Справа № 22-а-397/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Харків, вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Справа
№22-а-397/08 (№ 22-а-2536/2007) Головуючий 1 інстанції: Подопригора
31 Доповідач:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
січня 2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Філатова Ю.М.

Суддів Шевцової Н.В.,
Водолажської Н.С.

за участю

секретаря Волошиної Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в м.Харкові
адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського обласного військового
комісаріату на постанову Лебединського
районного суду Сумської області від
14.08.2007 року по справі № 2-а-42

за позовом ОСОБА_1

до Сумського обласного військового
комісаріату

про відміну рішення комісії про
відмову визнання учасником бойових дій
та зобов'язання встановлення такого статусу-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою до Сумського обласного військового комісаріату, в якій просив суд відмінити
рішення комісії про відмову встановлення статусу учасника бойових дій, мотивуючи
свої вимоги тим, що з 1965 року по грудень 1968 року він проходив службу в
Збройних силах СРСР у військовій частині польова пошта 68192 на території Угорщини м. Будапешт, в окремому автомобільному батальйоні
на посаді старшого водія. Позивач посилався на те, що неодноразово звертався до
Сумського обласного військового комісаріату,
якому надавав підтверджуючі документи, з проханням присвоїти йому статус учасника бойових дій, але йому було
відмовлено з мотивів відсутності підтвердження про участь в бойових діях
чи забезпеченні бойової діяльності військ. Позивач з таким рішенням не
погодився та просив суд визнати дане рішення
не правомірним та зобов'язати Сумський ОВК встановити йому статус учасника бойових дій.

Представник відповідача
в судове засідання в суд першої інстанції не з'явився, справу булорозглянуто
без його участі.

Постановою Лебединського районного суду
Сумської області від 14.08.2007 року позов задоволено. Визнано
незаконним рішення комісії Сумського обласного військового комісаріату
від 23 січня 2007 року (протокол № 2) в частині відмови встановлення
ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій. Зобов'язано Сумський
обласний військовий комісаріат встановити ОСОБА_1
статус учасника бойових дій і видати йому посвідчення
відповідного зразку.

Відповідач не погодившись з постановою
суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної
інстанції скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в позові
відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги,
відповідач посилається на не з'ясування судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи та не застосування необхідних норм права. При цьому
відповідач зазначив, що встановлення статусу учасника бойових дій є виключною
компетенцією відповідних комісій. При розгляді заяви позивача щодо встановлення
йому зазначеного статусу позивачем не надано доказів, які підтверджують його
участь в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ.

Позивач надав заперечення на апеляційну
скаргу, в яких посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача без
задоволення.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1
в 1965 році був призваний до Збройних Сил СРСР ( копія військового квитка
а.с.5).

Згідно архівної довідки, Центрального архіву Міністерства
Оборони Російської Федерації № 4/П-54737 від 05.12.2006
року (а.с.7) по архівним документам встановлено, що він проходив військову
службу у військовій частині № п/п 68192
в період з
19 вересня 1965 року
(наказ

№ 276) по 21 листопада
1968 року ( наказ № 330) на посаді старшого водія, у військовому званні єфрейтор. Військова частина п/п 68192 в період з 21
серпня 1968 року по 10 листопада 1968
року була направлена для надання народу Чехословаччини у боротьбі проти контреволюційних сил.

З показань свідків ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 які є учасниками бойових дій, судом першої інстанції встановлено,
що вони разом з позивачем проходили військову службу та перебували з ним під час військової
операції при наданню допомоги народу Чехословаччини. ОСОБА_1 був водієм та забезпечував бойову діяльність військ пальним в тому числі і заправку військових літаків на
аеродромі , де ОСОБА_3 проходив службу
радіомеханіком на цьому ж аеродромі по посадці військових літаків.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що позовні вимоги витікають із адміністративних
правовідносин, рішення комісії Сумського
обласного військового комісаріату по розгляду питань пов'язаних із встановленням статусу ветеранів війни на засіданні
якої була розглянута заява ОСОБА_1
про встановлення статусу учасника бойових дій від 23 січня 2007 року є протиправним, а тому позов на підставі ст. 4 - 6
Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», Переліком держав і періодів бойових дій на їх території затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 р. N 63
підлягають задоволенню.

Колегія суддів лише частково
погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Позивач, як в позовній заяві, так і
при наданні пояснень в суді першої інстанції посилався на порушення
відповідачем процедури прийняття рішення щодо відмови в наданні позивачеві
статусу учасника бойових дій.

