Справа № 2а-2/2008
Суддя: Ротаєнко Д.С.
Дата ухвалення: 2008-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2008 року м.Монастирище
районний суд Черкаської області в складі:
судді: Ротаєнко
при секретарі: Пугач В.І.
відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Монастирище адміністративну
справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці та
соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації,
Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Черкаської обласної
державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення
Монастирищенської районної державної адміністрації про визнання дій
протиправними, стягнення недоплаченої одноразової щорічної допомоги учасника бойових
дій, поновлення строку позовної давності,-
11.12.2007 року звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів про
стягнення недоплаченої одноразової щорічної допомоги учасника бойових дій,
поновлення строку позовної давності. Підставою своїх вимог вважає, те що на
підставі ст. 72 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» він є учасником бойових дій, що підтверджується
посвідченням учасника бойових дій. Згідно ст. 12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до 9 - го Травня повинна
виплачуватися щорічно грошова допомога в
розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст. 2 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та п. 3 ст. 22 Конституції України права та
пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством
України і законодавством колишнього СРСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної
заміни. При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Але, всупереч
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та
Конституції України, щорічна одноразова грошова допомога призначена йому за
2004, 2005, 2006 роки виплачувались не в повному обсязі. З урахуванням положень
Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 року №
762/96, Указу Президента України «Про підвищення мінімального розміру пенсій»
від 28.06.1999 року № 753/99, Закону України «Про затвердження прожиткового
мінімуму на 2004 рік» від 11.05.2004 року, Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне страхування» від 9.07.2003 року, про внесення змін
до Закону України «Про Державний бюджет на 2005 рік» та деяких інших,
мінімальна пенсія за визначилась наступним чином: 2004 рік - 92, 45 гривень;
2005 рік - 332 гривень; 2006 рік - 359 гривень. Згідно із Законом України «Про
державний бюджет (на певний рік)» йому здійснена така виплата допомоги у
наступних роках: 2004 рік - 120 гривень; 2005 рік - 250 гривень; 2006 рік - 250
гривень. Таким чином недоплата складає: 2004
рік 92, 45 х 5 = 462, 25 - 120 гривень =
342, 25 гривень; 2005 рік 332, 00 х 5 = 1660 гривень - 250 гривень = 1410
гривень; 2006 рік 350, 00 х 5 = 1750, 00 - 250 = 1500,00.Загальна сума
недоплати становить 3252, 25 гривень.
Постановою Уряду № 486 від
11.04.2002 року п. 3, а також ч. 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що виплата разової
допомоги здійснюється органами праці та соціального захисту населення.
Неправомірні дії відповідачів, невиконання покладених на них Законом обов'язків
призводить до серйозного погіршення його матеріального положення, як громадянина,
якому встановлена діючим законодавством виплата пільг. Вважає, що відповідач
своїми діями проігнорував вимоги статей Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», які не можуть бути скасовані без їх
рівноцінної заміни. Рішенням Конституційного суду України від 1.12.2004 № 20,
положення ст. 44 Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік»
визнано неконституційним. Закон України «Про державний бюджет» є нормативним
актом одинакової юридичної сили із іншими Законами України і не може зупиняти
їх дії у частині встановлених пільг, компенсацій та гарантій, які фінансуються
із бюджетів усіх рівнів. Відповідач, ігноруючи положення Закону та рішення
Конституційного Суду, всупереч вимогам ст. 152 Конституції України (Закони,
інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України про їх
неконституційність) ігнорує його законні права, визнані законом та
підтвердженні рішенням Конституційного Суду України. Вважає, що невиконання
вимог діючого законодавства порушує його права як громадянина та учасника
бойових дій. Невиплата у добровільному порядку встановлених законодавством
грошових коштів змусило його звернутися до суду за захистом порушених прав та
наданих йому пільг. Спір з виплати йому призначеної грошової допомоги у
добровільному порядку не вирішується. На підставі вищенаведеного вважає
бездіяльність відповідача незаконною, неправомірною та такою, що суперечить
нормам права. Термін позовної давності був пропущений ним у зв'язку із тим, що
він постійно перебуває на роботі за межами України(Російська Федерація).
Просить поновити пропущений строк позовної давності, стягнути із відповідачів
на його користь не доплачену одноразову щорічну грошову допомогу учасника
бойових дій у розмірі 3252, 25 гривень.
24.12.04 року позивач доповнив
позовні вимоги і просить також визнати дії відповідачів по недоплаті
одноразової щорічної грошово допомоги учасника бойових дій незаконними
11.01.2008 року за № 181 позивач
надав доповнення до позовної заяви, згідно якого попередні позовні вимоги
підтримав та доповнив наступним: у Конституції Україну проголошено
демократичною, соціальною, правовою державою, визнано, що найвищою соціальною
цінністю в Україні є людина, її права свободи та їх гарантії визначають їх
зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження та забезпечення є
головним обов'язком держави, права і свободи людини є невідчужуваними та
непорушними, їх зміст та обсяг при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений. При
прийнятті законів про державний бюджет України свідчать про те, що при
прийнятті законів про Державний бюджет України систематично зупиняється дія
інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, які є
складовою конституційного права громадян на соціальний захист і достатній
рівень життя кожного. Зупинення дій положень законів, яким визначено права і
свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеження прав і свобод і може мати
місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України. У ст. 64
Конституції України вичерпно визначено такі випадки, а саме передбачено, що в
умовах воєнного та надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження
прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень та визначено ряд
прав та свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин. Внаслідок
зупинення на певний час дій чинних законів України, яким встановлено пільги,
компенсації чи інші форми соціальних гарантій, відбувається фактичне зниження
його життєвого рівня, який не може бути нижчим від встановленого законом
прожиткового мінімуму та порушується гарантоване у ст. 48 Конституції України
право кожного на достатній життєвий рівень. У своїй позовній він просить
поновити пропущений строк позовної давності, так як він не мав змоги раніше
подати позов до суду для захисту своїх законних прав та інтересів у зв'язку із
тим, що звільнився із роботи, так як господарство розпалося, щоб хоч якось
забезпечити сім»ю, був змушений поїхати на заробітки в Російську Федерацію,
працював без оформлення трудових відносин. З 2003 року тяжко захворіла його
дружина. Також має на утриманні неповнолітню дочку. З часу, відколи захворіла
дружина, він її доглядає та одноособово веде підсобне господарство, щоб хоч
якось забезпечити його сім»ю. Його дружина є інвалідом 1 групи внаслідок ДТП -
видалений жовчний міхур, ампутована 1 нога, друга нога має посттравматичні
пошкодження, які перешкоджають дружині самостійного пересуватися. Дружина
потребує постійного стороннього догляду, майже весь час перебуває на
стаціонарному лікуванні в медичних закладах в м. Києві. Тому він не мав змоги
звернутися до суду і пропустив строк для звернення із позовом (а.с.37-38).
У судовому засіданні позивач позовні вимоги
підтримав повністю, просить їх задоволити, так як дійсно його сім»я знаходиться
у скрутному матеріальному становищі. Здійснює догляд за дружиною, яка є
інвалідом 1 групи, також має на утриманні одну неповнолітню дитину.
Представник відповідача Головного
управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної
адміністрації надав заперечення № 5308 від 26.12.2007 року, згідно з
яким позов не визнав та вважає, його
безпідставними із наступних підстав.
Позивачем у позові сума необхідної виплати розраховувалась відповідно до
ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» від 22.10.1993 року № 3551 - XII -
щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога
у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.
Дійсно, відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій
виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.
Однак, відповідно до ст. 17 Закону
фінансування витрат, пов'язаних із введенням в дію цього Закону, здійснюється
за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Тобто, застосування пільг,
компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у т.ч. виплата грошової
допомоги для ветеранів війни потребує фінансування за рахунок коштів Державного
Бюджету України. Статтею 34 Закону України «Про державний бюджет України на
2005 рік» установлено, що у 2005 році виплата щорічної разової допомоги
відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 250 гривень,
які і були нараховані (виплачені) позивачу у позивачу у встановленому законом
порядку. Пункту 18 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006
рік» № 3235 - IV від 20.12.2005 року, положення дій частини п'ятої статті
12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги
призупинено на 2006 рік. Крім того,
статтею 30 Закону установлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги
відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 250 гривень, які і були
нараховані (виплачені) позивачу у встановленому законом порядку. Також, п. 13
ст.71 Закону України « Про державний бюджет України» на 2007 рік № 489 - V від
19.12.2006 року положення дій частини п'ятої статті 12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення
розміру виплат щорічної разової грошової допомоги взагалі призупинено на 2007 рік. Крім того, статтею 29 Закону установлено, що у
2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій
здійснюється в розмірі 280 гривень, які і були нараховані (виплачені) позивачу
у встановленому законом порядку.
Частиною 2 ст. 95 Конституції України зазначено, що виключно законом про
Державний бюджет України визначаються будь - які видатки держави у
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Крім
того, при розподілі державних коштів повинні враховуватись вимоги частин 1 та 3
статті 95 Конституції України щодо справедливого і неупередженого розподілу
суспільного багатства між громадянами та територіальними громадами, а також
збалансованості бюджету України. Єдиним Законом України, який Конституція України
відокремлює серед інших - це Закон України «Про державний бюджет України».
Зокрема, суттєві його відмінності полягають у тому, що згідно із Конституцією
України цей закон приймається щорічно та має визначити термін дії, суб'єктом
права законодавчої ініціативи щодо цього закону є тільки Кабінет Міністрів
України. Відповідно до цих конституційних норм, у разі якщо застосування пільг,
компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата
