Справа № 3/49
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2007-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№ 3/49
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Блажівської Н. Є. при секретарі судового засідання
за участю представників сторін:
від відповідача 2: не
За результатами розгляду у
відкритому судовому засіданні адміністративної справи
Голосіївського районного суду
міста Києва (надалі -Відповідач 1) Голови Голосіївського районного суду міста
Києва Первушиної О. С. (надалі -Відповідач 2)
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до Голосіївського районного суду міста Києва та Голови Голосіївського районного
суду міста Києва Первушиної О. С. про визнання протиправними дій Голови
Голосіївського районного суду міста Києва Первушиної О. С. щодо скерування
позовної заяви гр. ОСОБА_1. від 21 липня 2007 року з приводу протиправних дій
та бездіяльності Голосіївського районного суду міста Києва та Голови цього суду
до Апеляційного суду міста Києва для визначення підсудності адміністративної
справи та визнання протиправною бездіяльності Голосіївського районного суду
міста Києва щодо неприйняття передбаченого Кодексом адміністративного
судочинства України рішення щодо поданого гр. ОСОБА_1. адміністративного позову
з приводу протиправних дій та бездіяльності Голосіївського районного суду міста
Києва та Голови цього суду від 21 липня 2007 року, та зобов'язання
Голосіївського районного суду міста Києва прийняти передбачене Кодексом
адміністративного судочинства України рішення щодо поданого гр. ОСОБА_1.
адміністративного позову з приводу протиправних дій та бездіяльності
Голосіївського районного суду міста Києва та Голови цього суду від 21 липня
2007 року, а також відшкодування за рахунок державного бюджету ОСОБА_1.
завданої йому протиправними діями Голови Голосіївського районного суду міста
Києва Первушиної О. С. та
протиправною бездіяльністю Голосіївського районного суду міста Києва моральної
шкоди в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень шляхом перерахування зазначеної
суми на поточний рахунок гр. ОСОБА_1. в АБ «Експрес-Банк»та відшкодування за
рахунок державного бюджету ОСОБА_1. сплаченого ним судового збору у розмірі 13
(тринадцяти) гривень 40 копійок шляхом перерахування зазначеної суми на
поточний рахунок гр.. ОСОБА_1. в АБ «Експрес-Банк».
15 жовтня 2007 року Позивач подав
на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Листом від 18 жовтня 2007 року
Відповідачі проти позову заперечили та просили розглядати справу за їх
У зв'язку з тим, що представники
Відповідача не з'явились в судове засідання та не надали витребувані докази,
відповідно до положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України
(надалі -КАС України), справа, розглядається судом за наявними в ній
Розглянувши подані Позивачем
документи і матеріали, заслухавши
пояснення Позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до
наступних висновків:
Чинне законодавство не передбачає
спеціального механізму для оскарження бездіяльності суду чи надмірної
тривалості провадження у справі. Однак, на думку суду, особа може звертатися із
позовами у такій категорії справ, виходячи з положень статей 8, 55 та 124
Конституції України, а також частини 2 статті 4, частини 4 статті 8 та пункту 1
частини 1 статті 17 КАС України.
Згідно з пунктом 4 статті 8 КАС
України під назвою «Верховенство права», забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Частиною 2 згаданої статті передбачено, що суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (надалі
У §65 Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_2
проти Сполученого Королівства»від 21 вересня 1994 року зазначено, що «З
принципом верховенства права в демократичному суспільстві чи з основним
принципом, що лежить в основі пункту 1 статті 6 Витяг з пункту 1 статті 6
Конвенції про захист прав та основних свобод:
«Кожен при вирішенні справи про його цивільні права та обов'язки ...
має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.»- див.
більше//Відомості Верховної Ради України -1997. - № 40.- Ст. 263. - тобто з тим, що вимагає наявності
можливостей для подання позовів про захист цивільних прав для вирішення їх
суддею, - була б несумісною ситуація, коли Держава могла би … вилучати з юрисдикції
суду цілу низку позовів про захист цивільних прав чи надавати імунітет від
притягнення до цивільної відповідальності великим групам чи категоріям осіб».
Суд звертає увагу на те, що в розумінні ЄСПЛ спір про цивільні права та
обов'язки присутні також у публічних правовідносинах, так згідно позиції
висловленої ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 проти Італії»: «…провадження, які за
національним правом класифікуються як частина «публічного права», можуть
підпадати під сферу застосування «цивільної»частини статті 6, якщо підсумок
розгляду даної справи має вирішальне значення для приватних прав і обов'язків…».
У § 35 Рішення у справі «ОСОБА_4 проти
Сполученого Королівства»від 21 вересня 1994 року ЄСПЛ зауважив, що «…було
би нерозумно, щоб пункт 1 статті 6 містив детальний опис наданих сторонам
процесуальних гарантій в цивільних справах і не захищав би в першу чергу того,
що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, а саме доступу до
суду. Такі характеристики процесу як справедливість, публічність, динамізм,
позбавляються змісту, якщо немає самого судового розгляду».
Щодо вирішення спорів в
адміністративних судах ЄСПЛ у § 41 рішення у справі «ОСОБА_5 проти Греції»зазначив:
«Вищезазначені принципи навіть ще більш важливі у контексті адміністративного
провадження у справі, результати якої матимуть вирішальне значення для
цивільних прав. Надіславши скаргу до адміністративного суду, особа намагається
добитися не тільки визнання недійсним акта, а перш за все усунення його
Так, у справі «ОСОБА_6 проти
Польщі»від 26 жовтня 2000 року ЄСПЛ констатував порушення статті 13
Конвенції про захист прав та основних свобод, оскільки заявник не мав у своєму
розпорядження ефективного національного засобу правового захисту, за допомогою
якого він зміг и відстояти своє право на «судовий розгляд упродовж розумного
строку»відповідно до § 1 статті 6 Конвенції».
Таким чином, суд приходить до
висновку, що за правилами адміністративного судочинства можна оскаржувати
бездіяльність суду, що пов'язана з не вчиненням дій, визначених процесуальним
законом, або порушення розумних строків. Водночас, до адміністративного суду
можуть бути також оскаржені рішення, дій чи бездіяльності судів, їхніх
посадових та службових осіб, що безпосередньо не пов'язані зі здійсненням
судочинства.
Відповідно до пункту 4 частини 3
статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони безсторонньо (неупереджено). Даний критерій-принцип зобов'язує
суб'єкта владних повноважень не проявляти упереджене ставлення до особи в своїх
рішеннях та діях.

Відповідно до пункту 7 статті 9 КАС
України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд
застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а
за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і
загальних засад права (аналогія права).

Згідно з положеннями частини 1
статті 108 Цивільного процесуального кодексу України (надалі -ЦПК України) під
назвою «Підсудність справ, у яких однією із сторін є суд або суддя»:
«Підсудність цивільних справ, у яких однією із сторін є суд або суддя цього
суду, визначаються ухвалою судді суду вищої інстанції без виклику сторін».

Хоча з літерального тлумачення
вказаної статті не випливає, хто повинен звертатися до суду вищої інстанції для
того, щоб визначити підсудність, на думку суду, це повинен робити Позивач.
Суд вважає, що якщо позов пред'являється
до суду або судді, то незалежно від виду підсудності позовна заява та усі
додані до неї документи мають подаватися до суду вищої інстанції, з метою
дотримання принципу безсторонності та неупередженості передбаченого пунктом 7
статті 9 КАС України.

Оскільки стаття 108 ЦПК України
спрямована передусім на надання судовим рішенням об'єктивності і
неупередженості, суд приходить до висновку, що застосовуючи аналогію закону,
Відповідачі вірно застосували згадану статтю у спірних правовідносинах.

На думку суду, під рішеннями
суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно
розуміти також і правові акти індивідуальної дії, тобто рішення, дія яких
поширюється на конкретних осіб або як стосуються конкретної ситуації, і які є
актом одноразового, як у випадку з Позивачем, застосування норм права.

Також суду звертає увагу на те, що
усі рішення суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто
повинні бути прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
визначені законом.

Виходячи з положень КАС України,
під діями суб'єкта владних повноважень необхідно розуміти, активну поведінку,
яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних осіб.

Таким чином, покликання Позивача про
визнання протиправними дій Голови Голосіївського районного суду міста Києва
Первушиної О. С. щодо скерування позовної заяви гр. ОСОБА_1. від 21 липня 2007
року з приводу протиправних дій та бездіяльності Голосіївського районного суду
міста Києва та Голови цього суду до Апеляційного суду міста Києва для
визначення підсудності адміністративної справи, суд вважає обґрунтованим та
таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з доданої до
матеріалів справи копії листа від 24 липня 2007 року за номером 42331,
принципово правильно застосувавши до спірних правовідносин за аналогією закону
статтю 108 ЦПК України, голова Голосіївського районного суду міста Києва, при
цьому не врахував тієї обставини, що з моменту початку діяльності Київського
апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2007 року, дія пункту 5
Прикінцевих та перехідних положень КАС України втратила свою чинність, адже
відповідно до Додатку № 2 до Указу Президента України від 16 листопада 2004
року №1417/2004 «Про утворення місцевих та апеляційних адміністративних судів,
затвердження їх мережі та кількісного складу суддів»повноваження Київського
апеляційного адміністративного суду поширюються зокрема на місто Київ.

Щодо вимоги Позивача про
зобов'язання Голосіївського районного суду міста Києва прийняти передбачене
Кодексом адміністративного судочинства України рішення щодо поданого гр.
ОСОБА_1. адміністративного позову з приводу протиправних дій та бездіяльності
Голосіївського районного суду міста Києва та Голови цього суду від 21 липня
2007 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Зважаючи на факт початку
діяльності окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2007 року
та Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва у справі №2а-489 за 2007
рік в якій правильно визначено компетентний для вирішення даного спору суд, покликання
Позивача є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного
законодавства України.

Стосовно визнання протиправною
бездіяльності Голосіївського районного суду міста Києва щодо неприйняття
передбаченого Кодексом адміністративного судочинства України рішення щодо
поданого гр. ОСОБА_1. адміністративного позову з приводу протиправних дій та
бездіяльності Голосіївського районного суду міста Києва та Голови цього суду
від 21 липня 2007 року, суд приходить до таких висновків. Керуючись положеннями
КАС України, під бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, суд розуміє
-пасивну поведінку яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів
фізичної чи юридичної особи. Оскільки матеріалами справи, а саме листом
від 24 липня 2007 року за номером 42331, спростовується відсутність дій (тобто
бездіяльності) у зв'язку з направленням вищевказаного позову разом із
супровідним листом -за підсудністю, та з урахуванням факту розгляду даного
спору на цей час Окружним адміністративним судом міста Києва, суд приходить до
висновку про недоведеність та необґрунтованість вище проаналізованого
покликання Позивача.

Таким чином, Позивач не надав суду
належних доказів на підтвердження частини позовних вимог, як це передбачено
частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій
зазначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх переконливості, а також частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Пунктом 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»від 31 березня 1995 року N 4 передбачено також, що
«відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань
він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується».
Позивач не зазначив в чому конкретно полягає завдана моральна шкода та яким
міркуваннями він керувався визначаючи її розмір для відшкодування.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що обставини, якими обґрунтовуються вимоги Позивача щодо
відшкодування за рахунок державного бюджету ОСОБА_1. завданої йому
протиправними діями Голови Голосіївського районного суду міста Києва Первушиної
О. С. та протиправної бездіяльності Голосіївського районного суду міста Києва
моральної шкоди в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень шляхом перерахування
зазначеної суми на поточний рахунок гр. ОСОБА_1. в АБ «Експрес-Банк», Позивачем
не доведено.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, практики ЄСПЛ
та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що частина викладених в позовній
заяві посилань Позивача є недоведеною, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 94, 97, 158-163
та 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний
суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Голови
Голосіївського районного суду міста Києва Первушиної О. С. щодо скерування
позовної заяви гр. ОСОБА_1. від 21 липня 2007 року з приводу протиправних дій
та бездіяльності Голосіївського районного суду міста Києва та Голови цього суду
до Апеляційного суду міста Києва для визначення підсудності адміністративної
справи. В решті позовних вимог -відмовити.

3. Стягнути з Державного бюджету на
користь ОСОБА_1судові витрати в розмірі 3 (три) гривні 40 (сорок) копійок
шляхом перерахування зазначеної суми на поточний рахунок гр. ОСОБА_1. в АБ
«Експрес-Банк».

Постанова відповідно до частини 1
статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими статтями
185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Блажівська Н. Є.