Справа № 2а-91/2008
Суддя: Данилова М.В.
Дата ухвалення: 2008-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-91/08

“13”лютого 2008
року м. Харків

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого -
Судді Данилової М.В.,

при секретарі -
Ланцевич Я.П. ,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Регіонального відділення Фонду Державного майна України в Харківській області,
, третя особа ВАТ «Харківське енергоремонтне підприємство», про визнання дій протиправними, скасування
акту передачі нерухомого майна,

встановив :

Позивач звернувся до суду з
зазначеним позовом та уточненим позовом, згідно яких просив визнати
протиправними дії відповідача щодо передачі у власність ВАТ «Харківське
енергоремонтне підприємство» шляхом приватизації об'єкта державного житлового
фонду - будинку гуртожитку , розташованого за адресою: вул. Гвардійців
Широнінців, 41-б в м. Харкові та скасувати пункт акту передачі нерухомого майна
№ 453 від 11.07.2001р. в частині передачі зазначеного будинку у власність ВАТ «Харківське
енергоремонтне підприємство» шляхом приватизації.

В обґрунтування заявленого позову позивач пояснив, що за ним на підставі
рішення виконкому Московської райради м. Харкова від 28.11.2006р. закріплено
квартиру АДРЕСА_1

21.05.2007р. позивач звернувся до
Управління комунального майна ти приватизації Харківської міської ради з
проханням про приватизацію квартири, але йому було відмовлено оскільки це майно
передано ВАТ «Харківське енергоремонтне підприємство» в результаті приватизації
згідно оскаржуваного акту № 453 від 11.07.2001р. та знаходиться у колективній
власності цього підприємства.

Позивач вважає, що це будинок, який
є гуртожитком, не підлягав приватизації відповідно до ЗУ «Про приватизацію
державного майна», а дії щодо передачі цього майна у власність були
незаконними. Також пояснив, що згідно
рішення Харківської міської ради № 1062 від 05.11.2003р. близько 90 % будинку,
розташованого поАДРЕСА_1, було виключено зі складу гуртожитку ВАТ «Харківське енергоремонтне
підприємство» та набуло статусу житлового будинку.

Також пояснив, що державний житловий
фонд згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового
фонду» це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який
знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні
державних підприємств, організацій, установ. Оскільки, як зазначає позивач,
біля 90 % відсотків будинку гуртожитку перетворено у статус житлового будинку,
відповідно до наведеного Закону, він має право на приватизацію квартири, яка за
ним закріплена.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач пояснив, що відповідно до
Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного
підпорядкування, розташовані на території України» від 10.09.1991р. № 1540-ХІІ
все майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших
об'єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є
державною власністю України. Законом України «Про приватизацію майна державних
підприємств» з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва
та залучення коштів на структурну перебудову економіки України, було
передбачено відчуження майна, що перебувало у державній власності, на користь
фізичних та юридичних осіб спеціально створеними для цього органами
приватизації, відповідно до чинної державної програми приватизації.

На момент приватизації ВАТ
«Харківське енергоремонтне підприємство» були відсутні чіткі акти законодавства
щодо обов'язкової передачі гуртожитків, інших об'єктів державного житлового
фонду, що належали державним підприємствам, у комунальну власність та керуючись
роз'ясненнями Міністерства юстиції України від 20.03.1998р. № 11-8-1122,
Мінекономіки України від 17.03.1998р. № 5-79, органи приватизації включали
вартість гуртожитків (коридорного типу , тобто такі, на які не видавалися
ордери міських або районних адміністрацій на постійне проживання і вони не
могли бути приватизовані) до вартості цілісних майнових комплексів підприємств,
що підлягали приватизації. Таким чином
просив вирішити даний спір на розсуд суду.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала та пояснила, що по-перше предметом даного позову не
може бути скасування пункту акту приймання-передачі майна, оскільки даний акт
не є нормативним актом, а лише технічним документом, що визначає кількість та
вартість майна, переданого до статутного фонду підприємства, по - друге Закон
України «Про приватизацію державного житлового фонду» на може розповсюджуватися
на право позивача на приватизацію квартири, оскільки, як вважає відповідач,
гуртожитки - це будинки для тимчасового проживання певних категорій осіб, які
не відносяться до поняття державного житлового фонду, крім того позивачем не
надано переконливих доказів того, що весь будинок в цілому передано у
комунальну власність та він набув статусу житлового будинку, а законодавство не
зазначає про можливість приватизації гуртожитків.

Крім того, на момент передачі у власність будинку в складі цілісного
майнового комплексу та на теперішній час відповідач керувався чинним
законодавством. Також посилалася на пропущення позивачем строків позовної
давності.

Представник третьої особи позов не
визнав, підтримавши позицію відповідача, крім того зазначив про пропущення позивачем
строків позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, вважає позов необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню.

При
цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. , ст. 1,4 Закону України «Про приватизацію майна
державних підприємств», назва якого змінена на Закон України «Про приватизацію
державного майна» приватизація державного майна (далі
- приватизація) - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і
майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних
осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення
соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів на
структурну перебудову економіки України. Державна програма приватизації
визначає цілі, пріоритети та умови приватизації, розробляється Фондом
державного майна України і затверджується Верховною Радою України законом
України один раз на три роки не пізніш як за місяць до затвердження Державного
бюджету України на відповідний рік, але до початку наступного бюджетного року
та діє до затвердження чергової Державної програми приватизації.

Згідно ст. 5 зазначеного Закону до
об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать підприємства
(цехи, виробництва, дільниці, інші підрозділи, якщо в разі їх виділення у
самостійні підприємства не порушується технологічна єдність виробництва з
основної спеціалізації підприємства, із структури якого вони виділяються) як
єдині майнові комплекси, до складу яких входять усі види майна, призначені для
їх діяльності, що визначені Цивільним кодексом України, об'єкти незавершеного
будівництва та законсервовані об'єкти, акції (частки, паї), що належать державі
у майні господарських товариств та інших об'єднань, земельні ділянки, на яких
розташовані об'єкти, які підлягають приватизації.

Приватизації не підлягають об'єкти,
що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. До об'єктів,
що мають загальнодержавне значення, відносяться майнові комплекси підприємств,
їх структурних підрозділів, основним видом діяльності яких є виробництво
товарів (робіт, послуг), що мають загальнодержавне значення.

Загальнодержавне значення мають об'єкти, які забезпечують
виконання державою своїх функцій, забезпечують обороноздатність держави, її
економічну незалежність, та об'єкти права власності Українського народу, майно,
що становить матеріальну основу суверенітету України, зокрема: майно органів
виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, майно Збройних Сил
України (крім майна, щодо якого цим Законом встановлено особливості
приватизації), Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України,
правоохоронних і митних органів;

надра, корисні копалини загальнодержавного значення,
водні ресурси та інші природні ресурси, які є об'єктами права власності
Українського народу;

майнові комплекси підприємств з лісовідновлення,
лісорозведення та охорони лісу, лісництва, їх підрозділи;

сортовипробувальні
станції, дільниці, інші організації з експертизи сортів рослин;

золотий і валютний фонди та запаси, державні матеріальні
резерви, емісійна система, майнові комплекси підприємств і установ, що
забезпечують випуск та зберігання грошових знаків і цінних паперів,
радіотелевізійні передавальні центри, а також об'єкти, що забезпечують зв'язком
органи законодавчої та виконавчої влади, державні радіоканали та телевізійні
канали, засоби урядового, фельд'єгерського та спеціального зв'язку, інші
об'єкти права державної власності, які забезпечують виконання державою своїх
функцій;

об'єкти,
діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення
культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, зокрема:

об'єкти Національного космічного агентства України при
Кабінеті Міністрів України, архіви, майнові комплекси установ Національної
академії наук України з основних напрямів досліджень, об'єкти культури,
мистецтва, архітектури, меморіальні комплекси, заповідники, парки тощо
загальнонаціонального значення, об'єкти освіти, фізичної культури, спорту і
науки, що фінансуються з державного бюджету;

об'єкти, контроль
за діяльністю яких з боку держави гарантує захист громадян від наслідків впливу
неконтрольованого виготовлення, використання або реалізації небезпечної
продукції, послуг або небезпечних виробництв, зокрема: майнові комплекси
підприємств по виготовленню та ремонту всіх видів зброї, яка є на озброєнні
Збройних Сил України, Служби безпеки України, майнові комплекси підприємств по
випуску наркотичних, бактеріологічних, біологічних, психотропних, сильнодіючих
хімічних та отруйних засобів (крім аптек), майнові комплекси підприємств, що
забезпечують діяльність у сфері обігу зброї та радіоактивних речовин, захисні
споруди цивільної оборони, полігони, будови, споруди та устаткування для
захоронення твердих промислових та побутових відходів, скотомогильники.

об'єкти, які
забезпечують життєдіяльність держави в цілому, зокрема: структурні підрозділи
майнових комплексів, що забезпечують постійне розміщення і зберігання державних
резервів і мобілізаційних запасів, пенітенціарні заклади, майнові комплекси
підприємств геологічної, картографічної, гідрометеорологічної служб, служби
контролю за станом навколишнього природного середовища, об'єкти державних
систем стандартизації, метрології та сертифікації продукції, майнові комплекси
підприємств авіаційної промисловості, автомобільні дороги, крім тих, що
належать підприємствам до першого розгалуження їх за межами території цих
підприємств, майнові комплекси підприємств, які здійснюють виробництво основної
залізничної техніки (електровози, тепловози, дизель-поїзди, вагони), майнові
комплекси підприємств залізничного транспорту з їх інфраструктурою,
метрополітен, міський електротранспорт;

майно, що забезпечує цілісність об'єднаної енергетичної
системи України та диспетчерське (оперативно-технологічне) управління,
магістральні та міждержавні електричні мережі, атомні електростанції,
гідроелектростанції з греблями, що забезпечують водопостачання споживачам та
проведення гідромеліоративних робіт, теплоелектроцентралі, магістральні нафто-
і газопроводи та магістральний трубопровідний транспорт, що обслуговують
потреби держави в цілому, підземні нафто- та газосховища, транспортні засоби
спеціального призначення, що забезпечують виконання робіт, пов'язаних з
ліквідацією пожеж, наслідків стихійних лих, об'єкти інженерної інфраструктури
та благоустрою міст, включаючи мережі, споруди, устаткування, які пов'язані з
постачанням споживачам води, газу, тепла, а також відведенням і очищенням
стічних вод, майнові комплекси структурних підрозділів хлібоприймальних і
хлібозаготівельних підприємств, що забезпечують розміщення і зберігання
мобілізаційних запасів та майно хлібоприймальних і хлібозаготівельних
підприємств, що входить до статутного капіталу Державної акціонерної компанії
"Хліб України", майнові комплекси підприємств соляної промисловості,
акваторії портів, причали всіх категорій і призначень, причальні у портах і
гідрографічні споруди, набережні причалів, захисні споруди та системи
сигналізації, портові системи інженерної інфраструктури та споруди зв'язку,
енерговодопостачання та водовідведення, автомобільні дороги та залізничні колії
(до першого розгалуження за межами території порту), навчальний та
гідрографічний флот, майнові комплекси судноплавних інспекцій, водосховища і
водогосподарські канали комплексного призначення, міжгосподарські меліоративні
системи, гідротехнічні захисні споруди, майнові комплекси підприємств, що
виготовляють спирт, вина і лікеро-горілчані вироби, крематорії, кладовища.

Судом встановлено, що згідно наказу регіонального
відділення Фонду державного майна України по Харківській області від
29.07.1996р. № 142510 на базі державного підприємства «Харківенерговиробництво»
було створене Відкрите акціонерне товариство «Харківське енергоремонтне підприємство»,
засновником якого з боку держави виступило регіональне відділення Фонду
державного майна України по Харківській області.

Згідно акту передачі нерухомого майна № 453 від
11.07.2001р. орган приватизації - регіональне відділення Фонду державного майна
України по Харківській області передало ВАТ «Харківське енергоремонтне
підприємство» нерухоме майно. Згідно п. 39 цього акту до складу майна, що
передається, увійшла будівля гуртожитку ,розташованого за адресою: АДРЕСА_1під
інвентарним номером 1001. Назване майно зареєстровано за ВАТ «Харківське
енергоремонтне підприємство» на праві колективної власності.

Судом встановлено, що передане майно відносилося до
категорії майна, яке відповідно до зазначеного вище Закону могло бути
приватизовано та, відповідно, не
відносилося до переліку об'єктів, які приватизації не підлягають.

Також щодо законності приватизації будинку гуртожитку, проведеної
відповідачем, яка оскаржується позивачем по даній справі, суд зазначає, що
позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на вимоги ст. 3 Закону України
«Про приватизацію державного майна», згідно якої дія
цього Закону не поширюється на приватизацію об'єктів державного житлового
фонду, у тому числі гуртожитків, а також об'єктів соціально-культурного
призначення, що фінансуються з державного бюджету, в тому числі об'єктів сфери
охорони здоров'я, за винятком тих, які належать підприємствам, що
приватизуються, з чого позивач робить висновок про незаконність передачі
будинку гуртожитку у колективну власність ВАТ «Харківське енергоремонтне
підприємство».

