Справа № 22-а-705/2008
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2008-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
Справа №3/250 Головуючий
1 інстанції: Бунякіна Г.І.
Доповідач: Філатов Ю.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5
лютого 2008 р.
Справа № 22-а-705/2008

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Філатов Ю.М., судді Водолажська Н.С.,
Шевцова Н.В..

при секретарі Волошиній Я.В.

за
участю представників:

позивача
- не прибув

відповідача
- не прибув

прокурор
- не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного
адміністративного суду апеляційну скаргу прокуратури м. Кременчука на постанову
господарського суду Полтавської області від 13.09.2007р. по справі №3/250

за позовом
прокурора м. Кременчука в інтересах держави в особі Кременчуцької ОДПІ

до ПП «Оптімус - Агро» та ПП
Саргон - Плюс»

про визнання недійсним господарського зобов'язання

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор м. Кременчука звернувся до суду в інтересах держави в особі
Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції про визнання недійсним
господарського зобов'язання, яке було вчинене відповідно до договору перевезення
вантажу від 28.04.2005р. між відповідачами та стягнення з першого відповідача,
ПП „Оптимус-Агро", на користь держави все отримане за господарським
зобов'язанням, яке було вчинено відповідно до акту про виконання робіт №80 від
31.05.2005р. на загальну суму 16 428,00 грн.

Постановою господарського
суду Полтавської області від 13.09.2007р. по справі №3/250 в задоволенні позову
було відмовлено.

Не погоджуючись з
постановою господарського суду Полтавської області від 13.09.2007р. по справі
№3/250 прокурор м. Кременчука подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та
прийняти нову, якою позов задовольнити, вважає, що судом першої інстанції
порушені норми матеріального права.

Розглянувши матеріали
справи та заслухавши суддю - доповідача колегія суддів встановила, що 28 квітня
2005 року між відповідачами - ПП "Оптімус-Агро", м. Полтава та ПП
"Саргон Плюс", м. Кременчук був укладений договір перевезення
вантажу, відповідно до умов якого ПП "Саргон Плюс" (перевізник)
зобов'язувався доставити довірений йому ПП "Оптімус-Агро"
(відправником) вантаж до пункту призначення та видати вантажоодержувачу, а ПП
"Оптімус-Агро" (відправник) зобов'язувався сплатити за перевезення
вантажу визначену плату.

Факт надання послуг
перевізником підтверджується наявними у матеріалах справи актом № С-00000080
здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.05.2005 р. на загальну суму 16
428,00 грн. та актом № 80 від 31.05.2005 р. про виконані роботи.

Відповідне відображення
цих сум в бухгалтерському та податковому обліку відповідачами підтверджуються
приєднаними до матеріалів справи документами (податкова накладна № 80
від12.05.2005 р.).

Отже, умови спірної угоди
виконані відповідачами, що підтверджує і позивач в позовній заяві.

Однак на думку позивача
спірне господарське зобов'язання вчинене з метою суперечною інтересам держави і
суспільства, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 207 ГК України.

Свої доводи позивач
ґрунтує на тому, що за поясненнями громадянки ОСОБА_1- директора ПП
"Саргон-Плюс" - остання ніяких фінансово-господарських документів від
імені підприємства не підписувала та ніякої діяльності від імені підприємств не
здійснювала та за висновком експерта № 782 від 07.11.2005 р. підписи на
податковій накладній № 747 від 29.04.2005 р. виконані не громадянкою ОСОБА_1, а
іншою особою При цьому позивач не
надав жодних допустимих доказів (вироку
суду) в підтвердження цих доводів.

Колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції правомірно зазначив, що такі мотиви позовних вимог
податкової-позивача та прокуратури не можуть бути прийняті до уваги, так як не
ґрунтуються на нормах матеріального права та не підтверджені допустимими
доказами.

Необхідними умовами для
визнання господарського зобов'язання або його частини недійсним відповідно до
ст. 207 ГК України та застосування інституту реституції відповіді до ст. 208 ГК
України є укладання його з метою, що завідомо суперечна інтересам держави і
суспільства та наявність наміру хоча б у однієї із сторін щодо настання
відповідні наслідків, а також укладання зобов'язання з порушенням господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності).

Умисел (намір) юридичної
особи на свідоме укладення угоди завідомо суперечної інтересам держави та
суспільства визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи, що
підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні
повноваження. Наявність умислу у сторін
(сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи,
усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди і
суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо
допускали настання протиправних наслідків.

Належних та допустимих
доказів щодо наявності умислу (наміру)
хоча б у одного з контрагентів спірної угоди на момент її укладання та
мети укладення, яка завідомо суперечна інтересам держави і суспільства та
настання відповідних наслідків, а саме - вирок суду про притягнення до
кримінальної відповідальності посадових осіб відповідача або відповідачів за
відповідну злочинну дію, позивач суду не надав.

Крім цього однією з
підстав позовних вимог, відповідно до
ст. 227 ЦК України,

є відсутність у відповідача - 2 ліцензії на надання послуг з перевезення пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом загального користування.

Колегія суддів вважає, що посилання на ст.. 227 ЦК України у даному
випадку є помилковим, оскільки, по - перше, зазначена норма передбачає
можливість визнання угоди недійсною у разі її здійснення без відповідного
дозволу, але у зазначеній нормі не йдеться про те, що ця угода є такою, що
суперечить інтересам держави та суспільства. Зазначене підтверджується ч. 2
ст.227 ЦК України, відповідно до якої наслідками такого порушення є
відшкодування шкоди на користь особи, яка була введена в оману. По - друге,
відсутність спеціального дозволу на надання послуг з перевезення пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом загального користування безумовно
є порушенням однією із сторін по угоді, але це порушення не може вважатись
підставою для визнання угоди такою, що суперечить інтересам держави та
суспільства.

У відповідності до ст. 71
КАС України позивач повинен довести ті обставини, на які посилається як на
підставу своїх вимог.

З оглядом на викладене вимоги позивача про визнання
спірного господарського зобов'язання недійсним як такого, що вчинене з метою,
суперечною інтересам держави, не підтверджено належними доказами і суд першої інстанції правомірно
дійшов висновку, що підстави для їх
задоволення відсутні.

Колегія суддів вважає, що господарський суд Полтавської області правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права, керуючись ст.. ст.. 160,167, 195, 196,
198, 200, 205 ,206, 209, 254 КАС України

ухвалила:

Постанову господарського
суду Полтавської області від 13.09.2007р. по справі №3/250залишити без змін.

Апеляційну скаргу
прокуратури м. Кременчука на постанову господарського суду Полтавської області
від 13.09.2007р. по справі №3/250 залишити
без задоволення.

Роз'яснити сторонам, що
ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня виготовлення її повного тексту.

Справу направити до суду
першої інстанції.

Повний текст ухвали
виготовлений 11.02.2008р..

Головуючий
суддя підпис Філатов Ю.М.

Судді підпис Водолажська Н.С.

підпис Шевцова
Н.В.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ:

Суддя
Ю.М. Філатов