Справа № 22а-2126/2007
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2007-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22а-2126/07
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2007 року Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Бєлової Л.В.,

суддів Бистрик Г.М.,

Малиніна В.В.

при секретарі Гладишко О.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою відповідача -
Управління праці та соціального захисту населення в Ленінському районі м.
Вінниці №1 (Центр) на постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від
02.04.2007р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення у Ленінському районі м. Вінниці №1 (Центр) про стягнення
разової щорічної допомоги, -

В С Т А
Н О В И В :

У лютому 2007 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління
праці та соціального захисту населення у Ленінському районі м. Вінниці №1
(Центр) про стягнення разової щорічної
допомоги за 2004, 2005, 2006 роки.

Постановою
Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.04.2007р. року позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення у Ленінському районі м.
Вінниці №1 (Центр) про стягнення разової
щорічної допомоги - задоволено частково: стягнуто з управління праці та
соціального захисту населення Ленінського району м. Вінниці №1 (Центр) на користь
ОСОБА_1 1 500 гривень недоплати разової щорічної допомоги, як учаснику бойових
дій за 2006 рік, в решті позовних вимог - відмовлено з причин пропуску
позивачем строків позовної давності.

Представник
відповідача -Управління праці та соціального захисту населення в Ленінському
районі м. Вінниці №1 (Центр) подав
заяву про апеляційне оскарження та апеляційну скаргу на постанову Ленінського
районного суду м. Вінниці від 02.04.2007р., не погоджуючись з судовим рішенням
по справі.

В
апеляційній скарзі представник апелянта зазначає що оскаржувана постанова
постановлена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, а
тому просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від
02.04.2007року та постановити нове рішення, яким позивачу у задоволенні його
вимог відмовити.

Суддя-доповідач - Бєлова Л.В.

Справа в апеляційній інстанції №22а - 2126/07

Головуючий в першій інстанції - Токар Л.В.

Справа в першій інстанції № 2-а-409/07

Заслухавши суддю-доповідача, доводи з'явившихся
учасників процесу, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої
інстанції встановлено що позивач є учасником бойових дій , що підтверджується
посвідченням НОМЕР_1 від 15.02.1996 року.

Відповідно до п. 22 ст.12 Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту " учасникам бойових дій має щорічно до 5
травня виплачуватись разова щорічна допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій
за віком.

Так розмір мінімальної пенсії за віком становив в 2004
році - 92,45 грн., в 2005 році - 332 грн., в 2006 році - 350 грн.

Згідно розрахунків зроблених позивачем, суми виплат мали складати:

у 2004 році - 462,50 грн.

у 2005 році - 1660 грн.

У 2006 році - 1750 грн.

Фактично позивач - ОСОБА_1 отримав:

У 2004 році - 120 грн.

У 2005 році - 250 грн.

У 2006 році - 250 грн.

Судом
першої інстанції встановлено, що недоплачена частина одноразової грошової
допомоги підлягає стягненню у примусовому порядку за 2006 рік. З такими висновками
суду першої інстанції колегія суддів Київського апеляційного адміністративного
суду погоджується.

Частиною
3 ст. 2 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що нормативні
акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують
права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Однак,
Законами України «Про Державний бюджет України» на 2006 рік зупинено дію
положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги
інвалідам війни та встановлений інший розмір такої виплати, виходячи із обсягу
видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного бюджету.

Обговорюючи питання про можливість застосування до
спірних правовідносин Законів України «Про Державний бюджет України» на2006
рік, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно приписам ст. 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У
разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Окрім того, Постановою Пленуму Верховного Суду України
від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу на
те, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають
застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються
конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які
звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами
прав і свобод (абз.1 п.19).

У Конституції України Україну проголошено демократичною,
соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною
цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним
обов'язком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та
непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

На підставі статті 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні відповідати їй.

Утверджуючи
і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України
встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою
конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення
цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої
статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є
загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної
влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою
своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні
умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до
порушення принципів соціальної, правової держави.

Зупинення
дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та
обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках,
передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного
стану на певний строк).

Рядом Рішень Конституційного Суду України роз'яснено, що
окремі положення Законів про Державний бюджет України щодо зупинення або
обмеження пільг, компенсацій і гарантій є такими, що не відповідають
Конституції України.

Окрім
того, встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною
другою статті 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються
Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи
змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених
іншими законами України, зокрема Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», та не може будь-яким чином змінювати
визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного Закону
України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись від
прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Отже,
встановлення Законом України «Про Державний бюджет України» на 2006 рік розміру виплат щорічної разової грошової
допомоги інвалідам, виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при
формуванні показників Державного бюджету, обмежило обсяг прав даної
категорії громадян, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту». Залишивши незмінним зміст права на отримання
щорічної разової грошової допомоги, Закон про Державний бюджет України на 2006
рік звузив обсяг цього права, встановивши
інший (менший) розмір такої виплати, і водночас фактично скасували
конституційну гарантію забезпечення належних умов існування ветеранів війни.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції при
розрахунку суми разової щорічної допомоги, обґрунтовано керувався положеннями
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а
не положеннями Закону України «Про Державний бюджет України» за 2006 рік.

Постановами Кабінету Міністрів
України від 11.04.02. р. № 486 „Про забезпечення виплати у 2002 р.
разової грошової допомоги, передбаченої Законом України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" та від 31.03.03 р. № 425 „Про
забезпечення виплати у 2003 р. разової
грошової допомоги, а також: ст.. 17-1 передбаченої цим Законом
встановлено, що виплата разової щорічної допомоги здійснюється органом праці та
соціального захисту населення.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції при
розрахунку суми разової щорічної допомоги, обґрунтовано керувався положеннями
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а
не положеннями Закону України «Про Державний бюджет України» за 2006 рік.

Судова колегія
також вважає за необхідне підкреслити, що невиконання чи неналежне
виконання законів, якими передбачено певні соціальні гарантії, через
відсутність коштів для їх виплати не є підставою для виправдання
дискримінуючої недоплати одноразової
грошової допомоги учасникам бойових дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає що постанова Ленінського
районного суду м. Вінниці від 02.04.2007р.
ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх
обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим підстав її скасування не вбачається.

Так, відповідно
до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Керуючись
ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу
відповідача - Управління праці та соціального захисту населення в
Ленінському районі м. Вінниці №1 (Центр) на постанову Ленінського районного
суду м. Вінниці від 02.04.2007р. - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного
суду м. Вінниці від 02.04.2007р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення у Ленінському районі м. Вінниці №1
(Центр) про стягнення разової щорічної
допомоги - без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя

Судді