Однак суд відзначає, що в редакції , яка подається
позивачем в позовній заяві, дану статтю було викладено згідно Закону № 2453-IV від
03.03.2005р.

На момент здійснення приватизації в редакції
наведеної статті замість слів «в тому
числі гуртожитків» зазначалося «крім гуртожитків».

Таким чином, враховуючи, що дана норма не має зворотної
сили, на час проведення приватизації гуртожитку
у 1996-2001р.р. застосовувалася чинна на той час редакція Закону, яка
дозволяла приватизувати у складі державного майна гуртожитки.

За таких обставин суд вважає, що відповідачем норми Закону було
дотримано.

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження
квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян
України. При цьому дана норма визначає, що державний
житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий
фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному
управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Гуртожитки підприємств, установ та організацій, відповідно до ст. 5
Житлового кодексу УРСР, не є житловими будинками, як на це наголошує позивач,
не відносяться до категорії державного житлового фонду, натомість, згідно ст.,
ст. 127-132 ЖК УРСР мають спеціальний статус тимчасового житла.

Щодо доводів позовної про те, що
рішенням Харківської міської ради № 1062
від 05.11.2003р. близько 90 % відсотків гуртожитку ВАТ «Харківське енергоремонтне підприємство» виключено зі
складу гуртожитку та набуло статусу житлового будинку, суд відзначає наступне.

По-перше дане рішення не є рішенням Харківської міської ради , як зазначає
позивач, а рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради, по -друге
його прийнято у 2003 році, тому його зміст не може стосуватися питання про
законність передачі відповідачем - регіональним відділенням Фонду державного
майна України по Харківській області будинку гуртожитку у
власність ВАТ «Харківське енергоремонтне
підприємство», оскільки на час передачі у власність дане майно було
гуртожитком.

Та обставина, що згідно рішення Виконкому Московської
райради м. Харкова № 410/2 від 28.11.2006р. затверджено рішення про закріплення
за позивачем двох кімнат у квартирі АДРЕСА_2також не може служити доказом
незаконності рішення відповідача про передачу у власність ВАТ «Харківське
енергоремонтне підприємство» у 1996-2001 р.р. зазначеного будинку як гуртожитку
та жодним чином не спростовує доводи відповідача щодо законності його дій.

Суд не бере до уваги позицію відповідача та третьої особи
про пропущення позивачем строків позовної давності, оскільки про порушення його
прав позивачу стало відомо у 2007 році, коли він звернувся з заявою про
приватизацію житла та отримав відмову від Управління комунального майна та
приватизації Харківської міської ради, після чого звернувся з позовом до
суду.

Однак суд погоджується з позицією відповідача про те, що
судом не може бути окремо скасовано п. 39 зазначеного акту, оскільки він не є
нормативним актом загальної чи індивідуальної дії, натомість є складовою
документа, який визначає найменування та вартість майна, яке було передано ВАТ
«Харківське енергоремонтне підприємство» як юридичній особі, яка була створена
регіональним відділенням Фонду
державного майна України по Харківській області. Даний акт є невід'ємною
складовою процесу передачі майна до статутного фонду юридичної особи в процесі
її створення та невід'ємною частиною наказу відповідача про
створення юридичної особи.

Суд відзначає, що
позивачем а ні в первісному, а ні в уточненому позові не оскаржувався повністю чи
частково наказ регіонального
відділення Фонду державного майна України по Харківській області від
29.07.1996р. № 142510 про створення ВАТ «Харківське енергоремонтне підприємство»,
на виконання якого було передано майно, в тому числі і будинок гуртожитку.

На підставі викладеного, ст. , ст.
1,3,5 Закону України «Про приватизацію державного майна», ст. , ст. 4,5,
127-132 Житлового кодексу УРСР та керуючись ст. ,ст. 160,161,162,163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Регіонального
відділення Фонду Державного майна України в Харківській області, третя особа
ВАТ «Харківське енергоремонтне підприємство»,
про визнання дій протиправними, скасування акту передачі нерухомого майна
- відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду
справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний суд
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня складення постанови в повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч.5 ст. 186 КАС України .

Повний текст постанови складено та
підписано 18 лютого 2008 року.

Головуючий суддя /підпис/ М.В. Данилова

Оригінал зберігається в справі суду.