Справа № К-23934/06
Суддя: Харченко В.В.
Дата ухвалення: 2007-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ С
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2007 року

К-23934/06

№А38/268
Колегія суддів Вищого адмі
ністративного суду України у
складі:
головуючого Харченка В.В
.,
суддів: Гончар Л.Я.,

Васильченк
о Н.В.,
Шкляр Л.Т.
Матолича С.В.,

при секретарі Кулеша А.О.

сторони:
від позивача: Річко І.В.
від відповідача Павловськ
а О.В.

розглянувши касаційну ска
ргу Дніпропетровської міжра
йонної державної податкової
інспекції Дніпропетровсько
ї області на постанову госпо
дарського суду Дніпропетров
ської області від 1 грудня 2005 ро
ку та ухвалу Дніпропетровськ
ого апеляційного господарсь
кого суду від 30 травня 2006 року у
справі за позовом державног
о підприємства Дніпропетров
ський обласний радіотелевіз
ійний передавальний центр до
Дніпропетровської міжрайон
ної державної податкової інс
пекції Дніпропетровської об
ласті про визнання недійсним
податкового повідомлення
рішення №/0 від 29 квітня 2005 ро
ку,-

встановила
Державне підприємство
Дніпропетровський обласний
радіотелевізійний передава
льний центр (далі по тексту
позивач, Державне підприємс
тво) звернулось до господарс
ького суду Дніпропетровсько
ї області з позовом до Дніпро
петровської міжрайонної дер
жавної податкової інспекції
Дніпропетровської області (
далі по тексту відповідач
, Дніпропетровська МДПІ) про в
изнання недійсним податково
го повідомлення-рішення №000071230
1/0 від 29 квітня 2005року про визнач
ення суми податкового зобов'
язання зі сплати земельного
податку з юридичних осіб та н
арахування до сплати 6727,00 грн. ( о
сновний платіж - 4466, 00 грн. та 2261,00 с
анкції.)
Постановою господарського
суду Дніпропетровської обла
сті від 1 грудня 2005 року позов Д
ержавного підприємства задо
волено, визнано недійсним п
одаткове повідомлення-рішен
ня Дніпропетровської МДПІ №0
000712301/0 від 29 квітня 2005 року про виз
начення суми податкового зоб
ов»язання зі сплати земельно
го податку з юридичних осіб т
а нарахування до сплати 6727,00 гр
н. (основний платіж - 4466, 00грн. та 22
61 грн. - штрафні санкції).
Ухвалою Дніпропетровськог
о апеляційного господарсько
го суду від 30 травня 2006 року пос
танову господарського суду Д
ніпропетровської області ві
д 1 грудня 2005 року залишено без
змін.
Судами першої та апеляційн
ої інстанції встановлені нас
тупні фактичні обставини спр
ави.
Дніпропетровською МДПІ пр
оведено позапланову докумен
тальну перевірка позивача з
питань повноти нарахування т
а своєчасності сплати земель
ного податку за період з 1 січн
я 2003 року по 31грудня 2004року, за ре
зультатами якої складено акт
перевірки № 43/2301/01188767 від 28 квітня
2005року.
На підставі висновків пров
еденої перевірки контролююч
им органом прийняте податков
е повідомлення-рішення від 29 к
вітня 2004 року № /0 про визначе
ння Державному підприємству
суми податкового зобов'язан
ня за платежем «земельний по
даток з юридичних осіб» та на
рахування до сплати 6727,00 грн.
Позивач оскаржував визнач
ену суму податкового зобов»я
зання в адміністративному по
рядку, проте рішеннями відпо
відача № 8377/10/2301 від 14 липня 2005 року
та ДПА у Дніпропетровській о
бласті № 22036/10/25-008 від 30 серпня 2005 ро
ку, скарги позивача залишені
без задоволення, а податкове
повідомлення рішення б
ез змін.
Визначаючи позивачу суму п
одаткового зобов»язання з зе
мельного податку, відповідач
виходив з того, що Державне пі
дприємство не є закладок кул
ьтури, а, відтак, не має права н
а пільги зі сплати земельног
о податку.
Дніпропетровська МДПІ, не п
огоджуючись з ухваленими у с
праві судовими рішеннями, зв
ернулась з касаційною скарго
ю, в якій просить скасувати су
дові рішення судів першої та
апеляційної інстанції та ух
валити нове судове рішення, я
ким відмовити Державному під
приємству в позові.
В касаційній скарзі відпов
ідач, серед іншого, стверджує
, що судами не встановлено обс
тавин відносно того, яку саме
діяльність у сфері культури
як телерадіоорганізація зді
йснює позивач.
Окрім того, відповідач стве
рджує, що Закон України «Про д
ержавну підтримку засобів ма
сової інформації та соціальн
ий захист журналістів» не є з
аконом про оподаткування, а т
ому ним не можуть встановлюв
атись пільги щодо сплати по
датків і зборів (обов»язкови
х платежів) і земельного пода
тку, зокрема.
Відповідач стверджує, що Де
ржавне підприємство є підпри
ємством, що забезпечує лише т
ехнічну експлуатацію обладн
ання, призначеного для транс
ляції програм технічними зас
обами мовлення, за допомогою
яких такі програми та переда
чі доводяться до споживачів,
та не є закладом культури ні з
а організаційно правовою
формою, ні за метою його створ
ення, визначеної у статуті,а з
огляду на вимоги Закону Укра
їни «Про зв»язок» та мету ств
орення є підприємством зв»яз
ку.
Обговоривши доводи касаці
йної скарги, перевіривши юри
дичну оцінку обставин справи
та повноту їх встановлення, с
удова колегія Вищого адмініс
тративного суду України прих
одить до висновку про те, що ка
саційна скарга підлягає част
ковому задоволенню виходячи
з наступного.
Статтею 220 Кодексу адмініст
ративного судочинства Украї
ни передбачено, що суд касаці
йної інстанції перевіряє пра
вильність застосування суда
ми першої та апеляційної інс
танцій норм матеріального та
процесуального права, право
вої оцінки обставин у справі
і не може досліджувати доказ
и, встановлювати та визнават
и доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому
рішенні, та вирішувати питан
ня про достовірність того чи
іншого доказу.
Задовольняючи позов суди п
ершої та апеляційної інстанц
ії виходили з того, що позив
ач мав законні підстави для в
икористання пільг по земельн
ому податку з юридичних осіб
, оскільки статутом Державно
го підприємства в редакції в
ід 22 листопада 1995 року передбач
ено, що основними напрямками
діяльності є розповсюдження
телевізійних та радіопрогра
м.
Суд першої інстанції, задов
ольняючи позов, виходив з тог
о, що оскільки статтею 5 Закону
України «Про державну підтр
имку засобів масової інформа
ції та соціальний захист жур
налістів» передбачено, що ро
змір плати за землю державни
ми підприємствами зв'язку , як
і займаються розповсюдження
м друкованої продукції, теле
і радіопрограм, не може перев
ищувати розміру плати за зем
лю закладами культури, а відп
овідно до пункту 4 статті 12 Зак
ону України «Про плату за зем
лю» від земельного податку з
вільняються: вітчизняні закл
ади культури; науки; освіти і т
.д., що використовуються за ціл
ьовим призначенням, то держа
вні підприємства зв'язку, які
займаються розповсюдженням
друкованої продукції, теле- і
радіопрограм оподатковують
ся, як заклади культури, тобто
звільняються від земельного
податку.
Апеляційний господарський
суд, залишаючи рішення суду п
ершої інстанції без змін, вка
зав, що позивач, як організаці
я телебачення і радіомовленн
я, є закладом культури, будучи
водночас і підприємством зв
»язку.
При цьому апеляційний суд в
казав, що відповідно до статт
і 21 «Основ законодавства про к
ультуру» від 14 лютого 1992 року о
рганізації телебачення, раді
омовлення є організаціями ку
льтури, а, як вбачається з дові
дки Дніпропетровського обла
сного управління статистики
№7865 та інформації від 19 листоп
ада 2002 року по видах діяльност
і у позивача, крім статистичн
ого коду 52300 електро та радіо
зв»язок, наявний код 93180 реда
кції телебачення та радіомо
влення, що, згідно Загального
класифікатора «Галузі народ
ного господарства» віднесен
о до галузі «93100 Культура».
Судом апеляційної інстанц
ії вказано, що згідно зі стату
том Дніпропетровського обла
сного радіотелевізійного пе
редавального центру позивач
входить до складу концерну р
адіомовлення, радіозв»язку т
а телебачення, що знаходитьс
я у сфері управління Державн
ого комітету телебачення і р
адіомовлення.
У постанові Пленуму Верхов
ного Суду України від 29.12.1976р. №11 «
Про судове рішення» ( із зміна
ми та доповненнями) вказано, щ
о рішення є законним тоді, кол
и суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавст
ва і всебічно перевіривши об
ставини, вирішив справу у
відповідності з нормами мате
ріального права, що підлягаю
ть застосуванню до даних пра
вовідносин, а при їх відсутно
сті - на підставі закону, що ре
гулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад
і змісту законодавства Укра
їни. Обґрунтованим визнаєтьс
я рішення, в якому повно відоб
ражені обставини, які мають з
начення для даної справи, вис
новки суду про встановлені о
бставини і правові наслідки
є вичерпними, відповідають д
ійсності і підтверджуються д
остовірними доказами, дослід
женими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рі
шення у повній мірі вказаним
вимогам не відповідають.
Статтею 2 Закону України «Пр
о плату за землю» встановлен
о, що використання землі в Ук
раїні є платним. Плата за земл
ю справляється у вигляді зе
мельного податку або оренд
ної плати, що визначається за
лежно від грошової оцінки зе
мель. Розміри податку за земе
льні ділянки, грошову оцінку
яких не встановлено, визнача
ються до її встановлення в по
рядку, визначеному цим Зако
ном.
Податок на землю (земельний
податок), відповідно до полож
ень статті 14 Закону України «П
ро систему оподаткування» вк
лючено до переліку загальнод
ержавних податків, ставки, ме
ханізм справляння і пільги щ
одо яких не можуть встановлю
ватися або змінюватися іншим
и законами України, крім зак
онів про оподаткування (стат
тя 1 названого Закону).
Закон України «Про дер
жавну підтримку засобів масо
вої інформації та соціальний
захист журналістів» визнача
є правові, економічні, органі
заційні засади державної пі
дтримки засобів масової ін
формації та соціального зах
исту журналістів і не є закон
ом України про оподаткування
, а тому посилання попередніх
судових інстанцій на його по
ложення, як на підставу ствер
джувати про наявність у пози
вача пільг зі сплати земельн
ого податку, є безпідставним
и. o:p>/o:p>
Питання звільнення від
сплати земельного податку вр
егульовано положеннями стат
ті 12 Закону України «Про плату
за землю», пунктом 4 якого (у ві
дповідній редакції) визначен
о, що звільняються від сплати
земельного податку вітчизня
ні заклади культури, науки, ос
віти, охорони здоров'я, соціал
ьного забезпечення, фізичної
культури та спорту, спортивн
і споруди, що використовують
ся ними за цільовим призначе
нням.
Отже, для правильного виріш
ення даного спору необхідним
є дослідження обставин, які б
свідчили про віднесення поз
ивача до вітчизняних закладі
в культури.
Статтею 21 Основ законодавст
ва України про культуру (на як
і посилались суди першої та а
пеляційної інстанцій) встано
влено, що вУкраїні гаранту
ється розвиток мережі різн
их за видами діяльності та ф
ормою власності закладів, пі
дприємств та організацій кул
ьтури: театрів, філармоній, п
рофесійних творчих колекти
вів, кіностудій, організацій
телебачення, радіомовлення,
кіновідеопрокату, видавницт
в, редакцій, музеїв, художніх
галерей (виставок), бібліоте
к, архівів, клубних закладів, к
інотеатрів, цирків, парків ку
льтури та відпочинку, навча
льних закладів і наукових ус
танов, позашкільних закладів
естетичного виховання і до
звілля дітей та юнацтва, диза
йнерських, реставраційних це
нтрів і майстерень, історико
-культурних, архітектурних
заповідників, заповідних т
ериторій тощо.
Вказаною нормою Основ за
конодавства України про куль
туру встановлено, що заклад
и, підприємства і організаці
ї культури здійснюють ті ви
ди культурної та господарськ
ої діяльності, які визначені
статтею 12 цих Основ і відпов
ідають цілям, передбаченим
їх статутами (положеннями).

Статтею 12 Основ законодав
ства України про культуру вс
тановлено, що діяльністю у
сфері культури є:
створення, розповсюджен
ня і популяризація творів л
ітератури та мистецтва;
збереження та використа
ння культурних цінностей;
естетичне виховання;
організація спеціально
ї освіти, відпочинку і доз
вілля громадян.
Суб'єктами діяльності у с
фері культури є:
професійні творчі праці
вники, професійні творчі ко
лективи, працівники культури
, окремі громадяни;
державні і приватні за
клади, підприємства, організ
ації і установи, що діють у сфе
рі культури;
творчі спілки, націонал
ьно-культурні товариства,
фонди, асоціації, інші громад
ські об'єднання, їх підприємс
тва;
держава в особі її органі
в влади та управління.
Попередніми судовими інст
анціями не досліджено фактич
них обставин справи, які свід
чити про те, що позивач провод
ить діяльність, вказану у ста
тті 12 Основ законодавства У
країни про культуру.
Посилання судів першої та а
пеляційної інстанції на стат
ут позивача та довідки управ
ління статистики без дослідж
ення фактичних обставин спра
ви та доводів відповідача ві
дносно того, що позивач не є за
кладом культури і забезпечу
є лише технічну експлуатацію
обладнання, призначеного дл
я трансляції програм технічн
ими засобами мовлення, за доп
омогою яких такі програми та
передачі доводяться до спож
ивачів може призвести до неп
равильного вирішення справи
, що, відповідно до положень ст
атті 227 КАС України є підставо
ю для скасування ухвалених у
справі судових рішень та нап
равлення справи на новий суд
овий розгляд.
За таких обставин, ухвалені
у справі судові рішення підл
ягають скасуванню, а справа м
ає бути направлена на новий с
удовий розгляд до суду першо
ї інстанції.
Під час нового розгляду с
прави суду першої інстанції
необхідно врахувати викладе
не, всебічно і повно з»ясуват
и та перевірити всі фактичні
обставини справи, об»активн
о оцінити докази, що мають юри
дичне значення для її розгля
ду і вирішення спору по суті, в
становивши дійсні права і об
ов»язки сторін і, в залежност
і від встановленого, правиль
но застосувати норми матеріа
льного права, що регулюють сп
ірні правовідносини, та ухва
лити законне і обґрунтоване
рішення.
Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 К
одексу адміністративного су
дочинства України, колегія с
уддів Вищого адміністративн
ого суду України
УХВА
ЛИЛА:
Касаційну скаргу Дніпропе
тровської міжрайонної держа
вної податкової інспекції Дн
іпропетровської області зад
овольнити частково.
Постанову господарського
суду Дніпропетровської обла
сті від 1 грудня 2005 року та ухва
лу Дніпропетровського апеля
ційного господарського суду
від 30 травня 2006 року скасувати
.
Справу за позовом державно
го підприємства Дніпропетро
вський обласний радіотелеві
зійний передавальний центр д
о Дніпропетровської міжрайо
нної державної податкової ін
спекції Дніпропетровської о
бласті про визнання недійсни
м податкового повідомлення
рішення №/0 від 29 квітня 2005 ро
ку направити на новий судови
й розгляд до суду першої інст
анції.
Ухвала набирає законної си
ли з моменту її проголошення
.

Головуючий

судді:

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВН
ИЙ СУД УКРАЇНИ
01010, Україна, місто Київ
, вул. Московська, 8
__. .2007 №

Направляється копія ухв
али Вищого адміністративног
о суду України від 24
з приводу розгляду касацій
ної скарги, до відома.

Додаток: копія ухвали.

Суддя
Вищого адміністративн
ого суду
Матолич С.В.
України