Справа № 2а-2943/2007
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2007-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-2943/07
Харківський окружний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2007
року, м. Харків
Справа № 2а-2943/07

Харківський
окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого
судді: П'янової Я.В.

При секретарі:
Рудь О.С.

За участю
представників сторін:

Позивача: Козуб В.А.

Відповідача: Верещака М.О.

3-я особа: Демчан А.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного
адміністративного суду адміністративний позов ТФ „Автолюбитель” до ДПІ у
Київському районі м. Харкова, 3-я особа: ДПА у Харківської області про визнання
недійсним рішення -

встановив:

Позивач, ТФ „Автолюбитель”, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати
недійсним рішення начальника ДПІ у Київському районі м. Харкова №
від 06.09.2007 р., посилаючись на те, що відповідач, не правомірно прийняв
рішення про застосування штрафних санкцій за порушення норм Закону України „Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг”, а саме за невідповідність суми готівкових коштів на
місці проведення розрахункових операцій і суми, зазначеної в денному звіті РРО
з різницею на загальну суму 900,00 грн.

Відповідач ДПІ
у Київському районі м. Харкова, проти позову заперечує, надав суду заперечення,
в якому виклав свою позицію щодо позову та просить
суд відмовити в задоволенні позову ТФ „Автолюбитель” в повному обсязі.

3-я особа, ДПА
у Харківської області, також надав до суду свої заперечення, повністю підтримує
позицію відповідача та просить суд відмовити в
задоволенні позову.

При розгляді
матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем була проведена виїзна планова перевірка позивача з питань
контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності.

За результатами перевірки 20.08.2006 р. складено акт №
20406372/2310. Відповідно до висновків акту, на думку відповідача, позивачем
порушені вимоги п.13 ст.3 Закону України „Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”,
зокрема, при перевірці встановлено таке порушення:
невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахункових
операцій і суми, зазначеної в денному звіті РРО на 900,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено рішення
про застосування штрафних санкцій від 06.09.2007 р. № на суму 4500 грн. (900 х 5 - п'ятикратний розмір суми).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення
представників учасників адміністративного процесу та показання свідків, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України „Про державну
податкову службу” від 04.12.1990 р. № 509-ХП органи державної податкової служби
у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України,
мають право здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових
розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.11-1 Закону України „Про державну
податкову службу в Україні” перевірки в межах повноважень податкових органів,
визначених законами України „Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, „Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів” вважаються позаплановими перевірками.

В той же час, діючим законодавством перевірки за
додержанням порядку проведення
готівкових розрахунків за товари (послуги) не ототожнюються з плановими
і позаплановими виїзними перевірками своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) ні в частині
визначення підстав їх проведення, ні в частині встановлення процедури їх
здійснення. Необхідність повідомлення платника податків у встановлений строк
про проведення перевірки передбачена
чинним законодавством лише при проведенні планової виїзної перевірки з питань
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та
зборів (обов'язкових платежів).

Порядок здійснення контролю за додержанням порядку
проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) передбачений ст. 15
Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг”, якою встановлено, що такий
контроль здійснюється податковими органами шляхом проведення планових або
позапланових перевірок.

Закон України „Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” є
спеціальним законодавчим актом у питаннях проведення готівкових розрахунків за
товари (послуги), тому нормативні акти загального характеру, у тому числі Закон
України „Про державну податкову службу в Україні” поширюється на дані
правовідносини лише в частині, яка не врегульована спеціальним законом.

Відповідно до зазначених нормативних актів, відповідач
здійснив перевірку позивача на підставі плану перевірок за здійсненням
суб'єктом підприємницької діяльності розрахункових операцій у сфері готівкового
обігу на серпень та направлень на перевірку від 16.08.2007 р. № 15754 та №
15755.

З огляду на вищенаведене, порушень норм чинного
законодавства відповідачем при проведенні перевірки, судом не встановлено.

Твердження позивача щодо застосованого під час перевірки
з боку інспекторів Якубовського С.О. та Токарева С.Ю. обшуку магазину, судом до
уваги не приймаються, оскільки суду не доведено факту застосування
вищезазначених дій з боку перевіряючих. Всі посилання позивача ґрунтуються на
його твердженнях та показаннях свідка, викликаного за його ініціативою -
головного бухгалтера підприємства позивача - ОСОБА_1 Однак, в суді були надані
показання і інспекторів-ревізорів, які безпосередньо проводили перевірку
магазину позивача Якубовським С.О. та Токаревим С.Ю., які заперечували проти
вчинення таких дій. Таким чином, в суді були надані суперечливі показання
свідків, у зв'язку з чим до уваги не приймаються і справа розглядається на
підставі оцінки наданих до суду документів.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг” - реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними
особами - суб'єктами підприємницької діяльності або

юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими
відокремленими підрозділами) (далі
- суб'єкти підприємницької діяльності), які здійснюють
операції з розрахунків у готівковій та/або
в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних
чеків, жетонів тощо) при продажу товарів
(наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а
також уповноваженими банками та
суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Пунктом 13 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”
визначено обов'язок суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу
товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг
забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг” місце проведення розрахунків -
місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані
послуги) та зберігаються отримані
за реалізовані товари (надані
послуги) готівкові кошти, а також місце
отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із
застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

На думку позивача місце проведення розрахунків - це
касовий апарат, що знаходиться на одному із столів в загальній кімнаті, в якій
розташовані ще шість робочих місць для інших робітників. Кошти за реалізовані
товари зберігаються позивачем в грошовому ящику зазначеного касового апарату,
який закривається на ключ. На думку позивача грошовий ящик касового апарату
фактично є місцем зберігання готівкових коштів за реалізовані товари.

Однак, з такою позицією позивача суд не погоджується,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг” електронний контрольно-касовий апарат - реєстратор розрахункових
операцій, який додатково забезпечує попереднє програмування кожного
найменування і ціни товарів (послуг) та облік їх кількості, друкування
розрахункових та інших звітних документів. Тобто, фактично електронний
контрольно-касовий апарат - це технічний пристрій. А відтак, твердження
позивача, що цей пристрій і є місцем здійснення розрахунків - необґрунтоване,
оскільки не відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до п.2.2. Постанови Правління Національного
банку України від 15.12.2004 N 637, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 13
січня 2005 р. за N 40/10320 „Про затвердження Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в Україні” підприємства (підприємці) здійснюють
розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України,
іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за
рахунок готівкової виручки, так і за рахунок
коштів, одержаних із банків.

Відповідно до п. 1.2. цієї ж Постанови каса - це приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання,
видачі, зберігання готівкових коштів, інших цінностей, касових документів.

Місце проведення розрахунків - це й місце зберігання
готівкових коштів, отриманих за реалізовані товари чи надані послуги (каса), і
місце, де здійснюються розрахунки із покупцем
за продані товари (надані послуги), і місце отримання покупцем
попередньо оплачених товарів (послуг) із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо.

Таким чином, каса є складовою частиною місця проведення
розрахунків. А відтак місце проведення розрахунків - це приміщення, а не окреме
робоче місце чи технічний пристрій.

Згідно з матеріалами справи, перевірка проведена
відповідачем в приміщенні, де на одному із столів знаходився електронний
контрольно-касовий апарат. В грошовій скриньці цього апарату знаходилось 85,00
грн., що відповідало сумі, зазначеній у денному звіті. Однак, крім зазначених
коштів, в приміщенні знаходились ще кошти в сумі 900,00 грн., що
підтверджується описом наявних купюр та монет.

Позивачем надано суду розписку про те, що кошти в сумі
900,00 грн. були надані в якості позики гр-ном ОСОБА_2 гр-ну ОСОБА_3.

Однак, суд не приймає до уваги зазначений документ,
оскільки позивачем не надано доказів, що кошти, які знаходились на місці
проведення розрахунків - це саме ті кошти, які були повернуті гр-ну ОСОБА_2
гр-ном ОСОБА_3 відповідно до умов договору позики.

Також слід відмітити, що відповідно
до пункту 23 Порядку провадження торговельної діяльності та правил
торговельного обслуговування населення, затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 15.06.2006 року № 833 забороняється зберігання на місці
проведення розрахунку (в касі, грошовому ящику, сейфі тощо) готівки, що не
належить суб'єкту господарювання, а також особистих речей касира чи інших
працівників.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем порушено п.
13 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, а тому відповідачем
правомірно винесене рішення про застосування штрафних санкцій за вчинення
зазначеного порушення.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

На підставі
вищевикладеного, керуючись ст.ст. 94,
160, 161, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
Харківський окружний адміністративний суд,

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

На постанову через суд першої інстанції може
бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків
для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанова в повному обсязі виготовлена 07.12.2007 р.

Суддя Я.В.П'янова