Справа № К-30489/06
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2007-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2007 р. м.
Київ

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів
Ланченко Л.В.

Сергейчука О.А.

Нечитайла О.М.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2006 р. та
ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.08.2006р.

у справі № А37/159

за позовом Прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в
особі Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції
м.Дніпропетровська

до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2006 р.,
залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду
від 28.08.2006 р., позов задоволено частково. Звернуто стягнення на активи
СПД-фізичної особи ОСОБА_1 на суму 61604,38 грн. В решті позову відмовлено.

СПД-фізична особа ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, якою просить скасувати
вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити
повністю. Посилається на порушення судами п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону
України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами» від 21.12.2001р. № 2181-ІІІ. Вважає, що
застосування приписів вказаної норми можливе лише щодо платників податків, сума
податкового боргу яких є неузгодженою. Сума податкового боргу у розмірі
61604,38 грн. є узгодженою з 09.06.2005 р., тому вона не може бути примусово
стягнута у судовому порядку. Судами залишено поза увагою порядок стягнення
податкового боргу, який виник за узгодженими податковими зобов'язаннями,
встановлений ст.ст. 8, 10 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2001р.
№ 2181-ІІІ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної
скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов
висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального права, на які посилається суб'єкт підприємницької діяльності
у касаційній скарзі, та вважає, що судами повно встановлені обставини у справі,
яким надана правильна правова оцінка та вирішено спір на підставі
законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Як було достовірно встановлено судами попередніх інстанцій, станом на
20.02.2006 р. відповідач має податковий борг, який виник внаслідок несплати
податків та штрафних санкцій, визначених позивачеві податковими
повідомленнями-рішеннями.

Відповідно до п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ активи платника податків можуть бути
примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за
рішенням суду.

Таким чином, законодавець передбачив такий спосіб примусового стягнення
податкового боргу, як звернення стягнення на активи платника податків за
рішенням суду.

За таких обставин, висновки судів попередніх інстанцій про необхідність
задоволення позову в частині звернення стягнення активів платника податків у
рахунок погашення його податкового боргу на суму 61604,38 грн., який виник саме
в результаті несплати податків, самостійно визначених податковим органом
податковими повідомленнями-рішеннями, є такими, що ґрунтуються на приписах
законодавства.

Суд касаційної інстанції не може погодитися з позицією позивача про
неможливість застосування, у даному випадку, такого способу примусового
погашення податкового боргу, як звернення стягнення на його активи. Таку свою
позицію позивач ґрунтує на положеннях п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ, якими визначено, що примусове
стягнення - звернення стягнення на активи платника податків у рахунок погашення
його податкового боргу, без попереднього узгодження його суми таким платником
податків. У зв'язку з чим, позивач наголошує на тому, що застосування п.п.
3.1.1 п. 3.1ст. 3 вказаного Закону можливе лише щодо тих платників податків,
сума податкового боргу яких є неузгодженою.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»
від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ податковий борг (недоїмка) - податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) самостійно
узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового
зобов'язання.

Таким чином, обов'язковими чинниками для набуття податковим зобов'язанням
статусу податкового боргу є його узгодження у визначеному законом порядку та
несплата у встановлений законом строк. У разі виникнення податкового боргу
законодавець передбачив, що борг може бути примусово стягнений шляхом звернення
стягнення на активи платника податків за рішенням суду. При чому пунктом 1.6
ст. 1 Закону України визначив, що примусове стягнення (звернення стягнення на
активи платника податків у рахунок погашення його податкового боргу) не
потребує попереднього узгодження платником податків суми саме податкового
боргу, а не податкового зобов'язання. Тому, факт самостійного узгодження
відповідачем податкового зобов'язання і несплата його у встановлений законом
строк призвело до набуття ним статусу податкового боргу, щодо якого законом
визначено спосіб примусового стягнення.

За таких обставин, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги та скасування законних та обґрунтованих рішень
судів попередніх інстанцій.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2006 р. та
ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.08.2006 р. -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України протягом одного місяця з дня відкриття обставин, які
можуть бути підставою для провадження за винятковими обставинами.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

судді Л.В. Ланченко

О.А. Сергейчук

О.М. Нечитайло

О.І. Степашко