Справа № К-10161/06
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2007-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Ліпського Д.В.- головуючий,

Амєліна С.Є. -
суддя-доповідач,

Гуріна М.І.,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

при
секретарі Замезі Ю.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою
ОСОБА_1на рішення Артемівського міського суду Донецької області від 10 червня
2003 року в справі за позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту
населення Артемівської міської ради Донецької області про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2003 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним
позовом.

Зазначав, що відповідач в порушення вимог статті 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» сплачує щорічну допомогу на оздоровлення в
розмірах, що не співвідносяться з мінімальною заробітною платою, встановленою
законами України, внаслідок чого за 2001 рік недоплачено 538,50 грн., які
просив стягнути.

Рішенням Артемівського міського суду Донецької області
від 10 червня 2003 року, залишеним без змін ухвалою судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області від 10 листопада 2003 року в
задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач зазначає, що судом
неправильно застосовані положення Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив
скасувати судове рішення та постановити нове.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, про
розгляд справи повідомлені.

Перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального й процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про
те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 - інвалід
третьої групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і
згідно зі статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щорічну
допомогу на оздоровлення.

Частиною 4 статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» особам, які стали інвалідами другої групи внаслідок Чорнобильської
катастрофи, була передбачена щорічна допомога на оздоровлення, яка
виплачувалася в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. При цьому, згідно з
вимогами частини 7 даної статті розмір мінімальної заробітної плати визначався
на момент виплати. З 2006 року дію приведених норм права призупинено.

Таким чином, законом була передбачена кратність щорічної
допомоги на оздоровлення в залежності від розміру мінімальної заробітної плати,
що склався на відповідний період, і не визначена можливість встановлення
конкретних сум компенсацій і доплат, зокрема для осіб, які мають право на
щорічну допомогу на оздоровлення.

Законами України встановлювався розмір мінімальної
заробітної плати. Так, зокрема, з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2001 року її
розмір становив 118 гривень на місяць.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції та
апеляційний суд в порушення вимог Цивільного процесуального кодексу України
1963 року, чинного на час розгляду справи, належним чином не визначилися з
правовою нормою, що регулює спірні правовідносини, не звернули достатньої уваги
на приведені положення Закону і, як наслідок, не перевірили можливості
застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996
року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з огляду на їх невідповідність нормам Закону щодо
розміру щорічної допомоги на оздоровлення.

За таких обставин судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд із підстав, передбачених частиною 2 статті
227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Артемівського міського суду Донецької області від
10 червня 2003 року та ухвалу судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Донецької області від 10 листопада 2003 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття обставин.

Судді:

Д.В.
Ліпський С.Є. Амєлін М.І. Гурін М.Г. Кобилянський В.В. Юрченко