Справа № 2а-3495/2007
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2007-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2а-3495/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

“21” грудня 2007 року
м. Харків

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - Судді Зінченка А.В.,

За участю секретаря - Пономарьової
Ю.А., Ус Л.М.

За участю представника позивачів -
ОСОБА_1,

За участю представника відповідача
- Ковтун М.І.

розглянувши в судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Харківської виправної колонії № 43 Управління
Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській
області про визнання дій відповідача протиправними і зобов'язання вчинити певні
дії, -

встановив
:

Позивачі,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до Харківського окружного
адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просять суд визнати
протиправними дії Харківської виправної колонії №43 управління Державного
департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області щодо
проведених утримань з позивачів оплати за спожиту ними воду за тарифами,
встановленими для категорії споживачів „бюджетні установи” та зобов'язати
Харківську виправну колонію №43 управління Державного департаменту України з
питань виконання покарань в Харківській області проводити утримання з позивачів
плати за спожиту ними воду за тарифами, встановленими для категорії споживачів
„населення”.

В
судовому засіданні представник позивачів позов підтримала в повному обсязі та
прохала задовольнити, пославшись на обставини викладені в позовній заяві .

Представник відповідача, Харківської виправної колонії
№43 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в
Харківській області надав пояснення на адміністративний позов, в якому позов не
визнала в повному обсязі та пояснивши, що відповідно до п. 1 ст. 121 КВК України передбачається обов'язок осіб,
які відбувають покарання у виправних колоніях,
із нарахованого їм заробітку, пенсій та іншого доходу відшкодовувати вартість
харчування, одягу, взуття, комунально-побутових та інших наданих послуг.
Враховуючи особливі умови утримання засуджених осіб, відсутність у деякої
частини з них необхідної будь-якої
кваліфікації, а також ті економічні, фінансові та законодавчі умови, які склались на сьогоднішній день в Україні, що
призводять до відсутності планових державних замовлень на працю
засуджених, відповідач не має змоги забезпечувати постійною щоденною працею всіх засуджених, які відбувають
покарання у вищевказаної установи. За таких обставин тих відрахувань, що
проводились до вересня 2007 року із доходів засуджених за тарифами 1,65 грн. (тобто для категорії споживачів
"населення") виявилось недостатнім для покриття заборгованості за воду, спожиту засудженими, яка виникла в
установи перед постачальниками води.

Згідно п. 4.3 Наказу
Державного департаменту України з питань виконання покарань від 04.10.2004р. за № 191
передбачено, що вартість комунально-побутових послуг утримується із заробітку засуджених за
встановленими тарифами. Відповідно до п. 4.6 зазначеного Наказу передбачено, що
засудженим до позбавлення волі, які не працюють у зв'язку із захворюванням, а також з причин, які від них не залежать, і не
одержують в цей час заробітної плати, або
інших доходів, комунально-побутові послуги надаються за встановленими
нормами.

Управлінням Державного
департаменту України з питань виконання покарань доведено до колоній норми споживання води на одну
добу 85 літрів води. Таким чином, розрахунок вартості спожитої води засудженими
здійснюється за наступною формулою:

до вересня 2007р. 1,65 грн. х 85 л х 30 діб = 4,20 грн.

з вересня 2007р. 4,50 грн. х 85 л х 30 діб = 11,48 грн.

Враховуючи вимоги вищезазначеного Наказу №
191 від 04.10.2004р., відповідачем обліковується
вартість спожитої засудженими води за встановленими тарифами та нормами. Так як, відповідач сплачує за поставлену йому воду
за тарифом 4,50 грн., він з вересня 2007 року здійснює утримання із
зарплати засуджених за таким же тарифом з метою запобігання зростання
заборгованості установи за воду та водовідведення.

Відповідно до Рішення
виконавчого комітету Харківської міської ради "Про встановлення тариф;в на послугу з
централізованого водозабезпечення " від 04.10.2006р. за №802, а також 6
сесії Харківської міської ради 5 скликання від 06.10.2006р. за № 138/06 були затвердженні тарифи на послуги
водозабезпечення споживачів м. Харкова для трьох категорій: населення - 1,65 грн. за 1 м3,
бюджетні установи - 4,50 грн. за 1 м3, інші споживачі - 5,00 грн. за 1 м3. Тарифи, які б відносились
до категорії споживачів комунальних послуг "засуджені
до позбавлення волі" зазначеними рішеннями органів місцевого
самоврядування не врегульовані. Однак, враховуючи що засуджені проживають на
території житлової зони, яка
знаходиться на балансі відповідача і постачання води здійснюється для їх потреб
через комунікації, що належить
відповідачу, засуджені за власним бажанням могли б відшкодовувати йому вартість тієї води, що
надійшла через комунікацію за тарифами, визначеними для категорії споживачів "бюджетні установи".

Дослідивши
матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивачів та відповідача,
суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі, виходячи з таких
підстав.

При
розгляді матеріалів справи судом встановлено, що відповідач згідно п.1
„Положення про харківську виправну колонію №43 управління Державного
департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області” є
територіальним підрозділом управління Державного департаменту України з питань
виконання покарань в Харківській області, який проводить у життя державну
політику у сфері виконання кримінальних покарань і підпорядковується
Управлінню. Згідно наданої довідки ЄДРПОУ відповідач є бюджетною установою, з
видом діяльності за КВЕД - охорона громадського порядку і безпека.

