Справа № К-3152/06
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2007-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД УКРАЇНИ
М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2007 року
Колегія суддів Вищого адміністративного суду
суддів:
за участю представника Служби безпеки України у
Волинській області Вознюка В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну cкаргу ОСОБА_1на
рішення апеляційного суду Волинської області від 22.07.04 року у справі за
позовом ОСОБА_1до управління Служби безпеки України в Волинській області та
управління Державного казначейства у Волинській області про відшкодування
збитків завданих незаконними діями органу дізнання, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2004 року ОСОБА_1 звернувся до
Луцького міськрайонного суду з позовом до управління
Служби безпеки України в Волинській області та управління Державного
казначейства у Волинській області про відшкодування збитків завданих
незаконними діями органу дізнання.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від
27.04.04 року у позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.

Рішенням апеляційного суду Волинської області
22.07.04 року апеляційні скарги управління Служби безпеки України в
Волинській області та управління Державного казначейства у Волинській області
було задоволено. Рішення Луцького міськрайонного суду від 27.04.04 року
скасовано та прийнято нове рішення, яким ОСОБА_1відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 не погоджуючись з рішення суду апеляційної
інстанції, посилається на допущені судом порушення норм матеріального права,
просить скасувати рішення апеляційного суду Волинської області від 22.07.04
року та залишити в силі рішення Луцького міськрайонного суду від 27.04.04 року.

Судами
першої та апеляційної інстанції встановлено, що 09.01.02 року працівниками
управління Служби безпеки України у Волинській області у ОСОБА_1 були вилучені
продукти харчування, які він придбав на території України для власного
споживання. Відповідно до акту прийому-передачі
майна на відповідальне зберігання від 17.01.02 року продукти були
описані та передані на зберігання у Луцьку філію державного підприємства
«Укрспец'юст». Постановою від 21.01.02 року відмовлено в порушенні кримінальної
справи щодо ОСОБА_1 за статтею 201 Кримінального кодексу України, однак питання
про вилучені у нього продукти не було вирішено. Рішенням Луцького міського суду
від 11.04.2002 року дії працівників управління Служби безпеки України у
Волинській області визнано незаконними,
однак продукти не були повернуті. Рішенням Луцької міської державної
надзвичайної протиепізоотичної комісії від 28.03.02 року постановлено знищити
продукти харчування, які були вилучені у ОСОБА_1

Статтею 3 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», передбачено, що
громадянинові відшкодовуються (повертаються) майно (в тому числі гроші, грошові
вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному
фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток,
який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або
звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового
слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також
майно, на яке накладено арешт.

Як вбачається з рішень судів першої
та апеляційної інстанції, продукти харчування, які були вилучені у ОСОБА_1
органами дізнання, були речовими доказами в матеріалах щодо затримання вантажу
харчових продуктів. За результатами даної перевірки було відмовлено у порушенні
кримінальної справи.

Відповідно до статті 81
Кримінально-процесуального кодексу України питання про речові докази
вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання,
слідчого, прокурора про закриття справи.

Позивач в своїх вимогах до суду
ставить питання про стягнення з відповідачів завданих збитків, але без вимог
вирішити публічно-правовий спір, а тому відповідно до частини 2 статті 21
Кодексу адміністративного судочинства України ці вимоги повинні вирішуватися в
порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування їхніх
посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських
функцій.

Відповідно до стаття 17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження
його рішень, дій чи бездіяльності. В даному випадку є
спір про право власності на вилучене майно, а тому спір, який виник по
даній справі, адміністративним судам не підвідомчий і
має розглядатися в порядку позовного провадження за правилами Цивільного
процесуального кодексу України, а справа підлягає передачі до Верховного Суду
України.

Керуючись статтями 157, 210,
214, 221, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційне провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення апеляційного суду Волинської області від
22.07.04 року у справі за позовом ОСОБА_1до управління Служби безпеки України в
Волинській області та управління Державного казначейства у Волинській області
про відшкодування збитків завданих незаконними діями органу дізнання закрити.

Касаційну
скаргу ОСОБА_1на рішення апеляційного суду Волинської області
від 22.07.04 року у справі за позовом ОСОБА_1до управління Служби безпеки
України в Волинській області та управління Державного казначейства у Волинській
області про відшкодування збитків завданих незаконними діями органу дізнання передати до Верховного Суду України для
вирішення питання про прийняття.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І.
Співак

судді:
С.В. Білуга

О.І. Гаманко

А.Ф. Загородній

М.М. Заїка