Справа № К-3236/06
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2007-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
24 жовтня 2007 року у м. Києві колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
головуючого-судді: Ліпського Д.В.
суддів: Амєліна С.Є., Гуріна М.І., Кобилянського
розглянувши в попередньому судовому засіданні
в порядку касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Міністерства внутрішніх справ України про стягнення невиплаченої частини
грошової допомоги при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ,
присудження до перерахунку пенсії та виплати різниці в пенсії за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня
2003 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2003 року,,
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою на
рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2003 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2003 року у справі за його позовом
до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення невиплаченої частини
грошової допомоги при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ, про
проведення перерахунку пенсії та виплати
різниці в пенсії.

Зазначає, що проходив службу в органах
внутрішніх справ України та був звільнений в запас з призначенням йому пенсії.

В червні 2003 році він звернувся до суду із
позовом до відповідача, в якому просив
стягнути з відповідача
невиплачену частину грошової допомоги при звільненні із служби в органах
внутрішніх справ, перерахувати пенсію та виплатити різницю за недоплачену пенсію.

Вказував, що
наказом МВС України від 19 липня 2000 року він був звільнений з кадрів
МВС України за п. 65 «б» Положення про проходження служби в органах МВС України
з календарною вислугою 24 роки 9 місяців 14 днів (через хворобу). При
звільненні йому було виплачено грошову допомогу у розмірі п»яти місячних
посадових окладів. На час звільнення його посадовий оклад становив 185 грн.
Вважає, що грошова допомога йому повинна бути виплачена в розмірі не п»яти
місячних посадових окладів, а в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за
кожен календарний рік служби.

Крім цього, постановою Кабінету Міністрів
України від 8 серпня 2001 року було запроваджено пільгове обчислення вислуги
років для обчислення пенсії, яке щодо нього враховано не було.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва
від 12 вересня 2003 року в позові ОСОБА_1 було відмовлено..

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21
листопада 2003 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 12
вересня 2003 року залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на його думку, судами
першої та апеляційної інстанцій неповне
з'ясування обставин, які мають значення у справі, та порушення норм чинного
матеріального законодавства, що призвело до неправильного вирішення даного
спору, просить скасувати постановлені судами першої та апеляційної
інстанцій рішення та постановити нове
рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи по суті встановлено, що
наказом МВС України від 19 липня 2000 року позивач був звільнений з
кадрів МВС України за п. 65 «б» Положення про проходження служби в органах МВС
України з календарною вислугою 24 роки 9 місяців 14 днів (через хворобу). При
звільненні йому було виплачено грошову допомогу у розмірі п»яти місячних
посадових окладів. На час звільнення його посадовий оклад становив 185 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили з того, що
на нього не поширюються норми Указу Президента України від 23 червня 2001 року
№ 463, яким положення абзацу третього та друге речення абзацу четвертого пункту
10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року N 393 "Про
порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової
допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (у редакції
постанови Кабінету Міністрів України від 8 січня 2000 року N 12), які визначали, що грошова допомога нараховується відповідно до
посадового окладу за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням, і
її загальний розмір не повинен перевищувати п'яти місячних окладів, визнані
такими, що суперечать статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей", статтям 5 і 12 Закону
України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького
і рядового складу органів внутрішніх справ" та скасовані.

Суди вірно зазначили, що позивач був
звільнений з посади та зі служби в органах внутрішніх справ з отриманням
грошової допомоги 19 липня 2000 року, тобто до підписання Президентом України
23 червня 2001 року Указу № 463, а закони та інші нормативно-правові акти
відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України не мають зворотної дії в часі ,
крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки позивач використав своє право на грошову
допомогу у відповідності із законодавством, яке діяло на час його звільнення,
то підстав для задоволення його позовних вимог в цій частині немає.

З цих же підстав суди обґрунтовано відмовили позивачу у
задоволенні його позовних вимог щодо перерахунку пенсії з урахуванням положень
постанови Кабінету Міністрів України від 8 серпня 2001 року № 968, оскільки
позивача було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ до прийняття
зазначеної постанови, а її норми не мають зворотної дії в часі.

Згідно з ч.3 ст.210 КАС України підставами
касаційного оскарження є порушення судами норм матеріального чи процесуального
права.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення
- без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних
дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм
процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів
справи, що оскаржувані судові рішення постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не спростовуються, підстави для їх скасування
відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись ст.ст.210, 220, 220-1, 223, 224,
230,231 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
залишити без задоволення, а
рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2003 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2003 року- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім випадків, передбачених ст..237 КАС України.

Головуючий:
Ліпський Д.В.

Судді:
Амєлін С.Є.

Гурін М.І.

Кобилянський М.Г.

Юрченко В.В.