Справа № К-27439/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ С
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2007 року

м. Київ

Колегія суддів
Вищо
го адміністративного суду Ук
раїни в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Л
иски Т.О., Сороки М.О., Штульмана
І.В.,

розглянувши в порядку пись
мового провадження справу
за касаційною скаргою Луган
ського обласного відділення
фонду соціального захисту і
нвалідів на рішення господар
ського суду Луганської облас
ті від 28 квітня 2005 року та поста
нову Луганського апеляційно
го господарського суду від 10 с
ерпня 2005 року у справі за по
зовом Луганського обласного
відділення фонду соціальног
о захисту інвалідів до Держа
вного підприємства "Антрацит
" про стягнення штрафних санк
цій за недотримання норматив
у робочих місць для працевла
штування інвалідів, -

встановила:

В січні 2005 року Луганське
обласне відділення Фонду со
ціального захисту інвалідів
(далі Фонд, позивач) зв
ернулось до господарського с
уду з позовом про стягнення з
Державного підприємства "Ан
трацит" 90563 грн. 99 коп. несплачени
х штрафних санкцій та цільов
их коштів за нестворення роб
очих місць для працевлаштува
ння інвалідів.
Уточнивши позовні вимоги, п
озивач просив стягнути з від
повідача заборгованість за ц
ільовими коштами за 1998 р. у сумі
10361,40 грн., за 2001 р. у сумі 15764,56 грн., за
2003 р. у сумі 21356,82 грн. та заборгова
ність за штрафними санкціями
за 2001 р. у сумі 10604,80 грн., за 2002 р. у су
мі 32476,41 грн., за 2003р. у сумі 21356,82 грн.

Рішенням господарського с
уду Луганської області від 28 к
вітня 2005 року, залишеним без зм
ін постановою Луганського ап
еляційного господарського с
уду від 10 серпня 2005 року, позовн
і вимоги Фонду залишено без з
адоволення.
Не погоджуючись із постано
вленими по справі судовими р
ішеннями позивач звернувся д
о Вищого господарського су
ду України з касаційною ска
ргою в якій, посилаючись на по
рушення судами норм матеріал
ьного і процесуального права
, просив зазначені судові ріш
ення скасувати та ухвалити н
ове, яким позов задовольнити
.
Ухвалою Вищого господарсь
кого суду України від 13 листоп
ада 2006 року на підставі п.п. 7, 10 Пр
икінцевих та перехідних поло
жень Кодексу адміністративн
ого судочинства України, заз
начена касаційна скарга зі с
правою передана до Вищого ад
міністративного суду Україн
и для вирішення.
Заслухавши доповідача, дос
лідивши матеріали справи та
доводи касаційної скарги, ко
легія суддів дійшла висновку
, що касаційна скарга підляга
є частковому задоволенню з н
аступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні
позову суди попередніх інст
анцій виходили з тих міркува
нь, що норматив робочих місць
, призначених для працевлашт
ування інвалідів, визначено
для Підприємства у 1998 та 2001 рока
х не міською радою, а виконавч
им комітетом без делегування
останньому відповідних повн
оважень; докази доведення в 199
8 та 2001 роках встановленого нор
мативу до Підприємства відсу
тні; відповідач власними сил
ами в 1998 та 2001-2003 роках забезпечив
працевлаштування інвалідів
; з боку позивача відсутні док
ази того, що в 2001-2003 роках органи
працевлаштування направлял
и до відповідача інвалідів д
ля працевлаштування або інва
ліди з такою метою зверталис
я безпосередньо; специфіка П
ідприємства визначає, що біл
ьшість посад повязано з ва
жкими та шкідливими умовами
праці, де використання праці
інваліда неможливе проте Ві
дділенням завищено норматив
, оскільки до загальної чисел
ьності працюючих включено ро
бітників, які займають посад
и, повязані з шкідливими та
важкими умовами праці; у відп
овідача відсутній прибуток з
а результатами фінансово-гос
подарської діяльності у звіт
них періодах.
Причиною виникнення спору
зі справи стало питання про
правомірність стягнення з в
ідповідача штрафних санкцій
(відрахувань), передбачених с
таттею 20 Закону України від 21.03
.1991 №875-ХІІ "Про основи соціально
ї захищеності інвалідів в Ук
раїні" (далі - Закон №875).
Статтею 19 Закону №875 (в редакц
ії Закону України від 14.10.1994 №204/94-В
Р, що діяла до 01.08.2001) було передба
чено, що місцеві ради народни
х депутатів спільно з підпри
ємствами (обєднаннями), уст
ановами і організаціями, гро
мадськими організаціями інв
алідів, за участю відділень Ф
онду України соціального зах
исту інвалідів у Автономній
Республіці Крим, областях, мі
стах Києві та Севастополі, на
підставі пропозицій органів
Міністерства соціального за
хисту населення України щорі
чно визначають нормативи роб
очих місць, призначених для п
рацевлаштування інвалідів.

