Справа № 2-а-136/08
Суддя: Карапута Л.В.
Дата ухвалення: 2008-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-136/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

11 березня 2008 року
м. Чернігів

Деснянський
районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого - судді Карапута Л.В.,

при секретарях - Антоненко Л.А.,
Товстенко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до
Управління Пенсійного Фонду України в Деснянському районі міста Чернігова про
зобов”язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

29 листопада 2007 року позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача та уточнивши позовні вимоги просив визнати незаконною бездіяльністю управління Пенсійного Фонду України в
Деснянському районі міста Чернігова у вигляді невиплати пенсії у розмірах визначених ст. 6 Закону
України „Про соціальний захист дітей війни” та зобов”язати підвищити пенсію на 30% від мінімальної пенсії за віком, як це
передбачено ст. 6 Закону починаючи з 09.07.2007 року та здійснювати подальшу її
виплату у розмірах передбачених законодавством України.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Позивач
вказав, що він, як дитина війни, має право отримувати державну соціальну підтримку у підвищеному
розмірі, як це передбачено ст. 6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни”. Вказана стаття
визначає, що дітям війни пенсії або щомісячнке довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком. З цією вимогобю позивач звернувся до відповідача. Однак незаважаючи
на це, Управління Пенсійного Фонду України в Деснянському районі надало відповідь від 23.10.2007 року, в якій повідомило, що
підвищення органами Пенсійного фонду України пенсій дітям війни буде можливим
після виділення відповідних коштів з Державного бюджету України на 2007 рік для
здійснення цього підвищення.

Представник
відповідача просила відмовити в задоволенні позову з підстав відсутності фінансового забезпечення державних соціальних гарантій.

Заслухавши
пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено, що позивач є дитиною війни, як це визначено абз. п. 1 ст. 1 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни», про що свідчить посвідчення ( а.с.
7 ).

За
змістом ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни
пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога,
що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» у 2007 році мінімальний розмір пенсії за віком
за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Законом
України «Про державний бюджет України на 2007 рік» у ст. 62 встановлено, що
прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність, встановлюється на рівні:
з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 421 гривень.

Таким
чином, починаючи з 30 липня 2007 року,
позивачу мало бути виплачено по 121 грн. 80 коп. щомісяця, однак п. 12 статті
71 і ст. 111 Закону України «Про державний бюджет України» на 2007 рік» дія
норм закону, які передбачали вищевказані виплати, була призупинена.

Проте,
рішенням Конституційного Суду України № 6 - рп від 9 липня 2007 року у справі
за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень статей 62, частини першої
статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, статті
71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про державний бюджет України на
2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають конституції
(є неконституційними) положення п. 12 статті 71, ст. 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» якими встановлено, що на 2007 рік
зупиняють дію положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» з урахуванням статті 111 Закону України «Про державний бюджет України на
2007 рік», де зазначено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка
виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих
на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки,
встановленої для учасників війни.

Конституційний
Суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року дійшов висновку, що зупинення
законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання
пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України,
встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж
передбаченого законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій
статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22,
пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95
Конституції України.

Відповідно
до ст. 152 Конституції України закони та інші правові акти, які за рішенням
Конституційного Суду України визнаються неконституційними, втрачають чинність з
дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Крім
того, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: згідно зі
ст. 8 Конституції України, Конституція має найвищу юридичну силу, закони та
інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і
повинні відповідати їй.

Відповідно
до ст. 22 Конституції України конституційні права свободи гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Саме
тому суд дійшов висновку про неприпустимість при встановленні розміру державної
соціальної підтримки дітей війни виходити з положень Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік», яким виплата державної соціальної
підтримки передбачена у значно менших розмірах, оскільки Конституція України
має вищу юридичну силу порівняно з іншими Законами України.

Згідно
з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні
соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути
обмежені або скасовані іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно
до ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд, при вирішенні
справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема
людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.

Позивач
27.09.2007 року звернувся до відповідача з заявою про нарахування доплати до
пенсії в передбаченому законом розмірі, однак отримав відповідь про те, що
вказані нарахування зможуть бути здійснені лише за умови надходжень коштів з
Державного бюджету України.

Враховуючи,
те, що починаючи з 27.09.2007 року, позивачу мало бути виплачено по 121 грн. 80
коп. щомісяця, однак вказані суми позивачу не були виплачені з посиланням на
те, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених
законом «Про соціальний захист дітей війни», здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету України, а підвищення органами Пенсійного фонду України
пенсій дітям війни буде можливим після виділення відповідних коштів з
Державного бюджету України на 2007 рік для здійснення цього підвищення, суд
дійшов до висновку, що заперечення відповідача про відсутність бюджетних
асигнувань для задоволення вимог позивача до уваги взяти не можна, оскільки
доказів про відсутність асигнувань суду
не надано, але й за умови наявності таких доказів, невиконання чи неналежне
виконання законів про виплати через
відсутність грошей для виплати не є підставою для виправлення дискримінуючої
недоплати державної соціальної
підтримки дітям війни.

На
підставі вищевикладеного, враховуючи, що рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
відповідних законів, що визнані неконституційними, а також що рішення
Конституційного Суду є обов'язковим до виконання на території України,
остаточним і не можу бути оскаржене.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 17 - 20, 158 - 163, 185, 186 КАС України, Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, Закону України „Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування”, Закону
України Про державний бюджет України на
2007 рік”, Рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007
року, суд -

п о с т а н о в и в :

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність
управління Пенсійного Фонду України в Деснянському районі міста Чернігова у
вигляді невиплати пенсії Козирєву
Володимиру Михайловичу у розмірах що передбачені ст. 6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни”.

Зобов”язати управління Пенсійного
Фонду України в Деснянському районі міста Чернігова підвищити Козирєву Володимиру
Михайловичу пенсію на 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності
до вимог ст. 6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни”,
починаючи з 27.09.2007 року.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до Київського апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції. Заява про апеляційне оскарження подається протягом
10 днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: