Справа № К-26395/06
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2007-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2007 року
м. Київ

Колегія
суддів Вищого адміністративного
суду України в складі:

головуючого:
судді Сіроша М.В.

суддів: Гончар Л.Я.

Васильченко
Н.В.

Харченка
В.В.

Шкляр
Л.Т.

при секретарі: Деревенському І.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області на рішення
господарського суду Львівської області від 12 грудня 2005 року та постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 27 червня 2006 року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у м. Самборі та Самбірському
районі Львівської області про спонукання до вчинення дій,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2004 року управління Пенсійного фонду в м. Самборі Львівської області звернулося до суду з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у м. Самборі та Самбірському
районі Львівської області про спонукання до вчинення дій.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 12 грудня 2005 року позовні вимоги управління
Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області задоволено повністю.

Постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 27 червня 2006 року рішення господарського
суду Львівської області від 12 грудня 2005 року скасовано, в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями управління
Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області, в касаційній скарзі просить їх
скасувати та постановити нове рішення, яким зобов'язати відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України в м.
Самборі та Самбірському районі Львівської області включити в акт щомісячної
звірки витрат за особовими справами потерпілих, витрат на виплату пенсій у
розмірі 2447 грн. 76 коп. за пенсійною справою гр. ОСОБА_1 та зобов'язати
відповідача надалі включати у відповідні акти суми фактичних місячних втрат на
виплату пенсій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду
України, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування ( ч.4 статті 26 ) якщо після
призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо понесених
витрат, виплата здійснюється страховиком,
до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик
має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Враховуючи те, що пенсія
по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві
положення) Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,
який набрав чинності з 1 квітня 2001 року, встановлено, що Фонд сплачує
страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні
послуги, або коли таке право встановлено
в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких
не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом у
рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, а між
страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому
відбуваються відповідні розрахунки.

Частиною 2 статті 24
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"
закріплено аналогічне правило
- якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних
послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених
ним витрат.

Сфера дії цього Закону
поширюється на таку категорію інвалідів, щодо відшкодування витрат на виплату пенсій яким виник спір.

За змістом частини 2
статті 2 зазначеного Закону особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних
з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню
від нещасного випадку відповідно до
цього Закону.

При цьому право на таке
забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з
колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою
або виникло професійне захворювання, пов'язане
з виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що громадянам
України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI (Прикінцеві положення)
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" відшкодування
шкоди, медична, професійна
та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у
статті 8 цього Закону особам, які потерпіли
до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і
соціальні послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI встановлено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я, виплачується
цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків.

Отже, за змістом
наведеної норми обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи
сплачували Фонду страхові платежі
підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного вище
пункту, Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником
державного, галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України "Про охорону
праці", які ліквідуються.

Доводи Відділення ФССНВ
про поширення на спірні відносини положень
Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданої працівникам
каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з виконанням ними трудових
обов'язків, підписаної 9 вересня 1994
року між частиною держав колишнього СРСР, не є обґрунтованими.

Статтею 2 цієї Угоди передбачено, що
відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок трудового каліцтва, іншого
ушкодження здоров'я (у тому числі при настанні втрати працездатності в
результаті нещасного випадку на виробництві,
пов'язаного з виконанням працівниками трудових обов'язків, після переїзду потерпілого на територію іншої
Сторони), смерті здійснюється роботодавцем
Сторони, законодавство якої поширювалось на працівника в момент одержання каліцтва, іншого ушкодження
здоров'я, смерті.

Роботодавець,
відповідальний за завдання шкоди, здійснює її відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Зі змісту процитованої норми
випливає, що вона регулює інші відносини, а не ті, які є предметом спору у нашій справі та
пов'язані з відшкодуванням витрат ПФУ, понесених у зв'язку з виплатою пенсій особам, які стали інвалідами внаслідок нещасного
випадку на виробництві на території інших республік СРСР до проголошення
Україною незалежності.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території якої
вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що
всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що страховиком,
який має виплачувати пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків.

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 4 березня 2003 року № 5-4/4, не врегульовує спірних
відносин, які виникли у даному
випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки
розрахунків розраховано на відсутність спору.

У разі незгоди на підписання актів з боку Фонду
соціального страхування від нещасних випадків вимоги про стягнення мають вирішуватись
у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не шляхом
пред'явлення вимог про підписання актів звірки.

Згаданий Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у зв'язку
із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" (крім осіб, зазначених у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі
добровільно застраховані, та потерпілим
особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання,
пов'язаних з виконанням ними трудових
обов'язків.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції
правильно застосовані норми матеріального права.

Відповідно до ст. 226 КАС України, підставою для скасування
судового рішення суду
апеляційної інстанції та
залишення в силі рішення
суду першої інстанції є
рішення, яке ухвалено
відповідно до закону
і скасоване або змінене помилково.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що суд
апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо ухвалення нового рішення про відмову у
позові.

За таких обставин постанова апеляційної
інстанції підлягає скасуванню, а касаційна скарга задоволенню.

Керуючись ст.ст. 210, 221, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Самборі
Львівської області задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду
від 27 червня 2006 року скасувати, рішення
господарського суду Львівської області від 12 грудня 2005 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

З оригіналом згідно

Судді (підписи)

Суддя
Вищого адміністративного суду

України
В.В. Харченко