органів Верховної Ради України)
від 23.06.97р. № 2-зп, справа № 3/35-313), який зазначає, що за своєю природою
ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні
правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи
юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою
дію.

Із змісту зазначених визначень
вбачається, що правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають
породжувати права і обов'язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У
такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб'єкта владних
повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта, а відповідно
інший суб'єкт зобов'язаний виконувати його вимоги.

Назване кореспондується із умовами
ч.1 ст. 2 КАС України, яка у визначенні завдання адміністративного судочинства
розкриває зміст прав свобод і інтересів, захист який є юрисдикцією
адміністративних судів, а саме: права особи у сфері публічно-правових відносин,
що порушені певними суб'єктами (органи державної влади, органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи, інші суб'єкти) при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

Тобто, до компетенції
адміністративних судів віднесено справи щодо захисту прав, свобод і інтересів
осіб від дій суб'єктів владних повноважень щодо управління цими особами чи
здійснення інших владних функцій щодо них.

Відрізняючою ознакою правового акту
від інших управлінських актів є наявність в ньому змісту управління особою,
здійснення щодо нього влади, шляхом встановлення його прав і обов'язків.

Такої ж позиції дотримується і
Верховний Суд України, який у своєму інформаційному листі від 26.12.2005 року
надав визначення справи адміністративної юрисдикції -це переданий на вирішення
адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними
суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових
відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений керувати
поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані
виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. У тому випадку, якщо
суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова і службова особа) у спірних відносинах не здійснює владні
управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір
не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної
юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватися адміністративним судом.

З огляду на викладене, якщо
оскаржений акт не є правовим, то порушені права і інтереси осіб підлягають
захисту в порядку цивільного або господарського процесів з урахуванням п. 10
ч.2 ст.16 ЦК України, яка визначає одним із способів захисту цивільного права
визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст. 2 ГК України учасниками
відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською
компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають
засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські
повноваження на основі відносин власності.

Відповідно до ст. 8 ГК України
господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого
самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної
установи.

Стаття 22 ГК України передбачає, що
держава здійснює управління державним сектором економіки відповідно до засад
внутрішньої і зовнішньої політики. Суб'єктами господарювання державного сектора
економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також
суб'єкти, державна частка у статутному фонді яких перевищує п'ятдесят відсотків
чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на
господарську діяльність цих суб'єктів.

З аналізу наведених норм права
вбачається, що спірна постанова регулює участь держави в особі Кабінету
Міністрів України у відносинах, що виникли у сфері господарювання, а тому при
виданні спірного акту Кабінет Міністрів України не здійснював владних
повноважень по відношенню до позивача в розумінні положень КАС України.

Щодо позовних вимог в частині
визнання неправомірною бездіяльності відповідача-2 та зобов'язання Фонду
державного майна України звернутися із відповідним позовом, суд також не вбачає
ознак публічно-правового спору. Так, позивач просить суд спонукати Фонд
звернутися із позовом про захист державного майна.

Статтею 3 КАС України надано
визначення поняття адміністративний позов -звернення до адміністративного суду
про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Статтею 105 КАС України встановлено
форму і зміст адміністративного позову, зі змісту якої вбачається, що
адміністративний суд може зобов'язати відповідача -суб'єкта владних повноважень
вчинити будь-які дії чи утриматися від вчинення дій, які входять до компетенції
такого суб'єкта саме як владного учасника публічно-правових відносин.

Право на позов про захист права
власності належить до приватноправових відносин та реалізується особою на
власний розсуд, а тому відповідні вимоги позивача не можуть бути предметом
позову та розгляду в адміністративному суді. Стосовно бездіяльності
відповідача, позивач вказує на ті обставини, що бездіяльність виникла під час
передачі державного майна до статутного фонду господарського товариства та
реалізацією державою своїх корпоративних прав.

З аналізу наведеного вбачається, що
вимоги до відповідача-1 та відповідача-2 не є пов'язаними із здійсненням ними
владних управлінських функцій по відношенню до позивача, а обставини, які
наводить позивач у позовній заяві не належать до публічно-правових відносин, а
є реалізацією органами державної влади свого господарсько-правового статусу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС
України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в
порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, керуючись п. 1
ч. 1 ст. 157, ст. 160 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за
позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України та Фонду державного майна України
за участю третіх осіб -НАК «Надра України»та ТОВ «Медінвесттрейд»про визнання
неправомірними дій Кабінету Міністрів України та зобов'язання КМУ скасувати
Постанову від 11.09.07р. № 1109, а також про визнання неправомірної
бездіяльності Фонду державного майна України та зобов'язання ФДМУ звернутися до
суду із позовною заявою про незаконність відчуження державного майна,
розташованого по вул. Межигірська, 123-а та Івана Франка, 19 в селі Нові
Петрівці Вишгородського району Київської області.

Ухвала відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом п'яти днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої
інстанції заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом десяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя
В.І. Келеберда

Судді
Я.І. Добрянська

Ю.І.
Цвіркун