Справа № К-13402/06
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2007-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2007 року м.
Київ

Вищий
адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого
судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Бившевої Л.І.,
Голубєвої Г.К., Костенка М.І., Маринчак Н.Є.

при секретарі Павлушку
Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова

на постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 15.02.2005 р.

у справі №
5/2931-9/398 господарського суду Львівської області

за
позовом суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи
ОСОБА_1

до Державної
податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова

про
визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Львівської області від 17.11.2004 р., залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2005 р.,
позов задоволено: визнано недійсними податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова від 11.08.2004 р. № /020234 про
визначення суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 податкового зобов'язання
за платежем із збору за забруднення навколишнього природного середовища в сумі
680,00 грн. - штрафні санкції , накладені на підставі підпунктів 17.1.1, 17.1.2
пункту 17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та від 11.08.2004 р.
№ /020235 про визначення позивачу податкового зобов'язання за
платежем з податку з доходів фізичних осіб в сумі 234,00 грн., в тому числі
78,00 грн. - основний платіж та 156,00 грн. - штрафні санкції, накладені на
підставі підпункту 17.1.9 пункту 17.1 ст.17 зазначеного Закону.

Судові
рішення вмотивовані тим, що податкове зобов'язання за платежем із збору за
забруднення навколишнього природного середовища контролюючим органом визначено
позивачу без встановлення обсягів фактично використаних позивачем видів
пального, в результаті спалення яких утворюються забруднюючі речовини у зв'язку
з експлуатацією автомобіля ЗАЗ-110557, що відповідно до пункту 3 Інструкції про
порядок нарахування та сплати збору за забруднення навколишнього природного
середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України, ДПА України від 19.07.1999 р. № 162/379,
є об'єктом обчислення збору для пересувних джерел забруднення. Крім того, суд
визнав недоведеним факт використання позивачем зазначеного автомобілю в
підприємницькій діяльності. Що ж до податкового зобов'язання за платежем з
податку з доходів фізичних осіб, то неправомірність визначення його позивачу
згідно спірного податкового повідомлення-рішення за висновком суду обумовлена
відсутністю факту виплати позивачем в січні-березні 2004 року приватному
підприємцю ОСОБА_2 доходу в сумі 600,00 грн. у вигляді орендної плати.

В
касаційній скарзі ДПІ у Шевченківському районі м. Львова просить скасувати
ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення про відмову в позові,
посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши
правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та
процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлено, що фактичною підставою для визначення позивачу податкового
зобов'язання за платежем із збору за забруднення навколишнього природного
середовища слугував висновок ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від
10.08.2004 р. про використання позивачем у підприємницькій діяльності
автомобіля марки ЗАЗ-110557, який є пересувним джерелом забруднення, без
подання розрахунку збору податковому органу за ІУ квартал 2003 року - І квартал
2004 року та без сплати такого збору.

Згідно
частини 1 ст.44 Закону України «Про охорону навколишнього природного
середовища» збір за забруднення навколишнього природного середовища
встановлюється на основі фактичних обсягів викидів, лімітів скидів забруднюючих
речовин в навколишнє природне середовище і розміщення відходів. Порядок
встановлення нормативів збору і стягнення зборів за забруднення навколишнього
природного середовища визначається Кабінетом Міністрів України / частина 3 цієї
статті /.

Відповідно
до пункту 4 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього
природного середовища і стягнення цього збору, затвердженого постановою КМ
України від 01.03.1999 р. № 303 з наступними змінами і доповненнями, суми
збору, який справляється за викиди пересувними джерелами забруднення,
обчислюється платниками збору самостійно на підставі нормативів збору за ці
викиди виходячи з кількості фактично використаного пального та його виду
відповідно до таблиць 1.4-1.6 додатка 1 і визначених за місцем реєстрації
платників коригуючих коефіцієнтів, наведених у таблицях 2.1, 2.2 додатка 2 до
цього Порядку.

Підпунктом
3.1 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення
навколишнього природного середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України , ДПА України
від 19.07.1999 р. № 162/379, з наступними змінами і доповненнями, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 09.08.1999 р. за № 544/3837, об'єктами
обчислення збору для пересувних джерел забруднення є обсяги фактично
використаних видів пального, в результаті спалення яких утворюються забруднюючі
речовини.

Суми
збору, який справляється за викиди пересувними джерелами забруднення,
обчислюється платниками самостійно щокварталу наростаючим підсумком з початку
року, виходячи з кількості фактично використаного пального та його виду, на
підставі встановлених нормативів. Розрахунок збору за забруднення навколишнього
природного середовища складають платники збору і подають розрахунок до органу
державної податкової служби за своїм місцем податкової реєстрації /місцем
перебування на податковому обліку в органах державної податкової служби / підпункти
6.1, 7.1 Інструкції/.

За
відсутності в акті перевірки посилання на види та обсяги фактично використаного
позивачем пального висновок контролюючого органу про те, що позивач є платником
збору за забруднення навколишнього природного середовища, а відтак і накладення
на позивача штрафних санкцій за неподання розрахунку збору на підставі
підпункту 17.1.1 пункту 17.1 ст.17 Закону України від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ
та на підставі підпункту 17.1.2 цього ж пункту без донарахування суми
податкового зобов'язання за вказаним збором обґрунтовано визнані судами
попередніх інстанцій неправомірними.

Згідно
підпункту 9.1.2 пункту 9.1 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних
осіб» податковим агентом платника податку - орендодавця при нарахуванні доходу
від надання в оренду нерухомого майна іншого, ніж зазначене у підпункті 9.1.1
цього пункту / включаючи земельну ділянку, що знаходиться під таким нерухомим
майном, чи присадибну ділянку/, є орендар. Доходи, зазначені у цьому пункті,
кінцево оподатковуються при їх виплаті за їх рахунок / підпункт 9.1.5 пункту
9.1 /.

Судом на
підставі досліджених в судовому процесі доказів, оцінка яких відповідає
правильному застосуванню ст.43 ГПК України, за правилами якого здійснено
судовий розгляд справи, встановлено, що позивач в січні-березні 2004 року не
сплачував приватному підприємцю ОСОБА_2, орендодавцю нежитлового приміщення,
орендну плату, у зв'язку з чим у нього утворилася кредиторська заборгованість.
За відсутності факту виплати позивачем доходу орендодавцю у вигляді орендної
плати відсутні і підстави утримання та перерахування в бюджет податку з таких
доходів, а отже і підстави для відповідальності позивача за неперерахування
податку до бюджету як податкового агента.

З огляду
на повне встановлення обставин справи та їх правильну юридичну оцінку в судових
рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій останні підлягають залишенню без
змін, а скарга - без задоволення, оскільки наведені в ній доводи щодо порушення
судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права
спростовані наведеним вище.

Керуючись
ст.ст.220, 223,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий
адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну
скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова
залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського
суду від 15.02.2005 р. - без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України
з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий Усенко
Є.А.

Судді Бившева
Л.І.

Голубєва
Г.К.

Костенко
М.І.

Маринчак
Н.Є.

З оригіналом
згідно

Суддя Усенко
Є.А.