грошової допомоги ветеранам війни, потребує фінансування за рахунок коштів
державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь - яким іншим
законом, крім Закону про Державний бюджет України на відповідний рік.
Відповідно до ст. ст. 116, 117 Конституції України забезпечення проведення фінансової
політики, політики у сфері соціального захисту та розробки проекту закону про
Державний бюджет України покладено на Кабінет Міністрів України, постанови
розпорядження якого в межах його компетенції є обов'язковими до виконання.
Статтею 51 Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних
коштів беруть бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6 - рп 2007 року положення
статті 29 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», за якою у 2007
році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій здійснюється
в розмірі 280 гривень, визнано такими, що не відповідають Конституції України
(неконституційними). Крім того, пункт 13 статті 71 закону України «Про
державний бюджет України за 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію частини
п'ятої статей 12,13,14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»в частинні визначення розміру виплат щорічної
разової грошової допомоги визнано також не конституційним. Вказані положення
закону відповідно до ст. 152 Конституції України втрачають чинність з дня
ухвалення рішення про їх неконституційність, тобто з 9.07.2007 року - дата
прийняття рішення, однак позивачу, як учаснику бойових дій щорічна виплата
допомоги здійснювалася до прийняття Конституційним Судом рішення. Постановою
Кабінету Міністрів України «Про забезпечення щорічної виплати разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» № 177 від 18.02.2004 року установлено, що Міністерство
фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення
коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової
допомоги , передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», у розмірах, установлених законом про Державний бюджет
на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та
соціального захисту населення. Тобто, місцевим та районним управлінням праці та
соціального захисту населення відповідних райдержадміністрацій та міст
обласного значення учасникам бойових дій виплачується кошти в тому обсязі, які
були виділені Головному управлінню для даної виплати. Слід зазначити, що
відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові
акти, зокрема рішення Конституційного Суду України не мають зворотної дії в
часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність
особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не
визнавалися законом як правопорушення. Позивач у пред'явленому позові вважає,
що Головне управління праці та соціального захисту населення не правильно
здійснювало нарахування щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, тобто з
порушенням норм Закону, однак, вказані нарахування та визначення їх розміру
здійснювались у чіткій відповідності до Законів України про державний бюджет на
відповідні роки та іншими нормативними актами. Крім того, Головне управління як
розпорядник коштів II рівня не є вданому випадку суб'єктом владних повноважень
відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України, так як при здійсненні
(виконанні) владних управлінських функцій на основі законодавства до його
повноважень (компетенції) не входить прийняття рішень по визначенню конкретних
розмірів допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Допомога здійснювалась в тому обсязі, яка була виділена Міністерством фінансів
України і Державним Казначейством України у розмірах, установлених законом про
Державний бюджет на відповідний рік. Вважає, що позивач невірно визначив відповідача у справі
адміністративної юрисдикції (п.1 ч.1 ст. 3 КАС України), який здійснює (повинен
здійснювати) владні управлінські функції (Мінпраці та /або Кабінет Міністрів
України), а не виконувати їх, як Головне управління. У зв'язку з тим, що позивачем
не надано відповідних доказів про поважні причини пропущення річного строку
звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 99 КАС України, Головне
управління, як відповідач по справі наполягає на відмові у задоволенні
адміністративного позову в частині виплати щорічної допомоги на оздоровлення
протягом 2005 - 2006 років. Крім того, Конституційним Судом визнані
неконституційними положення соціальних статей лише щодо Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік», а не положень соціальних статей відповідних
Законів України про Державний бюджет на 2005 - 2006 роки, які є чинними.
Просить адміністративний позов залишити без задоволення (а.с.28-29).
Відповідач - Центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Черкаського головного управління
праці та соціального захисту населення, у судове засідання не з”явився, подав
заяву про розгляд справи у відсутність їх представника та надав заперечення
№ 5297 від 25.12.2007 року, згідно якого Центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних витрат (надалі Центр) не має розпорядчих повноважень щодо
призначення будь - яких сум грошових допомог, встановлених законодавством для
тієї чи іншої категорії громадян. Відповідно
Центр не призначав, і тим більше не визначав розміру щорічних допомог до
Дня Перемоги ОСОБА_1, як учаснику бойових дій. Згідно з п. 4 Типового положення
про головне управління праці та соціального захисту населення обласної,
Київської міської державної адміністрації і управління праці та соціального
захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.09.2000 року № 1498, у 2004 - 2006 роках
управління проводило роботу з надання адресної соціальної допомоги і підтримки
