Справа № 22-а-1432/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22-а-3878/2008(22-а-1432-08) Головуючий 1
інст.: Андрущенко - Луценко С.В.
Доповідач: Шевцова Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2008 року

м.Харків

Колегія
суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді -
Філатова Ю.М.

суддів
- Шевцової
Н.В., Водолажської Н.С.

за участю:

секретаря судового
засідання Волошиної Я.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Коломійця В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду у м.Харкові адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на постанову Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 19 листопада
2007 року по справі № 2-а-177/2007

за позовом ОСОБА_1

до Служби безпеки України

З особа Державне
Казначейство України

про визнання незаконною бездіяльність та стягнення матеріальної та моральної
(немайнової) шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до Служби безпеки України (надалі по тексту перший відповідач,
СБУ), третя особа Державне Казначейство України, в якому просила суд визнати
незаконною бездіяльність відповідача по невиплаті одноразової допомоги у
зв'язку із загибеллю чоловіка - військовослужбовця Служби безпеки України, у
зв'язку з виконанням ним службових обов'язків; стягнути з відповідача на її
користь 24879,71 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконною
бездіяльністю та 50 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди,
завданої незаконною бездіяльністю та документально підтверджені судові витрати.

Постановою Миргородського
міськрайонного суду Полтавської області від 19.11.2007 року в задоволенні
позову відмовлено.

Позивачка не погодившись із
зазначеною постановою суду, звернулась з апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову,
якою її позов задовольнити.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги, позивачка посилається на порушення судом норм матеріального
та процесуального права та вважає, що передчасна смерть її чоловіка ОСОБА_2
настала від захворювання отриманого в період проходження військової служби, в
процесі лікування неправильно діагностованого захворювання у військовому
госпіталі, що є підтвердженням причинного зв'язку між його смертю та виконанням
службових обов'язків. Закон України «Про Службу безпеки України» передбачає в
разі загибелі військовослужбовця Служби безпеки у зв'язку з виконанням ним
службових обов'язків виплату сім'ї загиблого або його утриманцям одноразової
допомоги у розмірі десятирічного забезпечення за останньою посадою, яку він
займав.

Відповідач надав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним
та обґрунтованим, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, рішення суду
першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що чоловік позивачки ОСОБА_2 проходив військову службу на посаді
командира роти матеріального забезпечення військової частини 28684 Служби
безпеки України (а.с.16). В зв'язку із захворюванням отриманим в період
проходження військової служби ОСОБА_2 проходив лікування в Полтавській обласній
лікарні ім. Скліфасовського, а потім в Головному військовому клінічному
госпіталі Міністерства Оборони України. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Причиною
його смерті стало захворювання - гострий бактеріальний (септичний)
тромбоендокардит з ускладненнями, як зазначено в матеріалах прокурорської
перевірки. Вказане захворювання діагностовано не було. В той же час,
неналежного надання медичної допомоги та порушень лікувального процесу стосовно
ОСОБА_2 виявлено не було, а тому у відношенні лікарів ГВКГ Міністерства Оборони
України в порушенні кримінальної справи було відмовлено на підставі ст. 6 п.2
КПК України (а.с.12; 18-20).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем передбачених
законодавством підстав для застосування ст.. 29 Закону України «Про службу
безпеки України», оскільки в ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 помер в період проходження військової
служби, але причинно-наслідковий зв'язок його хвороби з виконанням ним
службових обов'язків судом не встановлений.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду щодо відмови в задоволенні позову. Проте, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції помилково застосував норми права щодо пропуску
строку позовної давності, у зв'язку з чим у цій частині постанова суду підлягає
зміні. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 29 Закону
України «Про Службу безпеки України» від 25 березня 1992 року № 2229-ХП в
редакції, що діяла на час смерті ОСОБА_2, в разі загибелі військовослужбовця
Служби безпеки України у зв'язку з
виконанням службових обов'язків сім'ї загиблого або його утриманцям виплачується
одноразова допомога у розмірі десятирічного грошового забезпечення за останньою
посадою, яку він займав, і призначається пенсія у зв'язку з втратою
годувальника в розмірі місячного посадового окладу.

Термін «загибель військовослужбовця у зв'язку з виконанням службових
обов'язків» передбачає собою наявність наступних складових: 1) загибель
військовослужбовця; 2) виконання при загибелі службових обов'язків,
передбачених посадовими обов'язками, або військовими статутами, або наказами
військових командирів; 3) настання загибелі у зв'язку з виконанням службових
обов'язків, тобто причинний зв'язок між виконанням службових обов'язків та
загибеллю.

При цьому, слід зазначити, що з 8 січня 2003 року у зв'язку з набранням
чинності наказу т.в.о. Голови СБ України від 12.12.2002 року № 443 "Про
затвердження Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків з
військовослужбовцями Служби безпеки України", зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 8.01.2003 року за № 11/7332, військовослужбовці Служби
безпеки України вважаються такими, що виконують обов'язки військової служби:

а) на шляху прямування на службу або із служби, під час службових

поїздок, повернення до місця служби;

б) на території підрозділу, органу, закладу СБУ протягом робочого

(учбового) часу, включаючи і перерви, установлені розпорядком (розкладом

занять);

в) за межами території підрозділу, органу, закладу
СБУ, якщо перебування

там відповідало обов'язкам військовослужбовця або він був направлений туди

за наказом відповідного командира (начальника);

г) при виконанні державних або громадських обов'язків, хоч ці обов'язки й

не були пов'язані з військовою службою;

ґ) при виконанні
обов'язку з урятування людського життя, охорони державної, комунальної і
приватної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

ОСОБА_2 на момент смерті не виконував службових обов'язків, перебував на
лікарняному, а його смерть настала від захворювання, яке було отримане ним в
період проходження військової служби, носило загальний характер і не було
пов'язане з виконанням ним службових, державних або громадських обов'язків.

Тобто, на час смерті ОСОБА_2 діючим законодавством виплата одноразової
допомоги у розмірі десятирічного грошового забезпечення передбачалась лише в
разі загибелі військовослужбовця СБ України у зв'язку з виконанням службових обов'язків. При цьому, виплата вказаної допомоги в
разі смерті військовослужбовця в період проходження військової служби не
передбачалась.

Отже, колегія суддів погоджується, що суд першої інстанції обґрунтовано
відмовлено в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Проте, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо пропущення позивачкою
строку звернення до адміністративного суду з позовом.

Як вбачається з матеріалів справи
позов до суду було подано 05.01.2007 року. (а.с.2)

До подачі позову до суду
позивачка скористалась правом досудового вирішення спору, що вбачається з
відповідей на її ім'я Служби Безпеки України від 30.07.2003 року (а.с.21),
26.06.1998 року (а.с.22), 17.05.2000 року (а.с.23), 23.12.2003 року
(а.с.24-25), 10.12.2004 року (а.с.26) та 26.12.2005 року (а.с.27-28).

Відомостей щодо дати отримання
позивачкою відповіді наданою Службою Безпеки України від 26.12.2005 року в
строк до 05.01.2006 року відповідачем не надано.

Відповідно до ч.4 ст.99 КАС України
якщо законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і
позивач скористався цим порядком, то обчислення строку звернення до
адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення
суб'єкта владних повноважень за результати розгляду його скарги на рішення, дії
або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Виходячи із встановлених обставин
справи, колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо
пропущення позивачкою строку звернення до адміністративного суду з позовом,
через помилкове застосування положень ст.99 КАС України, оскільки в матеріалах
справи відсутні відомості, що позивачка дізналась про рішення відповідача від
26.12.2005 року поза межами річного терміну до дня подачі позовної заяви до
суду, тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 195, ч.2 ст. 198, п.1 ч.1 ст.201,
ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х
В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення.

Постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 листопада 2007 року по справі №
2-а-177/2007- змінити, виключивши з її мотивувальної частини висновок щодо
пропущення позивачем ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з
позовом, а в іншій частині зазначену постанову- залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку
протягом місяця з дня складання ухвали у повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий (підпис) Ю.М.Філатов

Судді: (підпис) Н.В. Шевцова

(підпис)
Н.С.Водолажська

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.В.Шевцова