Справа № 22-а-86/2008
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2008-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Лугова Н.П.
Категорія: Доповідач
оскарження рішення суддя
Постанова

Іменем України

14 січня 2008 року

№ 22-а-86/08 (22-а-1524/07)

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді - Мельнікова Л.В.

Суддів - Подобайло З.Г., Сіренко О.І.

при секретарі: Спесивцева О.В.

за участі:

представник позивача - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи -підприємця ОСОБА_3 на постанову господарського суду Сумської області від 29 травня 2007 року по справі № АС4/70-07

за позовом
Фізичної особи -підприємця ОСОБА_3

до Управління
пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми

про скасування
рішення

встановила :

Позивач, фізична особа -підприємець ОСОБА_3,
звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в
Ковпаківському районі м. Суми про скасування рішення.

Постановою від 29 травня 2007 року по справі
№АС4/70-07 господарський суд Сумської області відмовив у задоволенні
адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до управління
пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми про скасування рішення про застосування фінансових
санкцій №500 від 14.11.2006 р. та про скасування вимоги про сплату боргу від
14.11.2006 р. №Ф-360/1.

Позивач, фізична особа -підприємець ОСОБА_3,
не погодився з вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну
скаргу. Скаржник вважає, що зазначена постанова господарського суду Сумської
області ухвалена без з'ясування усіх обставин справи, які мають суттєве
значення для вирішення спору, належним чином необґрунтована, суд неправильно
визначив норми матеріального права, які слід застосовувати до спірних
правовідносин та не врахував норми адміністративного процесуального
законодавства.

Враховуючи вищевикладене та викладене в
апеляційній скарзі, фізична особа -підприємець ОСОБА_3 просить суд апеляційної
інстанції постанову господарського суду Сумської області від 29.05.2007 р. по справі
№АС4/70-07 скасувати та прийняти нову постанову, якою скасувати вимогу про
сплату боргу від 14.11.2006 р. №Ф-360/1 та рішення управління Пенсійного фонду
України в Ковпаківському районі м. Суми про застосування фінансових санкцій
№500 від 14.11.2006 р.

Управління пенсійного фонду України в
Ковпаківському районі м. Суми заперечує проти задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на обставини, викладенні в запереченнях на апеляційну скаргу та
просить суд апеляційної інстанції залишити без змін постанову суду першої
інстанції . Крім того, в апеляційній скарзі відповідач просить суд апеляційної
інстанції розглянути справу без участі представника пенсійного фонду.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 Кодексу
адміністративного судочинства

України, - неприбуття в судове засідання
осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду
справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши
суддю-доповідача, осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було встановлено та
він виходив з наступного.

Позивач в позовні заяві просить скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми №
500 від 14.11.2006р. про застосування фінансових санкцій в сумі 4 178 грн. 39
коп. та скасувати вимогу УПФУ в Ковпаківському районі м. Суми за №Ф-360/1 від
14.11.2006р. про сплату боргу.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що в
2005-2006р.р. позивач працював на спрощеній системі обліку, оподаткування та
звітності, тому не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування, оскільки даний збір входить до складу єдиного податку, який
замінює сплату встановлених законодавством податків і зборів.

Судом першої інстанції встановлено, що УПФУ в
Ковпаківському районі м. Суми була проведена позапланова документальна
перевірка правильності повноти нарахування, своєчасності сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів
до Пенсійного фонду фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3. За результатами
перевірки було складено акт № 313 від 14.11.2006р., в якому зазначено, що
позивач не нараховував страхові внески з квітня 2005 року по вересень 2006 року
за тарифом 32,3% та 31,8% на загальну суму 8 390 грн. 59 коп.

14.11.06р.
позивачу була направлена вимога № Ф-360/1 про сплату недоїмки по
страховим внескам в сумі 8 390 грн. 59 коп., яка отримана позивачем.

У зв'язку
із донарахуванням страхових
внесків рішенням УПФУ
в Ковпаківському районі м. Суми №500 від 14.11.2006р. до позивача були
застосовані фінансові санкції в сумі 4178 грн. 39 коп.

Позивач не погоджується з нарахованою сумою
страхових внесків, посилаючись на Указ Президента України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності»від 03.07.1998р. № 727/98 в редакції Указу
Президента № 746/99 від 2.06.1999р., стверджуючи, що суб'єкт малого
підприємництва, який сплачте єдиний податок, є платником вичерпного переліку
податків і зборів ( обов'язкових платежів), в тому числі і збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, тому донараховані внески і фінансова санкція
суперечить чинному законодавству.

Відносини з загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування регулюються Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Законом України
"Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІУ
(далі - Закон) та п.2.1.1. Інструкції про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Пенсійного фонду України 19.12.2003 року № 21-1 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року за № 64/8663 (далі Інструкція),
підприємства, установи і організації, створені відповідно до Законодавства
України, незалежно від форми власності, виду діяльності, та господарювання та
інші особи ( включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору
(контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством є страхувальниками
(платниками страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування), тому повинні сплачувати страхові внески за найманих
(застрахованих) осіб на загальних підставах, тобто 32 відсотка в 2005р. та 31,
8 відсотка в 2006р.

Відповідно до підпункту 1 пункту 8
Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»до набрання чинності законом про спрямування частини страхових
внесків до накопичувального фонду страхові внески, що перераховуються до
солідарної системи, сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на
умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом
України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування"
(4008/97-ВР) для відповідних платників збору.

В статті 46 Конституції України зазначено, що
громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх
у разі повної, часткової, або тимчасової втрати працездатності, а також у
старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків
громадян, підприємств, установ і організацій.

Несплата страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування позбавляє застрахованих осіб
(працівників), права на зарахування їм страхового стажу для обчислення пенсії,
за ті періоди за які не були сплачені страхові внески.

Указ Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 03.07.1998р. № 727/98 передбачає вичерпний перелік
податків і зборів, однак, страхові внески на обов'язкове державне пенсійне
страхування до них не віднесені, а отже, нараховані внески не є збором на
обов'язкове державне пенсійне страхування.

З метою уникнення сплати надмірних сум
протягом періоду внесення відповідних змін до законодавства при сплаті страхових
внесків за найманих працівників юридичними та фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності сума коштів, що спрямовується до Пенсійного фонду у
вигляді відрахувань від єдиного та фіксованого податків за таких працівників,
зараховується в рахунок сплати страхових внесків за відповідні звітні періоди.
Згідно з пп. 11.17 Інструкції суми надміру сплачених, чи помилково сплачених
страхових внесків та інших платежів (в тому числі частина єдиного та
фіксованого податків, що надходить за найманих працівників суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали відповідний, особливий спосіб
оподаткування) повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в
рахунок майбутніх платежів страхових внесків.

Крім того, Указ Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" являє собою нормативний акт, сфера дії якого
розповсюджується на податкові правовідносини.

На відміну від цього Закон України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", регулює відносини, що
виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування. Дія інших нормативно - правових актів може поширюватися на ці
відносини лише у випадках передбачених цим Законом, або в частині що не
суперечить цьому Закону (ч.1 ст.5 Закону). Згідно з ч. 4 ст.18 Закону страхові
внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що
складають систему оподаткування. На ці відносини
не поширюється податкове законодавство.

З огляду на вищевикладене , суд першої
інстанції вважає правомірним нарахування страхових внесків позивачу за 2005 рік
за ставкою 32, 3 відсотки, та за 2006 рік за ставкою 31, 8 відсотки ,згідно з
актом перевірки.

Відповідно до п. 4 ст. 9 ст. 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за
донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум
своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, накладається штраф у
розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за
який донараховано ці суми.

На підставі наведеного, суд першої інстанції
прийшов до висновку, щодо відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів не погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Суд першої інстанції правомірно зробив
висновок про обов'язок позивача сплачувати внески до пенсійного фонду, але не
звернув уваги на наступні фактичні обставини справи.

В позові позивач посилався на обов'язок
сплачувати єдиний податок , 42 відсотка від сум сплати якого зараховується до
Пенсійного фонду.

На протязі періоду, за який нараховані
внески, позивач на підставі Указу Президента України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва"
сплачував щомісячно 245,0 грн. єдиного податку, про що надані платіжні
документи. Сума у розмірі 102,90 грн. (42 відсотка від суми єдиного податку)
зараховується на підставі наведеного Указу до Пенсійного фонду.

Як вбачається з акту перевірки, на підставі
якого прийняте оскаржене рішення, суми які вказані в акті як сплата внесків в
сумі єдиного податку не відповідає фактично сплаченим коштам по платіжних
документах.

Відповідач по справі, суб'єкт владних
повноважень, не скористався своїм правом довести правомірність свого рішення,
та спростувати докази надані позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, доведення
правомірності рішення покладено на відповідача.

Враховуючи наведене, з наданих матеріалів
справи не вбачається правомірність та обґрунтованість нарахування сум внесків
та належне врахування сум єдиного податку, які сплачені підлягають зарахуванню
до Пенсійного фонду.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини , що мають значення для справи, в наслідок чого
прийняв помилкове рішення.

За таких обставин постанова суду першої
підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови, якою позовні вимоги
необхідно задовольнити.

Керуючись ст. ст. 71, 160, 195, 196, 198, п.
1 ст. 202, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 на постанову
господарського суду Сумської області від 29 травня 2007 року по справі №
АС4/70-07 задовольнити.

Постанову Господарського суду Сумської області
від 29 травня 2007 року по справі № АС 4/70-07 скасувати.

Позов
задовольнити.

Скасувати рішення Управління Пенсійного фонду
України в Ковпаківському районі
м. Суми про застосування фінансових санкцій № 500 від 14.11.2006р.

Скасувати вимогу Управління Пенсійного фонду
України в Ковпаківському районі
м. Суми про сплату боргу від 14.11.2006 р. №Ф-360/1.

Стягнути з державного бюджету на користь
фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 судові витрати у сумі 5,10 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Повний
текст виготовлено та підписано 21 січня 2008 року.

Головуючий
Мельнікова Л.В.

Судді
Подобайло З.Г.

Сіренко
О.І.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного
суду Подобайло З.Г.