малозабезпеченим громадян, у тому числі інвалідів; здійснювало контроль за
правильністю і своєчасністю призначення та виплати соціальних виплат і
допомоги, проведення інших заходів соціального захисту населення; здійснювало
керівництво і контроль за роботою відповідних підрозділів з нарахування та
виплати соціальних виплат і допомоги. Вищезазначені функції закріплені за
головним управлінням парці та соціального захисту населення і сьогодні - постановою Кабінету Міністрів України від
30.05.2007 року № 790. Щороку Головне управління своїм наказом доручає Центру
здійснити виплату допомог ветеранам війни, перераховуючи для цього на
спеціально відкриті рахунки Центру в казначействі відповідну суму коштів із
розрахунку на одну особу, а також передаючи Центру Списки отримувачів допомоги,
у яких проти кожного отримувача зазначена сума до випали. На виконання
доручення Головного управління Центр нараховує відповідно суми отримувачам,
оформлює виплатні документи і перераховує кошти уповноваженим банківським
установам. Діяльність Центру полягає в
автоматизованій обробці документів на виплату. Вони направляють на виплату
кожному отримувачу таку суму коштів, яка призначена і профінансована Головним
Управлінням. Вони не можуть здійснювати виплати понад цю суму, оскільки,
відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу будь - які платежі можна здійснювати
лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Ст. 17 - 1 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
встановлено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня,
мають право звернутися та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги. Керуючись зазначеною нормою Закону, 30 вересня
кожного року залишки коштів, які Центр отримує для виплати допомоги до 9
Травня, вони повертають Головному управлінню. Оскільки, позивач не оскаржує дії
(бездіяльність) Центру стосовно неправильності чи несвоєчасності оформлення
виплатних документів, то Центр не може бути належним відповідачем у
справі. Звертають увагу суду і на те, що
відповідно до ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних із його реалізацією,
здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Постановою Кабінету Міністрів України від
18.02.2004 року № 177 передбачено, що Міністерство Фінансів і Державне
казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству
праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», у розмірах, установлених законом про державний бюджет на відповідний рік, і для
подальшого перерахування їх місцевим органами праці та соціального захисту
населення. Міністерство оборони, Міністерство внутрішніх справ, Служба безпеки,
Державна судова адміністрація, Міністерство з питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Державний департамент з питань виконання
покарань, Управління державної охорони,
Державна податкова адміністрація, Адміністрація Державної прикордонної
служби забезпечують подання місцевим органам праці та соціального захисту
населення щороку до 1 березня списків ветеранів війни, яким виплата допомоги,
передбачена законом про державний бюджет на відповідний рік. На виконання вищезгаданої постанови Кабінету
Міністрів України військовий комісаріат щороку включав ОСОБА_1 до списків -
розпоряджень на виплату разової грошової допомоги, в яких за підписом військового
комісара було зазначено прізвище, ім'я, по батькові одержувача, розмір допомоги
до виплати та номер поточного рахунку одержувача у банківській установі, куди
необхідно перерахувати кошти. На підставі зазначених списків кошти
перераховувались уповноваженій банківській установі для їх подальшого
зарахування на рахунок одержувача допомоги.
Відповідними статтями законів України про Державний бюджет України на
2004 - 2006 роки розміри разової грошової допомоги до дня Перемоги ветеранам
війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» установлювалися, виходячи із
обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного
бюджету на відповідні роки. Просять суд зважити, і на те що позивач у позовній
заяві неправомірно застосував при визначені суми стягнення мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений Законом України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Так як згідно із ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений цією статтею, застосовується виключно для встановлення
розмірів допомоги. Крім того, просять суд застосувати при розгляді справи строк
давності, встановлений ст. 99 КАС України, із наслідками, передбаченими ст. 100
зазначеного нормативно - правового акта. Позивач просить поновити пропущений
строк звернення до суду із посилання на те, що постійно перебуває за кордоном
про що не надав жодного документа. Проте справу просить розглядати у його відсутність,
оскільки, свою особисту явку до суду вважає неможливою за станом здоров'я, чому
також немає жодних підтверджень. Вважають що це не, що інше, як тасування
неіснуючих фактів, яке не може бути підставою для поновлення пропущеного строку
давності. Вважають, що якщо людина за місцем свого проживання не може дістатися
до суду, то на заробітки за межі держави вона не поїде. Тим, більше, що Центром
уже отримана не одна позовна заява від таких заробітчан, які не спроможні
з'явитися в суд за станом здоров'я. Просять відмовити у задоволенні позову до
Центру у повному обсязі (а.с.17-19). Крім цього, надав заперечення на доповнення до позовної
заяви № 466 від 24.01.2008 року, згідно якого у своєму доповненні до позовної заяви позивач лише змінює причину
пропуску строку для звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України. У
позовній заяві такою причину названо
перебування на роботі за межами України - у Російській Федерації, у доповненні
- догляд за дружиною, яка потребує постійного стороннього догляду і позбавлена