Частина перша статті 20 Зако
ну №875 (в редакції Закону Украї
ни від 14.10.1994 № 204/94-ВР) встановлювал
а, що підприємства (обєднан
ня), установи і організації (не
залежно від форм власності т
а господарювання), на яких пра
цює інвалідів менше, ніж вста
новлено нормативом, зобовя
зані щорічно відраховувати д
о відділень Фонду України со
ціального захисту інвалідів
у Автономній Республіці Кри
м, областях, містах Києві та Се
вастополі цільові кошти на с
творення робочих місць, приз
начених для працевлаштуванн
я інвалідів, і на здійснення з
аходів щодо їх соціально-тру
дової та професійної реабілі
тації. Розмір відрахувань ви
значався середньою річною за
робітною платою на відповідн
ому підприємстві (обєднанн
і), в установі і організації за
кожне робоче місце, не зайнят
е інвалідом.
Отже, визначення уповноваж
еним органом з дотриманням в
становленого порядку нормат
иву робочих місць, призначен
их для працевлаштування інва
лідів, та доведення його до пі
дприємства було обов'язковою
умовою, відсутність якої уне
можливлювала покладення на п
ідприємство відповідальнос
ті, передбаченої статтею 20 Зак
ону №875.
Зазначені норми змінено За
коном України від 05.07.2001 № 2606-ІП "Пр
о внесення змін до Закону Укр
аїни "Про основи соціальної з
ахищеності інвалідів в Украї
ні", який набрав чинності з 01.08.200
1.
Відповідно до статті 19 Зако
ну №875 (в редакції Закону Украї
ни від 05.07.2001 № 2606-ІП) для підприємс
тв (обєднань), установ і орга
нізацій незалежно від форми
власності і господарювання в
становлюється норматив робо
чих місць для забезпечення п
рацевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
від загальної чисельності пр
ацюючих, а якщо працює від 15 до
25 чоловік у кількості одно
го робочого місця. Частиною п
ершою статті 20 було визначено
, що підприємства (обєднанн
я), установи і організації нез
алежно від форми власності і
господарювання, де кількіс
ть працюючих інвалідів менша
, ніж установлено нормативом
, передбаченим частиною пер
шою статті 19 цього Закону, щор
оку сплачують відповідним ві
дділенням Фонду України соці
ального захисту інвалідів шт
рафні санкції, сума яких визн
ачається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві (
в обєднанні), в установі, орг
анізації за кожне робоче міс
це, не зайняте інвалідом.
Попередні судові інстанці
ї визнали доцільним такий пі
дхід, коли для визначення нор
мативу зі створення робочих
місць для інвалідів середньо
облікова чисельність штатни
х працівників зменшується на
кількість працівників, які з
аймають посади, повязані з
важкими та шкідливими умова
ми праці.
Проте частиною четвертою с
татті 43 Конституції України

проголошено, що кожен має пр
аво на належні, безпечні і здо
рові умови
праці.
Відповідно до частини трет
ьої статті 5 Закону України "Пр
о охорону праці" працівнику н
е може пропонуватися робота,
яка за медичним висновком пр
отипоказана йому за станом з
доровя. До виконання робіт
підвищеної небезпеки та тих
, що потребують професійного
добору, допускаються особи з
а наявності висновку психофі
зіологічної експертизи.
Статтею 12 цього Закону визн
ачено, що підприємства, які ви
користовують працю інваліді
в, зобовязані створювати д
ля них умови праці з урахуван
ням рекомендацій медико-соці
альної експертної комісії та
індивідуальних програм реаб
ілітації, вживати додаткових
заходів безпеки праці, які ві
дповідають специфічним особ
ливостям цієї категорії прац
івників. У випадках, передбач
ених законодавством, роботод
авець зобовязаний організ
увати навчання, перекваліфік
ацію і працевлаштування інва
лідів відповідно до медичних
рекомендацій. Залучення інв
алідів до надурочних робіт і
робіт у нічний час можливе ли
ше за їх згодою та за умови, що
це не суперечить рекомендац
іям медико-соціальної експер
тної комісії.
Отже, чинним законодавство
м України передбачено гарант
ії соціального захисту інвал
ідів шляхом встановлення осо
бливих вимог щодо організаці
ї робочого місця інваліда та
покладення на підприємства
обовязку забезпечувати дл
я інвалідів належні та безпе
чні умови праці з урахування
м медичних показань, але без в
становлення для підприємств
жодних обмежень щодо обов'яз
ку працевлаштування інвалід
ів.
Таким чином, особливості го
сподарської діяльності Підп
риємства та відповідні умови
праці лише обмежують коло ро
бочих місць, на яких може вико
ристовуватись праця інвалід
ів, але не можуть бути підстав
ою для зменшення встановлено
го статтею 19 Закону № 875 нормати
ву робочих місць для забезпе
чення працевлаштування інва
лідів.
З огляду на викладене, факт
виконання відповідачем норм
ативу зі створення робочих м
ісць для інвалідів, який попе
редні судові інстанції визна
ли встановленим, не може вваж
атися доведеним.
Положенням про робоче місц
е інваліда і про порядок прац
евлаштування інвалідів (далі
- Положення), затвердженим пос
тановою Кабінету Міністрів У
країни від 03.05.1995 №314, визначено, щ
о робоче місце інваліда це
окреме робоче місце або діля
нка виробничої площі на підп
риємстві (обєднанні), в уста
нові та організації незалежн
о від форм власності та госпо
дарювання, де створено необх
ідні умови для праці інвалід
а (пункт 1); робоче місце інвалі
да вважається створеним, якщ
о воно відповідає встановлен
им вимогам робочого місця дл
я інвалідів відповідної нозо
логії, атестоване спеціально
ю комісією підприємства за у
частю представників МСЕК, ор
ганів Держнаглядохоронпрац
і, громадських організацій і
нвалідів, і введено в дію шлях
ом працевлаштування на ньому
інваліда (пункт 3); підприємст
ва розробляють заходи щодо с
творення робочих місць для і
нвалідів, включають їх до кол
ективного договору, інформую
ть центри зайнятості, місцев
і органи соціального захисту
населення та відділення Фон
ду соціального захисту інвал
ідів про створення (пристосу
вання) робочих місць для прац
евлаштування інвалідів (пунк
т 5).
Пунктом 14 Положення встанов
лено, що підприємства: у межах
доведеного нормативу створю
ють за власні кошти робочі мі
сця для працевлаштування інв
алідів; щорічно до 01 лютого ро
ку, що настає за звітним, подаю
ть відділенням Фонду соціаль
ного захисту інвалідів відом
ості про середню річну зароб
ітну плату на підприємстві, с
ередньооблікову чисельніст
ь штатних працівників обліко
вого складу та про кількість
працюючих інвалідів; інформ
ують державну службу зайнято
сті та місцеві органи соціал
ьного захисту населення про
вільні робочі місця та вакан
тні посади, на яких може викор
истовуватися праця інваліді
в.
Частиною першою статті 18 За
кону №875 і пунктом 10 Положення п
ередбачено, що працевлаштува
ння інвалідів здійснюється о
рганами Міністерства праці У
країни, Міністерства соціаль
ного захисту населення Украї
ни, місцевими радами, громадс
ькими організаціями інвалід
ів з урахуванням побажань, ст
ану здоровя інвалідів, їхн
іх здібностей і професійних
навичок відповідно до виснов
ків МСЕК.
Наказом Державного коміте
ту статистики України від 06.07.19
98 № 244, зареєстрованим в Міністе
рстві юстиції України 17.07.1998 за №
464/2904, затверджено Інструкцію щ
одо заповнення державної ста
тистичної звітності за форма
ми №3-ПН "Звіт про наявність ві
льних робочих місць (вакантн
их посад) та потребу в працівн
иках" і №4-ПН "Звіт про вивільне
ння працівників", відповідно
до підпункту 2.1 пункту 2 якої:

звіт за формою №3-ПН подаєть
ся підприємствами, незалежно
від форм власності і господа
рювання, місцевому центру за
йнятості 28 числа щомісячно;

у разі потреби термінового
заміщення наявних вільних р
обочих місць, що виникли у між
звітний період у звязку зі
звільненням працівників, да
ні про ці місця подаються дод
атково, в міру їх виникнення;

в графі 4 звіту за формою №3-ПН
проставляється наявність ві
льних робочих місць (вакант
них посад) в рахунок річної бр
оні, встановленої місцевими
державними адміністраціями
, для працевлаштування грома
дян, які потребують соціальн
ого захисту і не здатні на рів
них умовах конкурувати на ри
нку праці, а також для пенсіон
ерів, учнів, студентів, інвалі
дів. Наявність вільних робоч
их місць (вакантних посад) заз
начається щодо кожної катего
рії громадян окремо під вста
новленими шифрами (інваліди
мають шифр "14").
Отже, чинним законодавство
м обовязок з безпосередньо
го працевлаштування інвалід
ів покладається на центральн
ий орган виконавчої влади з п
итань праці та соціальної по
літики, органи місцевого сам
оврядування, громадські орга
нізації інвалідів, але цьому
мають передувати певні дії п
ідприємств (обєднань), уста
нов і організацій зі створен
ня робочих місць для інвалід
ів та з відповідного інформу
вання зазначених органів з м
етою працевлаштування інвал
ідів.
Проте ні місцевим, ані апеля
ційним господарськими судам
и не зясовано: чи розроблял
ися Підприємством заходи (як
і саме) зі створення робочих м
ісць для інвалідів; які дії дл
я створення таких робочих мі
сць фактично здійснено відпо
відачем; чи інформувало (як са
ме) Підприємство органи, визн
ачені в статті 18 Закону №875, про
наявність вільних робочих м
ісць для працевлаштування ін
валідів (зокрема, шляхом пода
ння звітності № 3-ПН); які заход
и вживалися органами, визнач
еними в статті 18 Закону №875, щод
о працевлаштування інваліді
в на робочі місця до Підприєм
ства; з яких причин не було вик
онано норматив зі створення
робочих місць для інвалідів,
якщо невиконання мало місце
.
Водночас факт відсутності
у Підприємства прибутку не м
оже бути підставою для відмо
ви в позові, оскільки стаття 20
Закону №875 не ставить обовя
зок щодо сплати штрафних сан
кцій в залежність від наявно
сті чи відсутності прибутку.

Попередніми судовими інст
анціями також не враховано, щ
о відповідно до пункту 4 розді
лу IX "Прикінцеві положення" Го
сподарського кодексу Україн
и норми цього Кодексу застос
овуються до правовідносин із
створення робочих місць для
інвалідів у 2003 році (з урахуван
ням періоду вчинення порушен
ня та встановленого терміну
сплати штрафних санкцій).
Ні місцевим, ані апеляційни
м господарськими судами не з
'ясовано питання щодо дотрим
ання позивачем строків засто
сування до відповідача адмін
істративно-господарських са
нкцій (якими є штрафні санкці
ї за нестворення робочих міс
ць для інвалідів), передбачен
их статтею 250 Господарського к
одексу України, в редакції чи
нній на момент звернення до с
уду з позовом: не встановлено
дату виявлення порушення та
не досліджено, чи відбулося з
вернення позивача з позовом
до суду в межах встановлених
строків.
З огляду на наведене справа
має бути передана на новий су
довий розгляд до суду першої
інстанції, під час якого необ
хідно встановити обставини,
зазначені в цій постанові, да
ти їм та доводам сторін належ
ну правову оцінку і вирішити
спір відповідно до вимог зак
ону.
Розглядаючи справу за прав
илами господарського судочи
нства, суд апеляційної інста
нції допустився помилки у за
стосуванні норм процесуальн
ого права, оскільки не врахув
ав положень п.7 Прикінцевих та
перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинс
тва України (в редакції від 06.10.
2005 р.), яким встановлено, що післ
я набрання чинності цим Коде
ксом позовні заяви у господа
рських справах, що віднесені
цим Кодексом до адміністрат
ивної юрисдикції, а також апе
ляційні скарги у таких справ
ах, подані і не розглянуті до н
абрання чинностіКодексом
адміністративного судочинс
тва України, розглядаються в
порядку, встановленому цим К
одексом.
Згідно з частиною другою ст
атті 227 КАС України підставою
для скасування судових рішен
ь судів першої та (або) апеляці
йної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розг
ляд є порушення норм матеріа
льного чи процесуального пра
ва, які призвели або могли при
звести до неправильного вирі
шення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної ін
станції.
Оскільки суди попередніх і
нстанцій при розгляді справи
допустили порушення норм ма
теріального та процесуально
го права, які не можуть бути ус
унені судом касаційної інста
нції, то ухвалені ними судові
рішення підлягають скасуван
ню, а справа направленню на
новий розгляд до суду першої
інстанції.
Керуючись ст.ст. 220, 222, 227, 230, 231 Коде
ксу адміністративного судоч
инства України, колегія судд
ів Вищого адміністративного
суду України, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Луганс
ького обласного відділення ф
онду соціального захисту інв
алідів задовольнити частков
о.
Рішення господарського су
ду Луганської області від 28 кв
ітня 2005 року та постанову Луга
нського апеляційного господ
арського суду від 10 серпня 2005 р
оку скасувати, а справу нап
равити на новий розгляд до су
ду першої інстанції в іншому
складі.

Ухвала набирає законної си
ли з моменту підписання та за
наявності підстав, встановл
ених ст. 237 КАС України, може бут
и оскаржена до Верховного Су
ду України.

Судді: