Справа № 7/А-400/2008
Суддя: Чірков Г.Є.
Дата ухвалення: 2008-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

5 лютого 2008 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого - судді

Чіркова Г.Є.,

при секретарі

Бєлянській Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області про
визнання рішення протиправним і зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1
звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що рішенням відповідача
їй без законних підстав відмовлено у наданні земельної ділянки для особистого
селянського господарства, як працівнику соціальної сфери в сільській
місцевості, а тому позивачка порушує питання про визнання даного рішення
протиправним, разом із зобов'язанням відповідача включити її в список осіб, що
мають право на одержання земельної ділянки.

Позивачка просила про задоволення позову з
викладених у ньому підстав.

Представник
відповідача проти позову заперечувала і зазначила, що позивачка є працівником
соціальної сфери села тільки за сумісництвом, а тому сільська рада, виходячи зі
своїх повноважень, прийняла рішення про відмову у видачі земельної ділянки.

Заслухавши
учасників судового розгляду і дослідивши матеріали справи, суд дійшов
наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
позивачка з 1 жовтня 2003 року за сумісництвом працює викладачем класу сольного
співу Новопетрівської дитячої шкоди мистецтв.

Крім того, з 15 жовтня 1997 року й до нині
позивачка працює артисткою хору вищої категорії Київського державного музичного
театру для дітей та юнацтва.

У жовтні 2007 року трудовий колектив
Новопетрівської дитячої шкоди мистецтв звернувся до відповідача із заявою про
надання земельної ділянки позивачці, як працівнику соціальної сфери села, в
чому їй було відмовлено.

Зокрема, 26 жовтня 2007 року
Новопетрівською сільською радою Вишгородського району прийнято рішення № 366
про затвердження додаткових списків на виділення земельних ділянок для ведення
особистого селянського господарства, як працівникам соціальної сфери села, яке
оскаржується позивачкою.

Пунктом 3 даного рішення позивачці
відмовлено у внесенні до списків на отримання земельних ділянок для ведення
особистого селянського господарства, як працівнику соціальної сфери села.

Згідно
зі статтями 8 і 19 Конституції України та ст. 9 КАС України, суд при розгляді
цієї справи, виходить з принципів верховенства права й законності, відповідно
до яких органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Вирішуючи
цю справу, суд застосовує вимоги ст. 57 Закону України „Про освіту” /далі
Закону/ і ст. 25 ЗК України, а також Конституцію України.

Так,
вимогами даних норм встановлено вичерпні критерії педагогічних працівників, до
яких відноситься й позивачка, що мають право на безоплатне одержання у
власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в
межах норм визначених у ст. 121 ЗК України.

Зокрема,
таке право мають ті педагогічні працівники, які працюють у сільській місцевості
і селищах міського типу.

До
них також відносяться й пенсіонери, які раніше працювали педагогічними
працівниками в цих населених пунктах і залишилися в них проживати.

При
цьому, в ч. 5 ст. 25 ЗК України наголошується на тому, що право працівників
соціальної сфери села одержати земельну частку виділену в натурі є гарантованим
і будь-яких обмежень такому чинним законодавством не передбачається.

Таким чином, посилання сторони відповідача
на те, що позивачка є працівником соціальної сфери села за сумісництвом, а тому
прав на землю не набуває, на вимогах ст. 57 Закону і ст. 25 ЗК України не
ґрунтується і підставою до обмеження згаданих прав позивачки бути не може.

Відповідно
до ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії
цих прав і свобод визначаються виключно законами України.

Ураховує
суд і те, що відповідно до статей 21 і 22 Конституції України права і свободи
людини є невідчужуваними та непорушними, гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод не допускається.

Виходячи
з наведеного, п. 3 оскаржуваного рішення сільською радою прийнято без
дотримання згаданих вимог закону, що порушує гарантоване право позивачки, як
педагогічного працівника соціальної сфери села на отримання земельної ділянки,
а тому для його відновлення дане рішення суб'єкта владних повноважень у
згаданій частині слід визнати протиправним та скасувати, а з метою повного
захисту прав позивачки зобов'язати сільську раду вчинити ті дії, у вчиненні
яких їй відмовлено, згідно ч. 2 ст. 11 КАС України.

Відтак, пред'явлені позовні вимоги
ґрунтуються на Законі і підлягають задоволенню.

На
підставі викладеного і керуючись статтями 160-163 КАС України,

постановив:

адміністративний
позов задовольнити.

Рішення
Новопетрівської сільської ради Вишгородського району № 366 від 26 жовтня 2007
року в частині не включення ОСОБА_1 до списку працівників соціальної сфери, які
мають право на одержання земельних ділянок, визнати протиправним і скасувати.

Зобов'язати
Новопетрівську сільську раду Вишгородського району включити ОСОБА_1 в списки
осіб для безоплатного одержання у власність земельної ділянки та надати їй
земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, як
педагогічному працівнику, який працює в сільській місцевості, відповідно до
норм встановлених ст. 121 ЗК України.

Постанова
може бути оскаржена до апеляційного суду протягом 10 днів з дня складання
постанови у повному обсязі, шляхом подання заяви про її оскарження та протягом
20 днів після цього апеляційної скарги або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя

РІШЕННЯ
копія

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15
листопада 2006 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого - судді

Чіркова Г.Є.,

при секретарі

Бєлянській Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа - відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних
осіб Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області, про усунення
перешкод у користуванні майном,

встановив:

позивач
у вересні 2006 року звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що
відповідач не знявся з реєстрації за місцем попереднього проживання у придбаній
нею квартирі, а зазначене перешкоджає її праву користування майном.

У
судовому засіданні позивач пояснила, що за договором купівлі-продажу придбала у
відповідача квартиру АДРЕСА_1, однак той, відчуживши їй дане майно, з
реєстрації місця проживання в цій квартирі не знявся. До того ж даний обов'язок
відповідача обумовлено в п. 8 згаданого договору.

Крім
того, позивач ствердила про телефону розмову з відповідачем, в якій останній
добровільно вчинювати такі дії відмовився, посилаючись на перебування в Росії і
наполягав на вирішенні даного питання в судовому порядку.

Наведене
перешкоджає їй зареєструватися в квартирі, яка є її власністю та ущемляє права
щодо користування даним майном.

Посилаючись
на дані обставини, позивач просила захистити її право власності та задовольнити
позов у повному обсязі, зобов'язавши уповноважені органи зняти відповідача з
реєстрації, оскільки той права користуватися квартирою й проживати в ній не
має.

Відповідач,
будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не
з'явився і причин цього суду не повідомив, з огляду на що, позивач просила
розглянути справу на підставі наявних доказів у загальному порядку.

Про
зазначені представником позивача обставини йдеться в представлених суду
доказах.

Так,
згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно
Вишгородського бюро технічної інвентаризації та договором купівлі-продажу від
26 травня 2006 року позивач, вчинивши даний правочин, набула права власності на
кв. АДРЕСА_1.

Відповідно
до довідки КПЖ і КГ Вишгородської міської ради ОСОБА_3 з реєстрації місця
проживання в квартирі належній позивачу не знятий.

Такий
же обов'язок відповідача обумовлювався п. 8 згаданого договору.

Таким
чином, матеріалами справи встановлено факт перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 своїх
правомочностей щодо нерухомого майна
відповідно до чинного законодавства, що виникли внаслідок дій відповідача,
а такі перешкоди за вимогою власника підлягають усуненню.

З огляду на зазначені правовідносини, судом
виявлено цивільне право позивача на захист права власності від порушень, не
пов'язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України та
ст. 48 Закону України „Про власність”.

Відтак,
пред'явлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають
задоволенню.

Крім
того, позивачем представлено документальне підтвердження понесених нею судових
витрат, які слід стягнути з відповідача.

На
підставі ст. 48 Закону України „Про власність”, ст. 391 ЦК України та керуючись
статтями 214 і 215 ЦПК України,

вирішив:

позовну
заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_2 права
користування квартирою АДРЕСА_1, зобов'язавши відділ у справах громадянства,
міграції та реєстрації фізичних осіб Вишгородського РВ ГУ МВС України в
Київській області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_3, зареєстрованого
в згаданій квартирі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові
витрати, що складаються з судового збору в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7 грн.50 коп.

Рішення
набирає законної сили протягом 10 днів з дня його проголошення і може бути оскаржено
в апеляційному порядку шляхом подання в зазначений строк до суду першої
інстанції заяви про її оскарження та протягом 20 днів після цього, апеляційної
скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

з оригіналом звірена

Суддя