Справа № 22ас-37/2007
Суддя: Козлов О.М.
Дата ухвалення: 2007-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 22ас - 37/2007 року Головуючий
у І інстанції Кір'якова Н .П.
Категорія - 37 _________________ Доповідач Козлов О.М.
УХВАЛА

іменем України

22
лютого 2007 року
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької
області в складі:

головуючого Ігнатолі Т.Г.

суддів Кочегарової
Л.М., Козлова О.М.,

при секретарі
Лепеха А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі
справу адміністративного провадження за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про скасування рішення та
відшкодування матеріальної і моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 28 вересня 2006
року

ВСТАНОВИЛА:

Постановою
Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 28 вересня 2006
року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1.
до виконкому Маріупольської міської ради про скасування рішення та
відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. просить
постанову скасувати і увалити нове рішення, яким задовольнити його позовні
вимоги, посилаючись на те, що постанова не відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1.,
який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача, яка просила
відмовити в задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду не підлягає скасуванню з таких підстав.

Відповідно до
ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу суду -
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач з 28.10.96 року по 25.04.97 року працював
головним інженером ЗПЕВ. Засновником вказаного підприємства, згідно статуту,
був відповідач, який 19.02.1997
року прийняв рішення №38
про ліквідацію заснованого ним підприємства. 25.04.1997 року позивача було звільнено з роботи у зв'язку з
ліквідацією підприємства. На день його звільнення заборгованість підприємства
по заробітній платі ОСОБА_1.
становила 1331грн. 52коп., і вказана сума заборгованості, а також компенсація
середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати стягнуті на
користь позивача з ЗПЕВ до його ліквідації рішенням Жовтневого райсуду М.Маріуполя від
25.09.1997року. Встановлено також, що у трудових стосунках з відповідачем
позивач не знаходився.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд виходив с того, що
позивача звільнено з роботи 25.04.1997
року у зв'язку з ліквідацією підприємства,
він знав про прийняття рішення

2

про ліквідацію підприємства з вказаного часу, до суду з
приводу оскарження вказаного рішення позивач звернувся лише у 2006 році, але
доказів про наявність поважних причин для поновлення строку позивач суду не
надав.

На час прийняття
відповідачем рішення про ліквідацію ЗПЕВ порядок його оскарження було
передбачено ст.ст.248-1,248-5
ЦПК України (в редакції 1963
року), відповідно до яких скаргу про скасування рішення могло бути подано
протягом 2 місяців
з дня, коли особі стало відомо про порушення її прав.

Відповідно до
ст. 99 КАС
України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.100
КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою
для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому
наполягає одна із сторін.

З матеріалів
справи вбачається, що відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову у
зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності на оскарження вказаного
рішення виконкому.

Оскільки
відповідач наполягав на тому, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав
пропуску строку звернення, а позивач дізнався або повиннен був дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів ще в 1997 році, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те, що у задоволенні позовних вимог про
скасування рішення виконкому слід відмовити у зв'язку з пропуском позивачем
строку звернення до адміністративного суду.

Крім того
позивачем не надано доказів того, що йому рішенням виконкому завдано моральну
та матеріальну шкоду, тому суд зробив вірні висновки про те, що позовні вимоги
в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином
колегія суддів вважає, що постанова ухвалена без порушень норм матеріального і
процесуального права, та на підставі правильно встановлених судом обставини
справи, і скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.198, 200 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Постанову
Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 28 вересня 2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена протягом одного місяця з дня
набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.