Справа № 22а-2073/2007
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2007-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-2073/07
Головуючий у І інстанції - Умнова
Суддя-доповідач Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11
грудня 2007 року Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Бараненка І.І., Маслія
В.І.,

при
секретарі Маркевичі Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2007 року у
справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про
надання відпустки в натурі і допомоги на оздоровлення, зміну дати звільнення,
внесення змін до розпорядження про звільнення, внесення записів до трудової
книжки, стягнення середньої заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та
повернення речей, -

В С Т А Н О В И
В :

У червні 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, зокрема, просив надати йому
відпустку в натурі та допомогу на оздоровлення, змінити дату звільнення на
останній день відпустки із внесенням відповідних змін до трудової книжки, для
чого зобов'язати відповідача внести зміни до розпорядження про його звільнення
з 25.05.2006 року, відповідно до яких встановити, що ОСОБА_1 надаються усі
невикористані ним у 2002 році, 2003 році, 2004 році, 2005 році, 2006 році
відпустки, при цьому кожна із наданням
допомоги на оздоровлення у розмірі місячної заробітної плати ОСОБА_1, і внести
відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1; зобов'язати відповідача внести
запис до трудової книжки ОСОБА_1 про те, що він з 25.05.2006 року і до моменту
видачі трудової книжки 28.09.2006 року перебував на посаді
помічника-консультанта народного депутата України п'ятого скликання Замковенка
М.І., із виплатою позивачу відповідної заробітної плати; зобов'язати
відповідача зробити запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення з посади помічника-консультанта
народного депутата України п'ятого скликання не на підставі п.2. ст. 36 КЗпП
України, а на підставі п. 1 ч. 1, ст. 4.5 Положення «Про помічника-консультанта
народного депутата України»; стягнути з відповідача на його користь середню заробітну
плату за час роботи з 25.05.2006 року по 13.06.2006 року на посаді
помічника-консультанта народного депутата України Замковенка М.І.;
стягнути з відповідача моральну шкоду.

Постановою
Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2007 року заявлений позов
залишений без задоволення.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням
норм матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення справи, та направити справу
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198
ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно
розглянув справу, правильно встановив обставини, яким та наданим доказам дав
правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову
в задоволенні адміністративного позову.

Судом першої інстанції встановлено, що
звільнення позивача відбулося у відповідності до встановлених законодавством
вимог, заборгованості у відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати
та інших соціальних виплат немає.

З таким
висновком суду не можна не погодитися.

Судовою колегією
встановлено, що ОСОБА_1
з 03.03.2003 року згідно
розпорядження № 68
від 13.03.2003 року був переведений на посаду помічника-консультанта народного
депутата України Кармазіна Ю.А. на час його депутатських повноважень.

Згідно
розпорядження № 1341
від 22.05.2006 року ОСОБА_1 звільнений 25.05.2006 року з посади
помічника-консультанта народного депутата України Кармазіна Ю.А. у
зв'язку з припиненням
повноважень народного депутата України 4 скликання (п. 2 ч. 1 ст. 4.5 Положення про помічника-консультанта). Відповідно до
п. 2 вказаного розпорядження відділу бухгалтерського обліку, фінансів,
планування та контролю було доручено провести ОСОБА_1 виплату компенсації за 97
календарних днів невикористаної основної відпустки та за 27 календарних днів
додаткової відпустки згідно зі ст. 35
Закону України «Про
державну службу» у межах фонду, встановленого народному
депутату України Кармазіну Ю.А. для оплати праці помічників-консультантів
відповідно до ст. 34
Закону України "Про статус народного депутата України".

Відповідно до розпорядження Керівника Апарату ВРУ №1142
від 28.04.2006 року ОСОБА_1 надано матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань в сумі 1200,00 грн. за рахунок економії фонду оплати праці помічників
консультантів народного депутата України.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про надання йому відпустки в натурі,
допомоги на оздоровлення та зміни
дати звільнення із внесенням відповідних змін до трудової книжки не
підлягають задоволенню.

Правовий статус, умови діяльності та
особливості регулювання трудових відносин, оплата праці помічника-консультанта
народного депутата України визначені статтею
34 Закону України «Про
статус народного депутата України»
та Положенням «Про
помічника-консультанта народного депутата України», затвердженого Постановою ВРУ від
13.10.1995 року.

Відповідно до ст. 3.1 Положення та ст. 34
Закону України "Про статус народного депутата України» роботодавцем по
відношенню до помічника-консультанта є народний депутат України, який
самостійно здійснює набір помічників-консультантів, розподіляє обов'язки між
ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати
помічників-консультантів в межах загального фонду, який встановлюється йому для
оплати праці помічників-консультантів, а також несе відповідальність щодо
правомірності своїх рішень.

Статтею 34 вказаного вище Закону та ст.ст. 4.1, 4.4 Положення також встановлено, що
оплата праці, оплата основної та додаткової відпустки помічника-консультанта,
надання йому допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги здійснюється в межах загального фонду оплати праці помічників-консультантів
народного депутата.

Статтею 4.5 Положення про помічника-консультанта
народного депутата України, крім загальних підстав для звільнення, передбачених
Кодексом законів про працю України та Законом України "Про державну
службу" визначено, що помічник-консультант народного депутата України може
бути звільнений у разі припинення повноважень народного депутата України - з дати їх припинення.

ОСОБА_1 був
звільнений відповідно до розпорядження Керівника Апарату ВРУ від 22.05.2006 року у зв'язку з припиненням повноважень народного
депутата України 4-го
скликання Кармазіна Ю.А.

При цьому, у
травні 2006 року йому була нарахована і виплачена заробітна плата по 15.05.2006
року (16 робочих днів) - 880 грн.; матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань - 1200 грн., компенсація за невикористану відпустку
(124 календарних дні (97 днів основної відпустки, 27 днів додаткової відпустки)
- 5798,31 грн.

Таким чином,
вимоги позивача про надання відпустки в натурі є безпідставними, оскільки
законодавством не передбачено можливості надання працівнику одночасно відпустки
в натурі та виплати компенсації за невикористану відпустку. Чинним
законодавством також не передбачено можливості отримання допомоги на оздоровлення
у разі невикористання щорічної відпустки та отримання за неї грошової
компенсації, а тому в цій частині вимоги позивача також є безпідставними.

Судом першої
інстанції також вірно враховано, що ОСОБА_1 звернувся з заявою про надання
відпустки лише 16.05.2006 року, за декілька днів до припинення повноважень ВРУ
4 скликання, що унеможливлювало надання йому відпустки в натурі, оскільки це
суперечило б вимогам щодо дати звільнення помічника-консультанта народного
депутата України - з дати припинення повноважень народного депутата України.

З приводу
позовних вимог про оформлення призначення ОСОБА_1 на посаду
помічника-консультанта народного депутата України 5-го скликання Замковенка
М.І. з 25.05.2006 року слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.3.3 Положення зарахування на посаду
помічника-консультанта народного депутата України проводиться на підставі
письмового подання народного депутата України Керівнику Апарату ВРУ.

Заява ОСОБА_1 та подання народного депутата України
Замковенка М.І. про зарахування позивача з 25.05.2006 року на посаду
помічника-консультанта народного депутата України Замковенка М.І. на період
депутатських повноважень надійшла до відділу кадрів 25.05.2006 року. Зазначене вище подання народного
депутата України Замковенка М.І. було ним відкликано.

Таким чином, ОСОБА_1 не був оформлений на посаду
помічника-консультанта народного депутата України Замковенка М.І., оскільки
останній відкликав своє подання, яке не було реалізоване.

З огляду на
встановлені фактичні обставини справи щодо того, що подання Замковенка М.І.
реалізовано не було, безпідставними є всі похідні вимоги позивача з цього
приводу, в тому числі і визнання незаконною заборони відповідачем доступу до адміністративних будинків ВРУ,
оскільки відповідно до Закону
України "Про статус народного депутата України" помічник-консультант
має право входити і перебувати в приміщенні ВРУ за пред'явленням посвідчення
помічника-консультанта, яке видається за письмовим поданням народного депутата
України. ОСОБА_1 таке посвідчення за поданням Замковенка М.І. не було видане.
При цьому, ОСОБА_1 не звертався з проханням виписати перепустку до відділу
кадрів.

Одночасно слід
відмітити, що всі речі, які знаходилися в робочому кабінеті ОСОБА_1, описані та передані на зберігання до складу, що не перешкоджає останньому
звернутися за їх отриманням. Відповідачем також вірно відмічено, що переліку речей,
які апелянт вимагає повернути, він не надав, їх вартості не зазначив та не
довів, що він є їх власником.

Не можна
погодитися і з твердженнями апелянта про порушення його прав при призначенні на
посаду помічника-консультанта народного
депутата Кріля І.І.

Так, 20.06.2006 року Кріль І.І.
звернувся з поданням про
зарахування ОСОБА_1 на посаду помічника-консультанта народного депутата України. При
цьому, 21.06.2006 року
на своєму поданні написав резолюцію не зараховувати на посаду ОСОБА_1 до
окремого розпорядження. Лише 14.09.2006 року
Кріль І.І. на зміну свого подання
від 20.06.2006 року звернувся з новим поданням про зарахування на посаду помічника-консультанта за
строковим трудовим договором з 20.06.2006 року по 15.09.2006 року ОСОБА_1

14.09.2006 року він звернувся з депутатським поданням про звільнення ОСОБА_1
з займаної посади з 15.09.2006 року у зв'язку з закінченням строку трудового договору (п.2
ст. 36 КЗпП України).

Як правильно
встановлено судом першої інстанції, за
трудовою книжкою ОСОБА_1 з'явився лише 28.09.2006 року, про отримання
якої розписався у книзі
обліку руху трудових книжок. При цьому факт відмови від отримання розпорядження про
звільнення та відмови зачекати для
отримання розрахунку підтверджується відповідними актами.

03.10.2006 року на адресу ОСОБА_1 був
направлений лист про можливість отримання нарахованої зарплати за
червень-вересень 2006 року за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 18/2, за
якою ОСОБА_1 так і не звернувся, а тому вини Апарату ВРУ у
непроведенні розрахунків немає.

Судом першої
інстанції також зроблено правильний висновок, що запис в трудовій книжці
ОСОБА_1 про звільнення його з посади у зв'язку з закінченням строкового
договору відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, адже
народний депутат Кріль І.І. звернувся з поданням, в якому просив
звільнити ОСОБА_1 саме на цій підставі (п. 2
ст. 36 КЗпП України).

Таким чином, суд
першої інстанції обґрунтовано визначився з висновком про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Доводи апелянта спростовуються вищевикладеним,
матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Керуючись
ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову
Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2007 року залишити без змін.

Повний текст
ухвали виготовлений 17 грудня 2007 року.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця з дня складання в повному обсязі, тобто з 18 грудня 2007 року,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий
суддя

Судді: