Справа № 22а-12/2008
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2008-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № -22а- 12 / 08 р. Головуючий у 1
Суддя доповідач Бистрик Г.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня
2008 року.
м. Київ.

Київський
апеляційний адміністративний суд у складі
колегії суддів:

Головуючого:
Бистрик Г.М.,

Суддів: Бєлова
Л.В. Ситникова О.Ф.,

при
секретарі : Антошині А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну
справу за апеляційною скаргою
відповідача Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації та
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дарницького районного суду м.Києва від
31.01.2007 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницької
районної у м.Києві державної адміністрації та ОСОБА_2 про визнання частково
незаконним та скасування рішення Дарницької районної ради народних депутатів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1.
у березні 2007 року звернувся до суду з
позовом в якому просить продовжити строк позовної давності
про визнання рішення № 597 від 8 листопада 1991 року виконкому Дарницької районної
ради народних депутатів в частині існуючого планування сараю «Д», який належить
ОСОБА_2. за адресою: м.Київ, АДРЕСА_1, не чинним і скасувати, рахуючи перебіг
строку з березня 2005 року. Визнати рішення № 597 виконкому Дарницької районної
ради народних депутатів від 8 липня 1991 року, в частині про затвердження
існуючого планування сараю «Д» який належить ОСОБА_2. за адресою: м.Київ,
АДРЕСА_1, не чинним і скасувати.

Постановою
Дарницького районного суду м.Києва від 31.01.2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1. задоволено частково. Визнати рішення № 597 виконавчого комітету
Дарницької районної ради народних депутатів від 8 липня 1991 року в частині
п.1.3 про затвердження ОСОБА_2., яка мешкає в м.Києві , по АДРЕСА_1, існуючого
планування сараю «Д» не чинним.

Представник відповідача не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду , подав апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що вказана
постанова не відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно
з'ясовано та не
доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку
з чим просить скасувати вищевказану
постанову суду та
постановити нове рішення, яким відмовити позивачу
в задоволенні його
вимог в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2.
не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду , подала апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що вказана
постанова не відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно
з'ясовано та не
доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку
з чим просить скасувати вищевказану
постанову суду та
постановити нове рішення, яким відмовити позивачу
в задоволенні його
вимог в повному
обсязі.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення з»явившихся учасників процесу ,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що вказана апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. є співвласниками
домоволодіння №АДРЕСА_1 в м. Києві. Земельна ділянка даного володіння
знаходиться у спільному користування вказаних співвласників. В 60-х роках
минулого століття ОСОБА_2. в супереч будівельним нормам побудувала сарай біля
вікон позивачки, а звернувшись до виконавчого комітету Дарницької районної Ради
народних депутатів, отримала позитивне рішення №597 від 8 липня 1991 року, яким
було затверджено ОСОБА_2., яка мешкає в м. Києві, по АДРЕСА_1, існуючого
планування сараю „Д". При винесенні вказаного рішення в пакеті документів повинно бути погодження
співвласника ОСОБА_1. на побудову сараю, але до неї ніхто не звертався і вона
такої згоди ОСОБА_2. не давала. Тому просить задовольнити її позов і
визнати зазначене рішення
не чинним, поновивши
строк звернення до суду, оскільки він був пропущений з
поважних підстав, так як про існування вказаного документу позивачка дізналась тільки зі слів ОСОБА_2. при
розгляді цивільної справи, яка
знаходиться в провадженні Дарницького районного суду м. Києва, про визначення
порядку користування земельною ділянкою, приблизно пів року тому.

Представник
відповідача ОСОБА_3. вимоги позову не визнав, пояснивши, що оспорювань рішення
№597 виконкому Дарницької районної ради народних депутатів від 8.07.1991 року в
частині затвердження існуючого планування сараю „Д", який належить
ОСОБА_2., за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, винесено згідно чинного на той момент
законодавства без будь - яких порушень, тому
підстав для задоволення
позову немає, а крім
того, позивачка пропустила строк позовної давності, який не
підлягає поновленню.

Згідно
п.5, ч.І, ст.40 Земельного Кодексу України від 18.12.1990 року №562-12 власники
земельних ділянок і землекористувачі зобов'язані не порушувати права власників
інших земельних ділянок і землекористувачів,
у тому числі орендарів.

На
підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від
31.07.1987 року, виданого виконавчим комітетом Дарницької районної ради
депутатів, Калашник Катерині Петрівні належить 17/25 частин домоволодіння
№АДРЕСА_1
в м. Києві
(а.с.94-95).

Рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від 5.12.1988 року визнано за ОСОБА_1 право
власності на 8/25 частин домоволодіння №АДРЕСА_1 в м. Києві (а.с. 99-101)

ОСОБА_2. 24.02.1990 року продала, а ОСОБА_4 купив 4/25 частин домоволодіння №АДРЕСА_1 в м. Києві (а.с.96-98), що
підтверджується договором купівлі - продажу, посвідченим 7 Київською державною
нотаріальною конторою за номером в реєстрі № 3 -216.

У
відповідності до ч.І, ст.42 ЗК України від 18.12.1990 року №562-12 використання
і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної
часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної
ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок,
будівлю, споруду.

Починаючи з 1987 року до теперішнього часу земельна ділянка вказаного
домоволодіння знаходиться у спільному
користуванні всіх співвласників домоволодіння, оскільки угоди або домовленості
про встановлення конкретного порядку користування земельною ділянкою не
досягнуто.

Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.12.1996 року
№13 „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" при встановлені порядку використання земельної ділянки й
розпорядження нею громадянами, яким жилий будинок, господарські будівлі та
споруди належать на праві спільної часткової власності суд з'ясовує і враховує
можливість нормального користування будинком та здійснення догляду за ним,
розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель,
розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з
вулиці на подвір'я тощо. Враховується також вимоги санітарних правил і правил
протипожежної безпеки.

ОСОБА_2. побудувала на земельній ділянці вказаного домоволодіння сарай
„Д" та гараж „В". А в 1991 році звернулась до виконкому Дарницької
районної ради народних депутатів про затвердження існуючого планування будинку,
забудови різних приміщень та надвірних споруд. І 8 липня 1987 року було винесено
Рішення №597 виконкому Дарницької районної ради народних депутатів про
затвердження існуючого планування будинку, забудови різних приміщень та
надвірних споруд, а саме: ОСОБА_2., яка мешкає в м. Києві, АДРЕСА_1, затвердити
жилу кімнату площею 7,3 м2, сарай „Д" та гараж „В".

Дане рішення виконкому було винесено з порушенням вимог чинного
законодавства, а саме: на затвердження сараю „Д" ні співвласниця
домоволодіння ОСОБА_1., ні співвласник ОСОБА_4 своєї згоди не давали. Дане
затвердження порушує їх право користування земельною ділянкою, яку займає
вказаний гараж. На даний час порядок користування земельною ділянкою ще не
визначено. Крім того, затвердження сараю „Д" суперечить п.2.9. ДБН 72-92
„Житлові будинки для індивідуальних забудовників України", в якому
вказано, що відстань від стін будинків з вікнами, що виходять із житлових
кімнат, кухонь, веранд та головних входів у будинок до інших житлових будинків
та господарських будівель (без утримання худоби та птахів) має бути не менше 7
метрів. Однак, як зазначено у висновку земельно-технічної експертизи, відстань
від вікон та дверей ОСОБА_1. становить 1,44 м., що є порушенням вказаної норми.
Також вказане затвердження суперечить п.3.35 ДБН 360-92**, в якому зазначено,
що сарай для домашньої худоби, кроликів, нутрій та птиці потрібно розміщувати
на відстані від житлових будинків відповідно до протипожежних та санітарних
норм: одинокі та подвійні не менше 15 метрів. Але, використовуючи ОСОБА_2.
даний сарай для утримання домашньої худоби, відстань від дверей та вікон
ОСОБА_1. відповідно становить 1,80 м. та 1,44 м.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку,
що оскільки при затвердженні рішенням №597 виконкомом Дарницької районної ради
народних депутатів сараю „Д" у домоволодінні №АДРЕСА_1 в м. Києві не було
отримано згоди від інших співвласників домоволодіння ОСОБА_1. та ОСОБА_4., а
саме споруда суперечить будівельним нормам і не відповідає санітарним та
протипожежним нормам, тому вказане рішення №597 в частині затвердження сараю „Д"
у вказаному домоволодінні необхідно визнати не чинним.

Відповідно до ст.
71 КАС України кожна
сторона повинна довести
ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах
про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень обов'язок
щодо доказування правомірності
свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Відповідач Дарницької
районної у м.Києві державної адміністрації та ОСОБА_2 не надали
суду належних доказів
на підтвердження обставин
на які вони
посилається в справі
.

Відповідно до ст.
200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо
визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та
ухвалив судове рішення
з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Постанова Дарницького районного суду
м.Києва від 31.01.2007 року прийнята з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам
справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли
б призвести до зміни чи скасування рішення суду першої інстанції у даній
справі.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд , -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача Дарницької районної у м.Києві державної
адміністрації та апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Дарницького
районного суду м.Києва від 31.01.2007 року по адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації та
ОСОБА_2 про визнання частково незаконним та скасування рішення Дарницької
районної ради народних депутатів, - залишити без
змін .

Адміністративну
справу № 22а-12/08
повернути до Дарницького районного суду м.Києва.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного Суду
України протягом одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис

Судді : підпис