можливості самостійно пересуватися, та одноособове ведення підсобного
господарства у с.Владиславчик
Монастирищенського району. Центр вбачає у цьому перебиранні причин
пропуску строку для звернення до суду, з яких одна виключає іншу, спробу ввести
суд в оману. Будь - яких доказів перебування позивача за кордоном не надано,
так само як не підтверджено період перебування за межами України, якщо це
насправді мало місце. Вважають, що догляд за дружиною та одноособове ведення господарства в межах Монастирищенського
району не позбавляли позивача вчасно звернутися до суду протягом трьох років
поспіль. Відвідання до суду за місцем проживання забрало б у позивача всього
кілька годин. Позивач, як свідчать матеріали справи, має доньку, хоч і
неповнолітню, але досить дорослу, щоб доглянути за своєю матір'ю. Крім того, у
сім»ї напевно є родичі, які змогли б доглянути за дружиною у період його
відвідування суду. До суду звернутися можна і через повірену особу, і просто
направивши позовну заяву поштою, не виходячи із дому, як це передбачено ст. 105
КАС України. А ще визріває питання: яким чином змінилися обставини життя
позивача, що три роки поспіль він до суду звернутися не міг, а зараз така
можливість у нього з'явилася? Адже дружина
так само хворіє і досі, про що свідчать подані медичні довідки, виписки
з хвороб за другу половину 2007 року. Спостерігають спробу будь - що виграти
судову справу, навіть якщо для цього треба вигадувати безліч причин пропуску
строку для звернення до суду. Зважаючи на викладене, наполягають на
застосуванні при розгляді справи строку, встановленого ст. 99 КАС України, із
наслідками, передбаченими ст. 100 зазначеного нормативно - правового акту. Тому
у задоволенні позову до центру просять відмовити.
Представник відповідачів - управління праці та соціального захисту населення Монастирищенської районної державної адміністрації та Головного
управління праці і соціального захисту населення Черкаської обласної державної
адміністрації Тімченко В.А. в
судовому засіданні, як представник
обох відповідачів, позов не визнала повністю та пояснила, що вони не можуть
виплачувати вказану допомогу у такому розмірі, який передбачений законодавством
оскільки, вказані виплати передбачаються бюджетами на відповідні роки. Розмір
виплат в бюджетах не відповідає розміру виплат за законом, а тому кошти на їх
виплату відсутні. Згідно законів «Про державний бюджет» на відповідні роки
позивач допомоги отримав. Крім того, вважає, що строк пропущений без поважних
причин. Вона підтримує заперечення Головного управління праці та соціального
захисту Черкаської обласної держадміністрації.
Допитана в якості свідка ОСОБА_2, показала суду,
що є дружиною позивача. Починаючи з 2003 року вона тяжко хворіє. У 2004 році
потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого перенесла до двох
десятків хірургічних операцій, так як було втрачено 12% шкіри. Спочатку їй
встановили 2 групу інвалідності, а потім, після ампутації частини ноги дали 1
групу інвалідності. Чоловік постійно був біля неї, так як вона не могла самостійно
пересуватися та доглядати себе. Внаслідок перенесених хірургічних операцій та
кількості призначеного знеболювального отримала наркотичну залежність. В
зв»язку із чим її неповнолітня дочка, якій було на той час 11-12 років, не
могла за нею доглядати, так як у неї були психічні приступи. На даний час знову
знаходиться на лікуванні в зв»язку із операційним видаленням каменів на
жовчному міхурі і знову потребує повторного операційного втручання.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, показання свідка, суд
вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з
- відповідно до ч.4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття в судове
засідання відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином
повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин або
без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і
справа вирішується на підставі наявних у справі доказів;
- в частині визнання дій незаконними
позов не підлягає задоволенню, так як відповідачі у даному випадку не вчиняють
будь-яких протиправних дій по відношенню
до позивача, а має місце бездіяльність з їх сторони;
- суд вважає, що вимоги позивача у частині
поновлення строку звернення до адміністративного суду підлягають
задоволенню на підставі ст.ст.100, 102 КАС України, так як позивач звернувся із
заявою про його поновлення і суд вважає, що причини його строку є поважними,
так як підтверджуються поясненнями позивача, показаннями свідка та матеріалами
справи ( а.с.39-57, 83, 94). Суд вважає, що заперечення відповідачів проти
поновлення строку є необґрунтованими, так як у відповідності до ст.75 Сімейного
кодексу України обов»язок по догляду і утриманню подружжя лежить у першу чергу на
одному по відношенні до іншого;
- в частині стягнення недоплаченої суми
одноразової грошової допомоги за 2004-2006 роки в сумі 3252,25 грн підлягає
задоволенню виходячи із наступного:
Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення статті 44 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2004 рік», якими встановлено, що у 2004 році
виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року із змінами і
доповненнями здійснюється учасникам бойових дій у розмірі 120 грн;
- враховуючи викладене, суд вважає, що
підлягають задоволенню вимоги позивача щодо виплати недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2004 рік, оскільки, вказаним
рішенням Конституційного Суду України визнано неконституційним
встановлені Законом України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» обмеження гарантій учасникам бойових
дій стосовно отримання ними разової грошової допомоги до 5 травня;

