Справа № 3/331
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2007-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№ 3/331
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Блажівської Н. Є.
при секретарі судового засідання Мельнику С. С.
За участю представників сторін:
ОСОБА_1. (представник на підставі клопотання);
Тяпкін А. Б. (довіреність б/н від 22 серпня 2007 року).
За результатами розгляду у
відкритому судовому засіданні адміністративної справи
ОСОБА_2 (надалі -Позивач)
Управління міграційної служби в
місті Києві (надалі -Відповідач)
скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії
На підставі частини 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 грудня
2007 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення
постанови у повному обсязі відкладено на 25 грудня 2007 року, про що
повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови
в судовому засіданні з урахуванням вимог частини 4 статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства України.
ОСОБА_2 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з позовними вимогами до Управління
міграційної служби в місті Києві про скасування рішення Відповідача про відмову
в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
Позивач зрікся ісламу, прийнявши християнство і тому був змушений покинути свою
Батьківщину, де зречення ісламу є злочином за який передбачено різні види
покарання, у тому числі і смертну кару.
Відповідач проти заявлених позовних
вимог заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник Управління міграційної служби в місті Києві зазначив, що фактів
інцидентів із застосуванням фізичного насильства, які були пов'язані з расовою,
національною, релігійною належністю чи політичними поглядами Позивача виявлено
не було. Жодних обґрунтованих фактів переслідувань або загрози переслідувань на
свою адресу заявник не навів. Заходи адміністративного впливу до заявника не
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали справи,
заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків:
Громадянин Ірану ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, за національністю іранець, за віросповіданням
-християнин, прибув до України 18 червня 2007 року.
27 червня 2007 року Позивач
звернувся із заявою про надання статусу біженця до Управління міграційної
служби у місті Києві.
Під час співбесіди Позивачем було
зазначено, що 18 червня 2007 року, маючи запрошення на в'їзд в Україну,
прилетів літаком у Київ. Також зазначив, що через зміну релігії в Ірані у нього
виникали проблеми у зв'язку із релігійною належністю.
За наслідками співбесіди 19 липня
2007 року було складено висновок де вказано, що заява ОСОБА_2 вважається
необґрунтованою та відсутні підстави обґрунтованого побоювання стати жертвою
переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства,
належності до певної соціальної групи або політичних переконань.
Повідомленням № 123 та Наказом №
594 від 19 липня 2007 року Управлінням міграційної служби в місті Києві було
відмовлено Позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо надання
Відповідно до абзацу 6 статті 12
Закону України «Про біженців»рішення про відмову в оформленні документів для
вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є
очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, передбачені
абзацом другим статті 1 цього Закону, а також коли заяви носять характер
зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу біженця видає себе за
іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у
наданні статусу біженця у зв'язку з відсутністю умов, передбачених для набуття
статусу біженця абзацом другим статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не
Відповідно до абзацу 2 статті 1
Закону України «Про біженців»біженець - особа, яка не є громадянином України і
внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за
ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства),
належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за
межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом
цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань,
або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.
Відповідно до частин 1 та 2 статті
8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з
урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до положень Закону
України «Про загальнодержавну програму адаптації законодавства України до
законодавства Європейського Союзу»метою адаптації законодавства України до
законодавства Європейського Союзу є досягнення відповідності правової системи
України acquis communautaire з урахуванням критеріїв, що висуваються Європейським
Союзом (ЄС) до держав, які мають намір вступити до нього. Адаптація
законодавства України до законодавства ЄС є пріоритетною складовою процесу
інтеграції України до Європейського Союзу, що в свою чергу є пріоритетним
напрямом української зовнішньої політики.
Враховуючи вищезазначене, суд
приймає до уваги, як орієнтир, Директиву Європейського Союзу «Щодо мінімальних
стандартів кваліфікації громадян третіх країни та осіб без громадянств біженців
або як осіб, що потребують міжнародного захист іншими причинами, а також суті
захисту, що надається», які використовуються у практиці Європейського Суду з
прав людини, відповідно до яких заяви є
обґрунтованими, якщо виконуються такі умови:
- заявник зробив реальну спробу
обґрунтувати свою заяву;
- усі важливі факти, що були в його
розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення відносно
будь-якої відсутності інших важливих фактів;
- твердження заявника є зрозумілими та
правдоподібними не протирічать конкретній та загальній інформації за його
справою;
- заявник подав свою заяву про
міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутні
поважної причини для подання такої заяви;
- встановлено, що в цілому заявник
З матеріалів справи вбачається, що
Відповідачем не вживалися заходи щодо встановлення очевидної необґрунтованості
заяви та відсутності підтвердження зловживань Позивачем, а також заходи щодо
встановлення чи заслуговує Позивач в цілому довіри.
Як випливає з матеріалів особової
справи Позивача він зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву, зазначивши,
що якби він залишився в Ірані, його б убили, оскільки Позивач отримував погрози
на свою адресу. На Батьківщині його допитували стосовно зміни релігії та
повідомили, що його чекає смертна кара. ОСОБА_2 побоюючись покарання став
давати неправдиві свідчення і говорив, що все таки ніякої релігії не приймав.
Суд вважає за необхідне зазначити,
що «обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідування»є лише припущенням,
яке має об'єктивні підстави, але перевірити його без ризику для життя чи
особистої свободи людини практично неможливо. Тому, зважаючи на принцип
гуманізму, який закладено в основу Конвенції про статус біженців від 1951 року,
цей вислів слід тлумачити широко, тобто на користь того, хто звернувся за
наданням статусу біженця.
Таким чином, виходячи з наведеного
вище, суд вважає, що з заяви Позивача не випливає, що вона є очевидно
Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищенаведене суд,
прийшов до висновку, що Відповідачем не доведено правомірність прийнятих ним
повідомлення № 123 та Наказу № 594 від 19 липня 2007 року, а тому позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
Керуючись статтями 69, 70, 71, 94,
158-163 та 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Скасувати рішення Управління
міграційної служби в місті Києві, викладене у повідомленні № 123 від 19 липня
3. Зобов'язати Управління
міграційної служби в місті Києві прийняти рішення про оформлення документів
ОСОБА_2 для вирішення питання щодо надання статусу біженця.
4. Повернути ОСОБА_2 з Державного
бюджету України 3 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.
Постанова відповідно до частини 1
статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про
апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної
скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Н. Є. Блажівська

Дата
складення та підписання Постанови в повному обсязі - 25 грудня 2007 року