Відповідно до п.4 Положення про комісії для розгляду питань, пов'язаних
із встановленням статусу ветеранів війни та визначенням осіб, на яких
поширюється чинність Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №208
від 26.07.1996 року, який зареєстровано в Міністерстві Юстиції України
28.08.1996 року за №4841509 (надалі по тексту Наказ №208) Комісії зобов'язані
приймати документи для розгляду, реєструвати їх у спеціальній книзі обліку,
уважно вивчати документи, інформувати заявника про прийняття документів на
розгляд і дату засідання комісії. Заслуховувати пояснення громадян, які їх
подали, свідків, представників організацій, установ та громадських організацій
ветеранів, досліджувати інші докази громадян і в десятиденний термін з дня
одержання документів прийняти відповідне рішення про встановлення статусу, про
що інформувати заявника. У разі відмови громадянину у встановленні йому
відповідного статусу ветерана війни, комісії сповіщають причину (мотиви)
відмови. При необхідності комісії можуть повертати документи до
райміськвійськкоматів на доопрацювання для повторного їх подання на розгляд
комісії.

Відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував про
інформування позивача про дату засідання комісії, а тому позивач був
позбавлений права приймати участь у засіданні комісії, надавати свої пояснення
та подавати докази.

Крім того, як вбачається з витягу
протоколу №2 засідання комісії Сумського обласного військового комісаріату по
розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу ветеранів війни від
23.01.2007 року, комісія прийняла рішення відмовити позивачеві у встановленні
статусу учасника бойових дій. При цьому, в рішенні відсутні будь-які обставини,
які стали підставою для такої відмови.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, зокрема, перевіряють, чи
прийняті вони:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України;

- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що оскаржуване позивачем рішення
відповідача було прийнято без забезпечення права позивача брати особисту участь
у процесі прийняття оскаржуваного рішення, що потягло за собою прийняття
рішення без урахування всіх обставин у справі, оскільки позивач був позбавлений
права надати особисті пояснення при прийнятті рішення та надавати докази.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав жодного доказу
щодо обґрунтування правомірності прийнятого ним рішення, яке оскаржується
позивачем по справі.

Отже, колегія суддів, вважає, що суд
першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо протиправності рішення
відповідача про відмову позивачеві надати статус учасника бойових дій, оскільки
воно не відповідає ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України та
п.4 Наказу №208.

Разом з тим, колегія суддів, вважає,
що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних
вимог в частині зобов'язання відповідача встановити позивачу статусу учасника
бойових дій та видати йому відповідне посвідчення.

Порядок розгляду питань, пов'язаних
із встановленням статусу учасника бойових дій і прийняття відповідних рішень
визначений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.1996 року за №458 та
Наказом Міністерства оборони України від 27.07.1996 року за №208.

Відповідно до положень зазначених
нормативно-правових актів встановлення відповідного статусу ветерана війни є
виключною компетенцією відповідних комісій, які приймають рішення шляхом
голосування членів цієї комісії.

Зобов'язавши відповідача прийняти
певне рішення, а саме про встановлення позивачеві статусу учасника бойових дій,
суд першої інстанції порушив норми матеріального права, якими встановлено
виключну компетенцію колегіального органу -комісії військового комісаріату для розгляду питань, пов'язаних із
встановленням статусу ветеранів війни та визначенням осіб, на яких поширюється
чинність Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” надавати особі відповідний статус.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що через
прийняття судом першої інстанції рішення, в частині зобов'язання відповідача
встановити позивачеві статус учасника бойових дій і видати йому посвідчення
відповідного зразка, з порушенням норм матеріального права, воно підлягає
скасуванню, з прийняття нової постанови про часткове задоволення позову та
зобов'язання відповідача переглянути своє рішення від 23.01.2007 року щодо
відмови в наданні позивачеві статусу учасника бойових дій.

Керуючись ст.ст. 160, 195, ч.3 ст.
198, ч.4 ст. 202, ч.2 ст. 205, 207 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського
обласного військового комісаріату - задовольнити частково.

Постанову Лебединського
районного суду Сумської області від 14.08.2007 року по справі № 2-а-42 в
частині зобов'язання Сумський
обласний військовий комісаріат встановити ОСОБА_1
статус учасника бойових дій і видати йому посвідчення
відповідного зразку - скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Сумський обласний військовий комісаріат переглянути своє
рішення від 23.01.2007 року щодо відмови в наданні ОСОБА_1 статусу учасника
бойових дій.

В
іншій частині постанову Лебединського районного суду Сумської області від
14.08.2007 року по справі № 2-а-42 - залишити без змін.

Постанова набирає
чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку
протягом місяця з дня складання постанови у повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий (підпис) Ю.М.Філатов

Судді: (підпис) Н.В. Шевцова

(підпис)
Н.С.Водолажська

З ОРИГІНАЛОМ
ЗГІДНО:

Суддя

Харківського
апеляційного

адміністративного
суду Н.В.Шевцова