- частиною 3 статті 22
Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод;

- проаналізувавши
рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. №
20-рп/2004, яким визнано неконституційними положення статті 44 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2004 рік»,
частину 3 статті 22 Конституції України, та враховуючи те, що право на отримання разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не залежить від
розміру доходів отримувача чи наявності фінансування з бюджету, а має
безумовний характер, суд прийшов до висновку, що необхідно
задовольнити вимоги стосовно виплати
недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2005-2006 роки, оскільки, Верховна
Рада України, приймаючи Закон України
«Про Державний бюджет України 2005 рік» та Закон України «Про Державний бюджет
України 2006 рік», знову обмежила
соціальне право громадян, закріплене Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на
отримання разової грошової допомоги до 5 травня при наявності рішення
Конституційного Суду України з аналогічного питання, застосувавши до спірних
правовідносин у даній частині ч.7 ст.9
КАС України, згідно якої: у разі відсутності закону, що регулює
відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини ( аналогія закону);

- Законом України «Про
загальнообов'язкове пенсійне страхування» на 2004 рік встановлено мінімальну пенсію у розмірі 92,45 грн., тому
недоплата за 2004 рік, яка підлягає стягненню, складає 342,25 грн.
(92,45 х 5 = 462,25 - 120 грн. = 342 грн. 25 коп.);

