Справа № 2-а-952/2007
Суддя: Юрчук М.І.
Дата ухвалення: 2007-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-952/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» грудня 2007 року

17год. 45хв.

м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд під
головуванням судді Юрчука М.І. за участю секретаря судового засідання помічника
судді Гломба Ю.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача:
представник Маслюк О.М. - заст.нач.юруправління ДПА в Рівненській
області

відповідача-1: представник не з'явився

відповідача -2:
представник Мочарний М.Я. - керівник, представник Демидов І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у м.Рівне до
відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю
"Укртат-Сервіс";

до відповідача-2
Приватного підприємства "Торгово-виробнича фірма "Чари"
про визнання недійсним господарського зобов'язання

Позивач - Державна податкова інспекція у м.Рівне -
звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом про
визнання недійсним господарського зобов'язання, яке укладено між відповідачем
Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртат-Сервіс" та
відповідачем Приватним підприємством "Торгово-виробнича фірма
"Чари". В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Укртат-Сервіс» та Приватним підприємством
«Торгово-виробнича фірма «Чари» були вчинені господарські зобов'язання,
відповідно до яких товариство з обмеженою відповідальністю «Укртат-Сервіс»
відпустило приватному підприємству «Торгово-виробнича фірма «Чари»
товарно-матеріальні цінності на загальну суму 203148,50грн. на підставі
наступних накладних і податкових накладних від 31.08.2006р., від 02.10.2006р.,
від 03.11.2006р., від 01.12.2006р.

Зазначає, що в ході судово-почеркознавчої експертизи
(висновок експерта від 04 червня 2007 року № 247), проведеної експертом сектору
експертно-криміналістичного забезпечення лінорганів відділу з обслуговування ЛУ
на Львівській залізниці НДЕКЦ при УМВС України на транспорті старшим
лейтенантом міліції Мосійчуком Віталієм Валерійовичем на підставі постанови
заступника начальника СВ ПМ ДПА в Рівненській області капітана податкової
міліції Пейка А.Б. про призначення експертизи від 29 травня 2007 року по
кримінальній справі № 82/277-07, встановлено, що вказані у наведеній вище
таблиці накладні та податкові накладні підписані від імені керівника Товариства
з обмеженою відповідальністю «Укртат-Сервіс» Бурка Юрія Леонтійовича
громадянином ОСОБА_1(с. 147 та с. 148 висновку експерта).

Судово-почеркознавчою експертизою встановлено, що
декларація Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртат-Сервіс» з податку на
додану вартість за серпень 2006 року, зареєстрована за № 91355/02 від 20
вересня 2006 року підписана від імені керівника Бурка Юрія Леонтійовича іншою
особою (с. 148 висновку експерта).

Судово-почеркознавчою експертизою встановлено, що
декларація Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртат-Сервіс» з податку на
прибуток підприємств за 2006 рік, зареєстрована за № 157178 від 01 лютого 2007
року підписана від імені керівника Бурка Юрія Леонтійовича громадянином
ОСОБА_1(с. 149 висновку експерта).

Відповідно до частини першої статті 92 Цивільного кодексу
України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через
свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з інформацією щодо перебування в ЄДРПОУ Товариства
з обмеженою відповідальністю «Укртат-Сервіс», наданою листом Відділу статистики
у місті Рівному від 01 серпня 2007 року № 02-11/222, керівником Товариства з
обмеженою відповідальністю «Укртат-Сервіс» є Бурко Юрій Леонтійович.

Зазначені обставини свідчать, що при здійсненні
господарських зобов'язань між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртат-Сервіс»
та Приватним підприємством «Торгово-виробнича фірма «Чари» від імені Товариства
з обмеженою відповідальністю «Укртат-Сервіс» на стороні продавця товарів діяла
невідома особа, яка не могла мати законних повноважень на здійснення цих
операцій та підписання первинних бухгалтерських документів та документів
податкової звітності.

З урахуванням такого позивач приходить до висновку, що
при вчиненні господарських зобов'язань між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Укртат-Сервіс» та Приватним підприємством «Торгово-виробнича
фірма «Чари», зафіксованих накладними та податковими накладними від 31.08.2006
р. № 31/12, від 02.10.2006 р. № 75, від 03.11.2006 р. № 165 та від 01.12.2006
р. № 210 на загальну суму 203148,50 грн., Товариство з обмеженою відповідальністю
«Укртат-Сервіс» мало умисел на приховування від сплати податків, що суперечить
інтересам держави і суспільства.

Покликаючись на норми статті 208 Господарського кодексу
України, згідно з якою, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то
у разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування
виконаного стягується за рішенням суду в доход держави - просить суд визнати
недійсним господарські зобов'язання, вчинені між відповідачами, стягнути в
доход держави з ПП «Торгово-виробнича фірма «Чари» вартість одержаних від ТОВ
"Укртат-Сервіс" товарно-матеріальних цінностей на суму
203148грн.50коп.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю
«Укртат-Сервіс» - подав заперечення на адміністративний позов, позовні вимоги
заперечує. В заперечення позовних вимог зазначає, що позивач в своїй позовній
заяві просить визнати зобов'язання нечинним, оскільки первинні бухгалтерські
документи підписала невстановлена особа. Однак, в тій же позовній заяві вказує,
що бухгалтерські документи і документи податкової звітності від імені
відповідача-1 підписані ОСОБА_1.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 року № 996-ХІУ і Національних
стандартів, кожне підприємство визначає свою власну облікову політику. Тому що,
у будь-якого підприємства, є свої особливості обліку. Що стосується облікової
політики на ТОВ «Укртат-Сервіс» то бухгалтерські документи підписували ті особи
які відповідали за те чи інше зобов'язання (договір, угоду). Вищевказані
накладні та податкові накладні від імені відповідача-1 підписала уповноважена
на те особа - ОСОБА_1, на що такі повноваження йому були видані керівником
підприємства Бурком Ю.Л.

Зазаначає, що мети яка завідомо суперечить інтересам
держави та суспільства підприємство не мало, а всі зобов'язання були належним
чином оформлені і своєчасно, у відповідні терміни, була подана вся необхідна
звітність.

Просить суд в позові податковому органу до ТОВ
«Укртат-Сервіс» та ПП «Торгово-виробнича фірма «Чари» про визнання недійсним
господарського зобов'язання відмовити повністю.

Відповідач - Приватне
підприємство «Торгово-виробнича фірма «Чари» - подав заперечення на
адміністративний позов, позовні вимоги заперечує. В заперечення позовних вимог
зазначає, що наявність умислу та обставин щодо виконання зобов'язання, стосовно
дійсності якого виник спір, позивач повинен доказати.

Посилання позивача на один лише факт, що при здійсненні
господарських зобов'язань між Товариством з обмеженою відповідальністю
«Укртат-Сервіс» та Приватним підприємством «Торгово-виробнича фірма «Чари» від
імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртат-Сервіс» на стороні
продавця товарів діяла невідома особа, яка не могла мати законних повноважень
на здійснення цих операцій та підписання первинних бухгалтерських документів та
документів податкової звітності, без наведення інших обставин щодо стану
виконання підприємством конституційнго обов'язку сплачувати податки,
встановлені законом, за результатами господарської діяльності в цілому та
конкретного зобов'язання, зокрема, не може бути достатньою підставою для
визнання такого зобов'язання недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.207 ГК
України.

В своєму позові Позивач посилається на ст.92 Цивільного
кодексу України.

Цивільний кодекс України, який набрав чинності з 1 січня
2004 року, не містить такі публічно-правові наслідки недійсності угоди, як
стягнення в дохід держави. В цьому полягає принципова колізія між відповідними
нормами ЦКУ у новій редакції та Господарським кодексом України. За таких умов,
взагалі, ставиться під сумнів правомочність податкових органів ініціювати позови
про визнання угод недійсними.

Тому, посилання позивача на статті Цивільного кодексу
України є безпідставне.

З 1 січня 2004 року публічно-правові санкції визнання
недійсним зобов'язання, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави та
суспільства, а саме: стягнення в доход держави одержаного однією чи обома
сторонами за зобов'язанням - із сфери цивільно-правового регулювання перенесені
у сферу господарсько-правового регулювання.

Стаття 208 Господарського кодексу України за предметом
регулювання та встановленими наслідками співпадає зі ст.49 ЦК УРСР.

Необхідними умовами для визнання угоди недійсною
відповідно до ст.49 ЦК УРСР є її укладання з метою завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін
щодо настання відповідних наслідків.

Згідно роз'яснення Вищого арбітражного суду України №
02-5М11 від 12.03.1999 року «Про деякі питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням угод недійсними» де у п.11 йдеться про визнання
недійсними цивільно-правових угод на підставі ст. 49 ЦКУ, зміст якої фактично є
тотожним відповідним положенням ч.1 ст. 208 ГКУ, умисел юридичної особи
визначається як умисел тієї посадової особи, що підписала договір від імені
юридичної особи, маючи на це належні повноваження. За відсутності таких
повноважень наявність умислу у юридичної особи не може вважатися встановленою
(п.11 доповнено абзацом четвертим згідно з Роз'ясненням Президії Вищого
господарського суду № 04-5491 (У491600-02) від 26.04. 2002 року).

Таким чином, посилання позивача на ту обставину, що на
стороні продавця діяла невідома особа, яка не могла мати законних повноважень
на здійснення цих операцій та підписання первинних бухгалтерських документів
податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртат-Сервіс»
мало умисел, на приховування від оплати податків, що суперечить інтересам
держави, суспільства, є безпідставними.

Крім того, у п.1.3. оглядового листа Вищого арбітражного
суду України № 01-8481 від 20.04.2001 року зазначено, що порушення сторонами
договору законодавства про податки не є підставою для визнання його недійсним.
Якщо податковим органом не подано доказів спрямованості укладеної угоди на
вчинення порушення податкового законодавства, несплата податків (обов'язкових
платежів) не є підставою для визнання угоди недійсною.

Аналогічні положення мають місце в ухвалі ВАСУ від
11.05.2006 року у справі № 2-25906.

На думку відповідача-2 позивач в своїй позовній заяві не
довів, що зобов'язання не відповідають вимогам закону, спрямовані на порушення
вимог законодавства про податки та на ухилення від сплати податків
(обов'язкових платежів), вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства.

В позові просить відмовити.

Позивач у судовому засіданні надав пояснення, які повністю співпадають із
позицією, яка викладена в позовній заяві.

Відповідач - Приватне підприємство «Торгово-виробнича
фірма «Чари» у судовому засіданні
надав пояснення, які повністю
співпадають із позицією, яка викладена у запереченні на адміністративний
позов.

Судом досліджені письмові докази, наявні у матеріалах
справи, які подані позивачем одночасно із позовною заявою. Нових доказів
позивач суду не надавав. Судом
досліджені письмові докази, наявні у матеріалах справи, які подані відповідачем-1
одночасно із запереченнями на адміністративний позов. Відповідач -1 -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртат-Сервіс» - надав суду додаткові докази (а.с.52-70)
Судом досліджені письмові докази, наявні у матеріалах справи, які подані
відповідачем-2 одночасно із запереченнями на адміністративний позов.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення
представників сторін, дослідивши подані ними письмові докази, оцінивши їх за
своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,
суд прийшов до висновку, що позивачу в позові слід відмовити

Суд виходив з такого.

Податковий орган - Державна податкова інспекція у м.Рівне
- просить визнати недійсними господарські зобов'язання, відповідно до яких
товариство з обмеженою відповідальністю «Укртат-Сервіс» відпустило приватному
підприємству «Торгово-виробнича фірма «Чари» товарно-матеріальні цінності на
загальну суму 203148,50грн. на підставі накладних і податкових накладних від
31.08.2006р., від 02.10.2006р., від 03.11.2006р., від 01.12.2006р.

Єдиною підставою позовних вимог зазначає, що у
відповідача-1 - товариства з обмеженою відповідальністю «Укртат-Сервіс» був
умисел на приховування від сплати податків, що суперечить інтересам держави і
суспільства, оскільки податкові накладні від 31.08.2006р., від 02.10.2006р.,
від 03.11.2006р., від 01.12.2006р. були підписані від імені керівника Бурка
Ю.Л. громадянином ОСОБА_1

Суд вважажає, що така позиція податкового органу є
помилковою, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини 1 статті 208 Господарського
кодексу України (ГКУ) якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то
за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома
сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за
зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони
стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій
стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням
суду в доход держави.

Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б
одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в частині (частина 1 статті 207 ГКУ).

За змістом пункту 5 частини 4 статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України (КАСУ) громадяни України, іноземці чи
особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами
владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом
суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

В силу пункту 11 статті 10 Закону України "Про
державну податкову службу в Україні" державні податкові інспекції в
районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані
державні податкові інспекції подають до судів позови до підприємств, установ,
організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів,
одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення
заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх
майна.

За змістом частини 1 статті 173 ГКУ господарським
визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Таким чином необхідною умовою для подання позовної заяви
про визнання недійсним господарського зобов'язання має бути мета, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, та наявність наміру (чи у однієї із
сторін господарського зобов'язання, чи у двох), і жодним чином не умисел, як
зазначив у позовній заяві позивач.

Стосовно позиції податкового органу, що "товариство
з обмеженою відповідальністю "Укртат-Сервіс" мало умисел на
приховування від сплати податків, що суперечить інтересам держави і
суспільства", то суд надаючи їй критичну оцінку, вважає за необхідне
звернути увагу податкового органу на таке.

По-перше. Умисел - це є одна із форм вини у праві, яка
полягає у специфічному прояві свідомості й волі особи у вчинюваному нею
правопорушенні. Умисел у кримінальному праві визначений у статті 24
Кримінального кодексу України (ККУ). Умисел поділяється на прямий і непрямий.
Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого
діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки
і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно
небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його
суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх
настання. До осіб, у розумінні ККУ, законодавець відносить громадян України,
осіб без громадянства та іноземних громадян (іноземців).

Таким чином умисел при скоєнні злочину може бути лише у
громадянина України, особи без громадянства або іноземця, і аж ніяк у юридичної
особи.

По-друге. Оскільки, як зазначалося вище, умисел при
скоєнні злочину може бути лише у громадянина України, особи без громадянства
або іноземця, і аж ніяк у юридичної особи, то у разі встановлення факту
(фактів) органом дізнання, попереднього слідства чи суду ухилення від сплати
податків юридичної особи, кримінальну відповідальність несуть посадові
(службові) особи даної юридичної особи. При цьому доведеним вважається
закінчений злочин за умови, що є усі ознаки такого злочину (об'єкт, суб'єкт,
об'єктивна, суб'єктивна сторона, вина).

Про те в супереч зазначеного порядку податковим органом
суду не надано доказів порушення кримінальної справи ні щодо посадових
(службових) осіб як відповідача-1 так і відповідача-2, ні щодо порушення
кримінальної справи за фактом ухилення від сплати податків стосовно посадових
(службових) осіб як відповідача-1 так і відповідача-2.

Покликання податкового органу на ту обставину, що на
стороні продавця діяла невідома особа, яка не могла мати законних повноважень
на здійснення цих операцій та підписання первинних бухгалтерських документів
податкової звітності, і як наслідок: товариство з обмеженою відповідальністю
«Укртат-Сервіс» мало умисел на приховування від оплати податків, і такі діяння
суперечать інтересам держави, суспільства, є безпідставними.

Порушення сторонами договору законодавства про податки не
є підставою для визнання його недійсним. Якщо податковим органом не подано
доказів спрямованості укладеної угоди на вчинення порушення податкового
законодавства, несплата податків (обов'язкових платежів) не є підставою для
визнання угоди недійсною.

Аналогічна позиція підтримується і іншими судовими
органами (оглядовий лист Вищого арбітражного суду України № 01-8481 від
20.04.2001 року; ухвала Вищого адміністративного суду України від 11.05.2006
року у справі № 2-25906, тощо).

З огляду на зазначене податковим органом не доведено
наміру жодної із сторін господарського зобов'язання, спрямованої на досягення
мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Підстави, з урахуванням вказаного, про застосування
наслідків статті 208 ГКУ у суду відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позивачу - Державній податковій інспекції у м.Рівне - в
позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо
заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була
подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного
суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне
оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному
обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя М.І.Юрчук