Справа № 22-а-60/2008
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2008-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Харків, вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Справа №22-а- 6008 Головуючий 1
інстанції: Шуліка Ю.В.
Доповідач: Подобайло З.Г.
Ухвала

Іменем України

04 лютого 2008 року

м. Харків

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Сіренко
О.І.

Суддів - Подобайло З.Г., Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання - Репетун К.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 березня 2007 року по справі
№ 2-а-36-07

за
позовом ОСОБА_1

до КП «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації»

3-тя особа - Приватний нотаріус ОСОБА_2.

про зобов'язання суб'єкта владних
повноважень вчинити певні дії

встановила
:

Позивач,
ОСОБА_1, звернулась до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до Комунального підприємства
«Харківське міське бюро технічної інвентаризації», третя особа приватний
нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2. , в
якому просила зобов'язати
відповідача внести запис до реєстру прав
власності на нерухоме майно про перехід до позивача прав власності на будинок
№АДРЕСА_1 в м. Харкові.

Постановою
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 15 березня 2007 року по
справі № а-36/07 за вказаним позовом про зобов'язання суб'єкта владних
повноважень внести до реєстру прав власності на нерухоме майно запис про
перехід права власності до ОСОБА_1. на
житловий будинок №АДРЕСА_1 в м. Харкові на підставі договору іпотеки від
1.11.2005 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Будучи не
згодною з постановою суду, ОСОБА_1 надіслала апеляційну скаргу, оскільки із постановленим рішенням незгодна,
вважає його необґрунтованим, винесеним
із суттєвими порушеннями норм процесуального, матеріального права та
просить скасувати Постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15
березня

2007 року
у справі № а-36/07 і закрити провадження у справі відповідно до ч. 1 ст. 203 та
п. 2 ч. ст. 157 КАС України.

ОСОБА_1. подано заяву про зміну апеляційної
скарги, в якій просить скасувати Постанову Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 15 березня 2007 року у справі № а-36/07 і закрити провадження у
справі відповідно до ч. 1 ст. 203 та п. 2 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки на
момент розгляду справи у Харківському апеляційному адміністративному суді гр.
ОСОБА_3 виконані усі покладені на нього за Договором позики зобов'язання, у
зв'язку з цим гр. ОСОБА_1. відмовилась від свого права власності на зазначений будинок
на його користь і у неї відпала необхідність в реєстрації права власності на
цей об'єкт нерухомо­сті, і вона вважає за необхідне відмовитися від цієї
позовної вимоги. Але гр. ОСОБА_1. категорично незгодна із постановленим
рішенням суду першої інстанції у цій справі, і тому не хоче відмовлятися від
апеляційної вимоги про скасування постанови Червонозавводського районного суду
м. Харкова від 15 березня 2007 року у справі № 2-а - 36 07 р.

ОСОБА_1. подано заяву про відмову від
адміністративного позову відповідно ч. 1
ст. 51 КАС України, в якій просить прийняти відмову гр. ОСОБА_1. від
адміністративного позову до КП «Харків­ське міське бюро технічної
інвентаризації» про зобов'язання внести запис до реєстру прав вла­сності на
нерухоме майно про перехід до позивача прав власності на будинок АДРЕСА_1 в
місті Харкові, так як на момент розгляду справи у Харківському апеляційному
адміністративному суді гр. ОСОБА_3 В. В. виконані усі покладені на нього за
Договором позики зобов'язання. У зв'язку з цим, гр. ОСОБА_1. відмовилась від
свого права власності на зазначений будинок на його користь, тому у гр. ОСОБА_1
відпала необхідність в реєстрації права власності на цей об'єкт нерухомості, і
вона вважає за необхідне відмовитися від своєї позовної вимоги і, відповідно,
апеляційної вимоги зо­бов'язати відповідача зареєструвати право власності
Позивача на зазначений вище об'єкт нерухомості.

