Справа № 4-2353/07
Суддя: Харченко В.В.
Дата ухвалення: 2007-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2007 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Суддів:

Харченко В.В.

Гончар Л.Я.

Васильченко Н.В.

Кравченко О.О.

Матолича С.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області
від 2 березня 2004 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від
27 травня 2004 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на незаконність рішення
комісії виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради, -

встановила:

У січні 2003 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на рішення комісії
по розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни
виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області.

Заявниця зазначала, що у роки Великої Вітчизняної війни
протягом 1942-43 років вона та її мати залишилися на окупованої території
(с.Стрюково Шахтарського району Донецької області) та добровільно надавали
допомогу партизанському загону та окремим пораненим військовослужбовцям
Радянської армії.

Вважаючи, що така діяльність є підставою для встановлення статуту учасника
війни. вона звернулась з такою заявою до комісії. Але рішенням цієї комісії від
12 червня 2002 року їй відмовили у встановленні статусу учасника війни. Не
вирішила цього питання комісія і 4 листопада 2002 року на її повторне
звернення.

Не погодившись з вищеназваними рішеннями, ОСОБА_1 просила суд визнати їх
неправомірними.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 2 березня
2004 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області
від 27 травня 2004 року, ОСОБА_1 в задоволенні скарги відмовлено.

Не
погоджуючись з зазначеними вище судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного
суду України, з посиланням на порушення судами норм процесуального права.

Заявниця в касаційній скарзі просила скасувати оскаржувані судові рішення
та постановити нове, про задоволення скарги.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, а апеляційний суд
обґрунтовано погодився з тим, що за п.10 ст.9 Закону України ”Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” учасниками війни вважаються
особи, які добровільно надавали допомогу партизанському загону та окремим
військовослужбовцям в їх боротьбі проти німецько-фашистських загарбників за
умови незаперечного підтвердження цих фактів. Додатком №3 до Типового положення
про Комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника
війни, в редакції на час розгляду заяви ОСОБА_1, передбачено перелік доказів,
на підставі яких вирішується це питання. Але оскільки
доказів, передбачених таким переліком, ОСОБА_1 не надала, то комісія не мала
законних підстав для встановлення ОСОБА_1 статусу учасника війни. Крім того,
суду не було надано незаперечливих доказів не тільки добровільної допомоги
ОСОБА_1, але й наявності офіційного партизанського руху в тій місцевості.

Згідно з ч.3 ст.211 КАС України підставами касаційного оскарження є
порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду і не
свідчать про неправильність судового рішення, колегія суддів вважає за
необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. 211 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 2 березня 2004 року та ухвалу Апеляційного суду
Миколаївської області від 27 травня 2004 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: