Справа № 22а-1451/2007
Суддя: Бараненко І.І.
Дата ухвалення: 2007-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2007 року
м.Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді - Бараненка І.І.,

суддів: Глущенко Я.Б.,

Межевича
М.В.,

при секретарі судового засідання - Горобцовій Я.В.,

за участю представника відповідача - Ріпи С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва (надалі - УПФУ в
Печерському районі) на постанову Подільського районного суду міста Києва від 13
лютого 2007 року в адміністративній справі №2-А-122/07 за позовом ОСОБА_1 до
УПФУ в Печерському районі про перерахунок пенсії держаного службовця та виплату
заборгованості,

в с т а н о в и в :

У грудні 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою, у якій, посилаючись на невиконання
відповідачем Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005р. №8-рп/2005,
просив зобов'язати УПФУ в Печерському районі перерахувати пенсію, виходячи з
розміру заробітної плати діючого Віце-прем'єр міністра України та виплатити
заборгованість за минулий час.

Постановою Подільського районного
суду міста Києва від 13 лютого 2007 року вказаний позов задоволено. Печерське районне управління
пенсійного фонду України зобов'язано провести перерахунок раніше
призначеної ОСОБА_1 пенсії із розрахунку 90 відсотків
загальної (з урахуванням усіх надбавок та виплат) заробітної плати діючого
Віце-прем'єр міністра України з 01.06.2005р. та провести виплату недонарахованої
пенсії за минулий рік, починаючи з 01.06.2005р. по даний час.

Задовольняючи позов, суд застосував
до спірних правовідносин положення ст.ст.37, 37-1 Закону України «Про державну
службу», Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005р. №8-рп/2005 і на
підставі зазначених норм права дійшов висновку про обґрунтованість позовних
вимог ОСОБА_1

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права,
зокрема, на те, що норми ст.37 Закону України «Про державну службу» не були
предметом конституційного подання, а тому до спірних правовідносин підлягає
застосуванню п.13 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування», ст.37-1 Закону України «Про державну службу» та ст.93 Закону
України «Про Державний бюджет на 2005 рік», у зв'язку з чим просить скасувати
постанову Подільського районного суду міста Києва від 13 лютого 2007 року та
прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Заслухавши суддю-доповідача про
обставини справи, пояснення представника відповідача в підтримку вимог
апеляційної скарги та, перевіривши доводи апеляції наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 25.04.1975р. позивач був призначений заступником
Голови Ради Міністрів Української РСР на підставі Указу Президії Верховної Ради
Української РСР від 25.04.1975р. №3762-VIII та звільнений з посади 18.09.1987р. Указом Президії Верховної Ради
Української РСР від 18.09.1987р. №4617-ХІ у зв'язку з виходом на пенсію.

При звільнені
позивачу було призначене пенсійне забезпечення і у
відповідності до вимог ст.ст.37, 37-1 Закону України «Про
державну службу» від 16.12.1993р. із змінами та доповненнями позивачу перерахована пенсія з
11.10.2005р. в розмірі 3852,72 грн.

Статтею 93 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» від 23.12.2004р. з 1 січня 2005 року встановлено
максимальну величину фактичних витрат на оплату праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничну
суму заробітної плати (доходу), з яких відповідно до законів України
справляються страхові внески до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на
випадок безробіття, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України та Пенсійного фонду України, в
розмірі 4100 гривень на місяць у розрахунку на кожну фізичну особу - платника
внесків.

Починаючи з 2005 року розмір пенсійного
забезпечення позивача був обмежений Законом України «Про бюджет 2005 року» та
виплачувався у сумі 90 відсотків максимальної величини фактичних витрат на
оплату праці найманих працівників, з яких справляються страхові внески до
соціальних фондів.

Пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,
обмежено розмір заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, розміром, з якої
справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів.

Однак, Рішенням Конституційного Суду
України у справі №1-21/2005 від 11.10.2005, №8-рп/2005 визнано неконституційним
положення абзацу 3 та 4 пункту 13 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо обмежень
розміру заробітної плати, з якої обчислюється пенсія.

Всупереч
твердженню апеляційної скарги, зазначене Рішення Конституційного Суду України
стосується і питання про призначення пенсій державним службовцям, оскільки за
його змістом неконституційність пункту 13
розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» стосується ст.37
Закону України «Про державну службу».

Крім цього,
необхідно враховувати і той факт, що пенсія ОСОБА_1 була призначена до внесення змін у нормативні акти, якими
встановлювалися обмеження щодо її розміру.

Згідно ст.58
Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної
дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні
обставини справи і, всупереч доводам апеляційної скарги, правильно застосував
до спірних правовідносин норми матеріального права, обґрунтовано задовольнивши
позовні вимоги ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що Подільський
районний суд міста Києва правильно встановив обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

На підставі викладеного та,
керуючись ст.ст.160, 198, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва залишити без
задоволення, а постанову Подільського районного суду міста Києва від 13 лютого
2007 року в адміністративній справі № 2-А-122/07 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі.

Головуючий
__________________
І.Бараненко

Судді:
__________________ Я.Глущенко

__________________ М.Межевич

ДАНУ УХВАЛУ СКЛАДЕНО У ПОВНОМУ ОБСЯЗІ 14 ГРУДНЯ 2007 РОКУ