- мінімальна пенсія за віком на 2005
рік встановлена в розмірі прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, що
передбачено Законом України «Про затвердження
прожиткового мінімуму на 2005 рік», у розмірі 332,00 грн., тому недоплата за
2005 рік, яка підлягає стягненню на користь позивача, складає 1 410,00 грн.
(332,00 х 5= 1 660,00 - 250 = 1 410,00 грн.);

- мінімальна пенсія за віком на 2006
рік встановлена в розмірі прожиткового
мінімуму на одну особу, яка
втратила працездатність, що передбачено Законом України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2006 рік» у розмірі 350 грн. з 1
січня 2006 року та у розмірі 359 грн. з 1 квітня 2006 року, тому недоплата за
2006 рік, яка підлягає стягненню
становить 1500 грн. ( 350 х 5 = 1 750 - 250 = 1 500 грн.), оскільки, суд не
може вийти за рамки позовних вимог, заявлених позивачем;

- в частині стягнення недоплаченої
одноразової допомоги із відповідачів Головного управління праці та
соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації,
Управління праці та соціального захисту населення Монастирищенської районної
державної адміністрації підлягає
задоволенню виходячи із наступного:

- постановами Кабінету Міністрів
України від 11.04.2002 рік № 486 „Про забезпечення виплати у 2002 році разової
грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та від 31.03.2003 р. № 425 „Про забезпечення виплати у 2003 р. разової
грошової допомоги, передбаченої Законом
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а також ст.
17-1 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" встановлено, що виплата
разової грошової допомоги здійснюється органами праці та соціального
захисту населення, яке є відповідачем за даним позовом;

- даний обов”язок вказаних відповідачів також
підтверджується п. 4 Типового положення
про головне управління праці та соціального захисту населення обласної,
Київської міської державної адміністрації і управління праці та соціального
захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації,
затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.09.2000 року № 1498, згідно якого у 2004 -
2006 роках управління проводило роботу з надання адресної соціальної допомоги і
підтримки малозабезпеченим громадян, у тому числі інвалідів; здійснювало
контроль за правильністю і своєчасністю призначення та виплати соціальних
виплат і допомоги, проведення інших заходів соціального захисту населення;
здійснювало керівництво і контроль за роботою відповідних підрозділів з
нарахування та виплати соціальних виплат і допомоги. Вищезазначені функції
закріплені за головним управлінням парці та соціального захисту населення і
сьогодні - постановою Кабінету Міністрів
України від 30.05.2007 року № 790;

- крім цього, обов»язок
відповідачів Головного управління праці та соціального захисту
населення Черкаської обласної державної адміністрації, Управління праці та
соціального захисту населення Монастирищенської районної державної адміністрації здійснити нарахування та провести виплату
вказаних сум підтверджується Постановами Монастирищенського районного
суду від 18.10.2007 року у справах за адміністративними позовами ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, згідно яких позови задоволені. Постанови відповідачами не
оскаржувались і є чинними;

- у відповідності до ч.1 ст.72 КАС
України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини;

- в частині стягнення недоплаченої
одноразової допомоги із відповідача - Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного
управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної
державної адміністрації не підлягає
задоволенню, так як нарахування вказаних виплат не входить до їх обов»язків
у відповідності до норм діючого законодавства,

- разом з тим, оскільки, вказані виплати перераховуються Центром, суд
вважає за необхідне зобов»язати Центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Черкаської обласної державної адміністрації здійснити їх
перерахування позивачу;

- оскільки,
підготовка документів на виплату одноразової допомоги покладена на управління
праці та соціального захисту населення Монастирищенської районної державної
адміністрації, а виплата проводиться через Центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної
державної адміністрації, що корегує
безпосередньо Головне управління праці
та соціального захисту населення
Черкаської обласної державної
адміністрації то вони є належними відповідачами у справі. Тому суд
вважає, що підстави для притягнення до розгляду справи інших органів виконавчої
влади, в тому числі і військкомату, відсутні;

Сторони звільнені від сплати судового
збору.

Керуючись
ст.ст. 55, 64 Конституції України,
Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ із
змінами і доповненнями, Рішенням
Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004, ст.ст. 7,
8, 9,10, 11, п.1) ч.1
ст.17, 72, ст.99,
ст.100, 104-106, ч.4 ст. 128,
158-163, 185-186 КАС України, постановою
Кабінету Міністрів України від
29.09.2000 року № 1498 “Про затвердження типових положень про головне
управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської
державної адміністрації і управління праці та соціального захисту населення
Севастопольської міської державної адміністрації і про управління праці та
соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастаполі
державної адміністрації”, Постановою Кабінету Міністрів України № 790
від 30.05.2007 року “Про затвердження типових положень про Головне
управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської,
управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської і
про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у мм.
Києві та Севастаполі державної адміністрації”, суд

п о с т а н о в и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути із Головного управління
праці та соціального захисту населення та Управління праці та соціального
захисту населення Монастирищенської районної державної адміністрації на користь
ОСОБА_1 недоплачену разову грошову допомогу за 2004-2006 роки в
сумі 3 252 гривні 25 коп., поновивши строк позовної давності,
зобов»язавши Центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат Черкаської обласної державної адміністрації
здійснити їх перерахування.

В
задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом 10 днів з
дня отримання копії повного тексту постанови через Монастирищенський районний
суд до Київського апеляційного
адміністративного суду .

Апеляційну
скаргу на постанову суду може бути подано протягом 20 днів після подання заяви
про апеляційне оскарження до Київського
апеляційного адміністративного суду через Монастирищенський районний
суд.

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Суддя: Д.С.Ротаєнко