Справа № К-5509/06
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2007-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31
жовтня 2007 року м. Київ

Колегія суддів
Вищого адміністративного суду
України у складі :

Суддів: Бутенка В. І.,

Лиски Т. О. (доповідач),

Панченка О. І.,

Сороки М. О.,

Мироненка О. В.,

провівши
в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи
за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії та рішення Державної податкової
інспекції в Орджонікідзевському районі м. Харкова, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2005 року, -

В С
Т А Н
О В И
Л А:

У грудні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду
м. Харкова із скаргою на неправомірні дії та рішення Державної податкової
інспекції в Орджонікідзевському районі м. Харкова.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 березня 2005
року скарга задоволена. Визнано неправомірними дії Державної податкової
інспекції в Орджонікідзевському районі м. Харкова по застосуванню ставок
оподаткування прибутковим податком сукупного доходу ОСОБА_1 за 2003 рік і
нарахуванню йому податкового зобов'язання по прибутковому податку в сумі 518,35
грн. Визнано неправомірним податкове повідомлення-рішення Державної податкової
інспекції в Орджонікідзевському районі м. Харкова від 08.07.04 № /1
про сплату ОСОБА_1 додаткової суми прибуткового податку за 2003 р. в розмірі
518,35 грн.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2005 року
рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся з
касаційною скаргою до Верховного Суду України, який передав її в порядку,
визначеному п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

У касаційній скарзі на рішення Апеляційного суду Харківської області від 07
червня 2005 року ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції в зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального
і процесуального права та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Справа розглянута судами першої та
апеляційної інстанцій до набрання чинності Кодексом адміністративного
судочинства України, а тому суд касаційної інстанції перевіряє додержання норм
матеріального і процесуального права, що діяли під час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 протягом 2003 року отримував
доходи: - з січня 2003 р. до травня 2003 р. не за місцем основної роботи - у
сумі 9759 грн., з якої фактично утримано податок -1951,80 грн.; а з червня 2003
р. до грудня 2003 р. - за місцем основної роботи у сумі 19824,39 грн., з якої
фактично утримано податку -5924,45 грн. Відповідно до вимог закону ОСОБА_1
надав до ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Харкова декларацію про суму
сукупного доходу, отриманого за 2003 рік (а.с.9-12). За результатами перевірки
цієї декларації ОСОБА_1 у липні 2004 р. було отримане податкове повідомлення
від 08.07.2004 р. за № /1 про
нарахування та визначення ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Харкова
податкового зобов'язання з прибуткового податку у сумі 518,35 грн. за
прогресивною ставкою оподаткування (а.с.12).

Принципи побудови системи оподаткування, види податків і зборів та інших
обов'язкових платежів, напрями їх зарахування і використання, перелік платників
податків та об'єктів оподаткування, а також відповідальність за порушення
податкового законодавства визначаються Законом України «Про систему
оподаткування» від 25.06.1991 р. з подальшими змінами.

Згідно зі ст. ст. 3, 4, 14 зазначеного Закону громадяни зобов'язані
сплачувати податок з отриманих доходів виходячи, зокрема, з принципу соціальної
справедливості, шляхом запровадження економічно обґрунтованого неоподаткованого
мінімуму доходів громадян та застосуванню диференційованого і прогресивного
оподаткування громадян, які отримують високі і надвисокі доходи.

Починаючи з 01 січня 1993 року громадяни сплачують прибутковий податок у
відповідності з Декретом Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з
громадян» від 26.01.92 року № 13-92, яким визначено платників прибуткового
податку, ставки і об'єкти оподаткування.

Пунктом 1 статті 7 Декрету № 13-92 передбачена сплата прибуткового податку
з сукупного оподаткованого доходу громадян за місцем основної роботи, який
обчислюється за ставками прогресивного оподаткування доходів громадян, встановленими Указом Президента України «Про
збільшення неоподаткованого мінімуму та ставки прогресивного оподаткування
доходів громадян» від 13.09.1994 р. з наступними змінами. Максимальна ставка
податку за цим Указом з доходу - податок з доходу в розмірі 100 неоподатковуваних
мінімумів плюс 40 % від суми, що перевищує доход у розмірі 100
неоподатковуваних мінімумів. Доход громадян, який отримується не за місцем
основної роботу оподатковується відповідно до п. 3 ст.. 7 Декрету у розмірі
20%.

Таким чином, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що
оскільки чинним законодавством передбачена тільки одна шкала ставок для
обчислення прибуткового податку із сукупного оподаткованого доходу громадян, то
вона повинна застосовуватися до всіх об'єктів оподаткування, в тому числі і до
доходу ОСОБА_1, об'єктом оподаткування якого також є сукупний оподатковуваний
доход за календарний рік.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку,
що оподаткування доходу ОСОБА_1 повинно здійснюватися згідно з п. 7.3
Інструкції «Про прибутковий податок з громадян», затвердженої наказом Головної
Державної податкової інспекції України 21.04.1993 р. № 12, в розмірах, порядку
і строки, визначені Декретом Кабінету Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» та Указом Президента України «Про збільшення
неоподаткованого мінімуму та ставки прогресивного оподаткування доходів
громадян», тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ч.3
ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу
слід відхилити, оскільки рішення суду апеляційної інстанцій ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.
2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного
судочинства України, колегія суддів
,-

У Х В
А Л И
Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Апеляційного суду Харківської
області від 07 червня 2005 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає,
крім випадків, передбачених ст.. 237 КАС України.

Судді :

В.
І. Бутенко

Т.
О. Лиска

О.
І. Панченко

М.
О. Сорока

О.
В. Мироненко