ОСОБА_1. апеляційна скарга в новій редакції
на постанову суду першої інстанції в якій просить скасувати Постанову
Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 березня 2007 року у справі
№ а-36/07 і закрити провадження у справі відповідно до ч. 1 ст. 203 та п. 2 ч.
1 ст. 157 КАС України, вважає рішення суду першої інстанції прийнято з
порушенням норм матеріального, процесуального права та при не повному
дослідженні усіх матеріалів справи.

В
засіданнях колегії суддів представник позивача ОСОБА_1 підтримав вимоги та обґрунтування апеляційної
скарги.

В
засідання колегії суддів представник
відповідача - Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить в її
задоволенні відмовити.

Третя
особа приватний нотаріус
Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_2. в судове
засідання апеляційного суду не прибула, була належним чином повідомлена про
дату, час і місце розгляду справи. Будь-яких пояснень на апеляційну скаргу не
надала.

В
поясненнях, наданих суду першої інстанції
зазначила, що за відсутності законодавчого врегулювання питання щодо
порядку здійснення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно орган
реєстрації (відповідач) мав би керуватися принаймні Тимчасовим положенням про
порядок такої реєстрації , затвердженим
наказом МЮУ № 7/5 від 07.02.2002 року в
додатку 1 до п.2.1 якого визначений перелік правовстановлюючих документів, на
підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого
майна, серед яких міститься посилання на договори про задоволення вимог
іпотекодержателя.

І
нарешті, вказує нотаріус, пункт 3.3. Положення надає виключний перелік
випадків, за яких БТІ може відмовити в реєстрації, але з матеріалів справи неважко впевнитися , що
будь-яка з обставин, з якими пов'язується право на відмову у реєстрації,
відсутня, будь-яке посилання БТІ на причини фактичної відмови у реєстрації
(крім невизначеності самого БТІ щодо форми правовстановлювального документу)
відсутнє. Договір іпотеки в частині пункту 9 є
беззаперечно самостійним договором про задоволення вимог іпотекодержателя,
нотаріально посвідченим одночасно з договором іпотеки (див. матеріально-правове
обґрунтування в цьому пункті самого договору).

Виходячи
з зазначеного, нотаріус вважає відмову БТІ в реєстрації переходу права
власності на об'єкт нерухомості протиправною, а самий перехід - таким, що
підлягає реєстрації в реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі
договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що є складовою частиною
договору іпотеки. Будь-які перешкоди стороні договору у реєстрації прав,
визнаних і посвідчених відповідно до закону - враховуючи підзаконну
правосуб'єктність органу такої реєстрації - є протиправними. Оскільки
встановлене ст. 37 Закону України та договором сторін право Відповідачем не
оскаржується, такі діяння порушують конституційні принципи, встановлені
статтями 6, 98 Конституції України, і брутально направлені на позаправне
обмеження прав суб'єктів цивільно-правових відносин, закріплених статтями 6,
204, 209, 627 ЦК України. А найстрашніше те, що такими діяннями порушується
авторитет держави як гаранта прав і свобод, що декларуються ст. 3 ЦК України та
п.4ст.4 Закону України «Про власність». Негативне макроекономічне значення для
країни таких порушень в сфері державного регулювання цивільно-правових відносин
вочевидь важко переоцінити. Виходячи з наведеного, керований нотаріус тим, що
жодна зі сторін не оспорює правильність і законність моїх професійних дій при
посвідченні як договору, так і прав, що з нього витікають.

Відповідно
до вимог ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства

України,
- неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про
дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши
суддю-доповідача, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, прийняти заяву про відмову від позову, а постанову Червонозаводського районного суду
м. Харкова від 15 березня 2007 року слід
визнати не чинною і закрити провадження по справі відповідно правил п.2 ч.1
ст.157 , ст.194 ч.2 ст. 203 Кодексу
адміністративного судочинства України, з
наступних підстав.

Судом
встановлено, що 01 листопада 2005 року
між гр. ОСОБА_3. (іпотекодавець) та гр. ОСОБА_1. (іпотекодержатель) укладений
договір іпотеки щодо передачі іпотекодавецем іпотекодержателю під заставу житлового будинку з надвірними
будівлями №АДРЕСА_1. Договір засвідчено приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_2.

Предмет
іпотеки належить іпотекодавцеві на праві приватної власності на підставі
договору довічного утримання ( п.2 договору).

Згідно
з цим договором іпотекодавець винен повернути іпотекодержателеві валютні цінності у сумі 27200 доларів
Сполучених Штатів Америки не пізніше 01-го жовтня 2006 року ( п.3 договору).

Згодою на
відчуження предмету іпотеки до припинення дії цього договору вважатиметься
подана нотаріусові заява іпотекодержателя про зняття заборони відчуження предмету іпотеки, яка накладається за згодою сторін одночасно з
нотаріальним посвідченням цього договору( п.4).

Право звернення стягнення на предмет іпотеки
виникає у іпотекодержателя при невиконанні іпотекодавцем зобов'язання по
поверненню позики за Договором позики, або достроково - згідно з правилами пункту 2 Договору позики. Право
звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя після вчинення виконавчого напису нотаріуса
на цьому Договорі позики, який визначить суму, належну до стягнення
( п.5).

Пунктом 6 цього договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець передав іпотекодержателеві на
відповідальне зберігання Договір
довічного утримання та технічний паспорт на предмет застави. У випадку
звернення предмету іпотеки у власність
іпотекодержателя договір довічного утримання залишається у справах нотаріус,
який вчинить відповідний посвідчу вальний напис ( п.6 договору).

Вказаний договір іпотеки зареєстрований в
Державному реєстрі правочинів, що підтверджується витягом від 02.11.2005 року (
а.с. 5).

Судом
першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що
14.07.2006 року ОСОБА_1. звернулася до КП «Харківське міське бюро технічний
інвентаризації» із приводу внесення до реєстру прав власності на нерухоме майно
запису про перехід права власності до неї на житловий будинок № АДРЕСА_1 в м.
Харкові, для цього позивачкою був
наданий договір іпотеки від 1.11.2005 року укладений між ОСОБА_3. і ОСОБА_1. (
а.с. 4).

На своє
прохання позивач отримала відповідь від
28.07.2006 року за № 2328508, з якої
вбачається, що наданий нею договір іпотеки, посвідчений нотаріусом не входить
до переліку право установчих документів в розумінні переліку № 1 до п. 2.1
«Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме
майно» та на підставі яких може бути внесений запис до
реєстру прав власності на нерухомість про перехід права власності. В листі-
відповіді відповідач повідомив, що
відповідно до п.6.1 вказаного положення має можливість на замовлення
ОСОБА_1. підготувати висновок до виконавчого комітету Московської райради м.
Харкова щодо можливості видачі свідоцтва про право власності на житловий
будинок з надвірними будівлями та після оформлення якого здійснить державну
реєстрацію прав власності на житловий будинок ( а.с.31).

Згідно ст. 6 Цивільного кодексу України
сторони мають право укласти договір,
який не передбачений актами
цивільного законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони
мають право врегулювати
у договорі, який
передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в
договорі можуть відступити від положень
актів цивільного законодавства
і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в
договорі не можуть відступити від положень
актів цивільного законодавства,
якщо в цих актах прямо вказано про це, а
також у разі, якщо
обов'язковість для сторін
положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту
або із суті відносин між сторонами.

Положення частин першої, другої
і третьої цієї
статті застосовуються і до
односторонніх правочинів.

Відповідно
ч.1 ст. 627 ЦК відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

За ч.2
ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися
укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту
надання йому цієї форми, навіть якщо
законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно
ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі
порушення іпотекодавцем обов'язків,
встановлених іпотечним договором,
іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а
в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно
ст.18 Закону України «Про іпотеку»
іпотечний договір може містити
інші положення, зокрема, визначення вартості предмета
іпотеки, посилання на документ,
що підтверджує право власності
іпотекодавця на предмет
іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення
способу звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Статтею
35 цього Закону передбачено у разі порушення
основного зобов'язання та/або
умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення.

Положеннями
ст. 36 Закону України «Про іпотеку» ,
якими визначається позасудове
врегулювання , передбачено, що сторони іпотечного договору
можуть вирішити питання
про звернення стягнення
на предмет іпотеки
шляхом позасудового врегулювання
на підставі договору.

Договір про
задоволення вимог іпотекодержателя може
передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання у порядку,
встановленому статтею 37 цього Закону;
право іпотекодержателя від свого
імені продати предмет
іпотеки будь-якій особі
на підставі договору
купівлі-продажу у порядку, встановленому
статтею 38 цього Закону.

Статтею
37 Закону України «Про іпотеку» передбачена передача іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки , а саме: іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір
про задоволення вимог іпотекодержателя,
який передбачає передачу
іпотекодержателю права власності
на предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання, є
правовою підставою для
реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є
предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності
іпотекодержателя на нерухоме
майно, що є
предметом іпотеки, може
бути оскаржено іпотекодавцем у
суді.

Іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність
за вартістю, визначеною
на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної
діяльності. У разі
набуття права власності
на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати
іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки
над розміром забезпечених
іпотекою вимог іпотекодержателя.

В додатку
1 до пункту 2.1. Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на
нерухоме майно визначений перелік правовстановлювальних документів, на підставі
яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, а саме
- договори, за якими відповідно до
законодавства передбачається перехід права власності, зокрема купівлі-продажу,
міни, дарування, довічного утримання, лізингу, предметом яких є нерухоме майно,
про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права
власності на нерухоме майно, договори про задоволення вимог іпотекодержателя,
договори про виділ у натурі частки нерухомого майна, про поділ нерухомого
майна, що є в спільній частковій чи спільній сумісній власності.

Колегія
суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пункт 9 зазначеного договору
іпотеки, не є договором про
задоволення вимог іпотекодержателя, а є лише застереженням про можливі
наслідки, які можуть наступити, у випадку невиконання умов договору іпотеки.
Про це свідчить той факт, що дане застереження обумовлюється в момент
підписання договору іпотеки 01.11.2005 року, тоді як термін дії договору
іпотеки минає лише 01.10.2006 року. Отже, у момент підписання договору іпотеки
наслідки для задоволення вимог іпотекодержателя ще не наступили.

Пунктом 9
договору іпотеки дійсно визначений договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, яким передбачено, що цей пункт дійсного договору укладений
сторонами відповідно до ч.3 ст.3, ст.6,
ст.627, ч.2ст.639 ЦК України та згідно зі статтями 36 і 37 Закону України «Про
іпотеку». Згідно з домовленістю сторін
при виникненні у іпотекодержателя
права звернення стягнення на предмет цієї іпотеки, іпотекодержатель має право за власним вибором
продати прєдмет іпотеки (відповідно до ст. 38 Закону «Про іпотеку» та
в порядку пункту 6 цього договору), або обернути його у свою власність (в
порядку ст. 37 Закону «Про іпотеку») в рахунок виконання забезпеченого цією
іпотекою зобов'язання.

В
договорі про задоволення вимог іпотекодержателя
чітко обумовлено, що вибір іпотекодержателем останнього варіанту
задоволення своїх вимог достатньо
підтверджуватиметься його заявою про державну реєстрацію за ним права
власності на предмет іпотеки на підставі
цього договору. При цьому нотаріус, до якого надійшла така заява, має засвідчити цей факт на цьому договорі, що дає
право на реєстрацію переходу права власності, а також зняти заборону відчуження
. Право власності на предмет цієї іпотеки
переходить до
іпотекодержателя за його вибором з
моменту вчинення нотаріусом зазначеного в попередньому реченні запису на цьому договорі.

Колегією суддів встановлено, що 08 липня 2006 року приватним нотаріусом ОСОБА_2. вчинено
виконавчий напис за № 1309 на підставі п.6 та п.9 цього договору ( від 01 листопада
2005 року ), яким пропоновано витребувати у ОСОБА_3. в натурі та передати
ОСОБА_1. жилий будинок з надвірними
будівлями НОМЕР_1 з визначенням суми заборгованості, забезпеченої
іпотекою разом із штрафом ( а.с.6).

Колегію
суддів встановлено, що виконавчого напису про рішення іпотекодержателя ( ОСОБА_1.) обернути
житловий будинок у свою власність (в порядку ст. 37 Закону «Про іпотеку»)
в рахунок виконання забезпеченого цією іпотекою зобов'язання, як то обумовлено
та передбачено в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя не здійснено і цей факт нотаріусом не був засвідчений, що унеможливлює
перехід права власності на предмет цієї іпотеки.

В
договорі про задоволення вимог іпотекодержателя
чітко обумовлено, що вибір іпотекодержателем останнього варіанту
задоволення своїх вимог достатньо
підтверджуватиметься його заявою про державну реєстрацію за ним права
власності на предмет іпотеки на підставі
цього договору. При цьому нотаріус, до якого надійшла така заява, має засвідчити цей факт на цьому договорі, що дає
право на реєстрацію переходу права власності, а також зняти заборону відчуження
. Право власності на предмет цієї іпотеки
переходить до іпотекодержателя за його вибором з моменту вчинення нотаріусом
зазначеного в попередньому реченні
запису на цьому договорі.

Колегія
суддів зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису про вибір
іпотекодержателя, тобто позивача ОСОБА_1. обернути у свою власність предмет
іпотеки - житловий будинок в рахунок
виконання забезпеченого цією іпотекою зобов'язання, і виконавчий напису про рішення іпотекодержателя ( ОСОБА_1.) обернути
житловий будинок у свою власність
в рахунок виконання забезпеченого цією іпотекою зобов'язання не є
тотожними поняттями та діями як
позивачки так і нотаріуса, що унеможливлює
провести реєстрацію прав власності на об'єкт нерухомого майна
відповідачем.

З
урахуванням вищевикладеного, відмова відповідача у реєстрації є правомірною, рішення суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позовних вимог на момент ухвалення
було законне та обґрунтоване.

Доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права
та не зазначення в описовій частині судового рішення пояснень третьої особи у
справі - приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_2. з приводу пред­мету судового спору,
не здійснення аналізу , не надання юридичної оцінки окремим документам, наданим
позивачем і посиланням позивача на вимоги пунктів Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на статті ЦК Украї­ни, прийняті
до уваги судом апеляційної інстанції, який відповідно ч.1 ст.196 КАС
України здійснює апеляційний
розгляд за правилами розгляду справи
судом першої інстанції з урахуванням особливостей, встановлених главою 1 розділу ІV КАС України та зазначає,
що вказані апелянтом порушення судом першої інстанції не призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно
п.2 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо позивач
відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

Право позивача відмовитися від
адміністративного позову у
будь-який час до
закінчення апеляційного розгляду
передбачено ч.1 ст.194 КАС України.

Заява про
відмову від позову , надана ОСОБА_1.
суду апеляційної інстанції була прийнята, оскільки такі дії позивача не суперечать закону і не
порушують чиї - небудь права та охоронювані законом інтереси.

Оскільки судом
першої інстанції ухвалено
законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, тобто відмова
від позову, виникли після його
ухвалення, суд апеляційної
інстанції визнає таке
рішення нечинним і закриває провадження у справі відповідно ч.2 ст.203
КАС України.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції, але
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки апелянт просив
закрити провадження відповідно ч. 1 ст. 203 КАС України, оскільки підстави для
скасування постанови суду першої інстанції
у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись
ст. ст. 157, 160, 194, 195, 196, 198, 200,203, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Прийняти відмову від позову ОСОБА_1.

Постанову
Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 березня 2007 року по справі
№ 2-а-36-07 визнати нечинною.

Закрити
провадження у справі

Ухвала
набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом місяця з дня набрання ухвалою законної сили, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та підписано 11 лютого 2008 року.

Головуючий Сіренко
О.І.

Судді Подобайло
З.Г.

Мельнікова Л.В.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя Харківського апеляційного

адміністративного
суду
Подобайло З.Г.