Згідно
п.7 розділу II „Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань”,
затверджених Наказом ДДУзПВП від 25.12.2003р. № 275 „Виправні колонії...
будуються за типовими проектами. У виправних та виховних колоніях виділяються
дві ізольовані зони : житлова-для мешкання засуджених; виробнича-для роботи
засуджених. У житловій зоні розміщуються гуртожитки...”. Державними
будівельними нормами України „Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні
положення” ДБН В.2.2-15-2005 від 18.05.2005р. №80 житлові кімнати гуртожитків
віднесені до житла II категорії (соціальне). Частиною 1 ст.4 Житлового кодексу
Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що
знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Листом
заступника начальника органа управління відповідача - Державного департаменту
України з питань виконання покарань в Харківській області - К.В.Нікуліна від
19.10.2007р. №22/6-11001/Нк роз'яснено, що гуртожитки виправних колоній, які
використовуються для проживання засуджених, є соціальним житлом 2-ї категорії і
відносяться до відомчого житлового фонду Державного департаменту України з
питань виконання покарань. З огляду вищенаведеного судом встановлено, що
позивачі на дату звернення до суду відбувають кримінальне покарання у вигляді
позбавлення волі, в зв'язку з чим проживають в гуртожитках, розташованих в
житловій зоні відповідача, та які відносяться до складу відомчого житлового
фонду Державного департаменту України з питань виконання покарань.

Частиною
7 ст.1 Закону України „Про всеукраїнський перепис населення” встановлено, що
перепис населення - періодичне суцільне державне статистичне спостереження, що
включає в себе збирання демографічних і соціально-економічних даних, які на
встановлену дату характеризують чисельність та склад населення країни.

Частина
2 ст.4 Закону України „Про всеукраїнський перепис населення” відносить до
складу суб'єктів перепису населення громадян України, а також іноземці та особи
без громадянства, які на встановлену дату Перепису населення перебувають на
території України.

Керуючись
вищенаведених норм Закону суд доходить висновку, що позивачі за своїм
цивільно-правовим статусом відносяться до населення України так як на дату
розгляду їх позову проживають на території України на законних підставах.

Пунктом
1 ст.121 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено : „Особи, які
відбувають покарання у виправних колоніях, із нарахованого їм заробітку, пенсій
та іншого доходу відшкодовують вартість
комунально-побутових та інших наданих послуг”.

Пунктом
3 ст.121 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено : „...У разі
відсутності в засудженого коштів на особовому рахунку виправна колонія має
право пред'явити йому позов через суд”.

Підпунктом
2 п.2 Додатку №1 до Постанови КМУ від 17.05.2002р. №659 встановлено, що до
підгрупи 2 першої групи надходжень бюджетних установ від господарської та/або
виробничої діяльності відносяться відрахування від заробітку або іншого доходу
спецконтингенту за комунально-побутові та інші надані йому послуги.

Враховуючи
вищенаведене судом встановлено, що позивачі мають за законом цивільне
зобов'язання відшкодовувати відповідачу вартість спожитої ними на його
території води та несуть цивільно-правову відповідальність за виконання цього
обов'язку.

Пунктом
22 ст.1 Закону України „Про захист прав споживачів” визначено, що споживач - це
фізична особа, яка придбаває... продукцію для особистих потреб, безпосередньо
не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого
працівника.

Судом
встановлено, що позивачі не є найманими працівниками відповідача, споживають
воду не в зв'язку із виконанням трудових обов'язків, а для власних побутових
потреб і особисто за неї сплачують із власних доходів (як вбачається із довідки
головного бухгалтера Доценко С.М. про проведення утримань із зарплати позивачів
вартості води в вересні 2007р.). З огляду вищенаведеного, суд доходить
висновку, що у визначенні цивільного законодавства позивачі є споживачами води,
а відповідач є бюджетною установою, яка здійснює збір коштів від позивачів з метою
їх подальшого перерахування продавцю комунальних послуг-води, у компенсацію її
вартості.

Частиною
3 ст.63 Конституції України визначено Засуджений користується всіма правами
людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені
вироком суду.

Пунктом
2 ст.7 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено : Засуджені
користуються всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень,
визначених законами України та цим Кодексом і встановлених вироком суду.

Пунктом
1 ст.64 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено : Комунально-побутові
та інші послуги оплачуються засудженими на загальних підставах.

Пунктом
35 „Порядку формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та
водовідведення”, затвердженому Постановою КМУ від 12.07.2006р. №959 визначено,
що тарифи формуються для трьох груп споживачів - населення, бюджетних установ,
інших споживачів.

Пунктом
2.4. „Методичних рекомендацій по застосуванню порядку формування тарифів на
послуги централізованого водопостачання та водовідведення”, затверджених
Наказом Держжитлокомунгоспу України від 02.02.2004р. №20, встановлені принципи
розподілу на групи споживачів у відповідності за типами приміщень, до яких
постачається вода, а саме : населення, що проживає в індивідуальних, або
багатоквартирних жилих будинках; організації та підприємства, які знаходяться в
офісних приміщеннях або багатоквартирних жилих будинках; і споживачі, що
займають індустріальні приміщення.

З
огляду матеріалів справи судом встановлено, що позивачі мають цивільно-правовий
статус населення України, що вони проживають в житлових приміщеннях
відповідача, користуються всіма правами людини і громадянина, за винятком
встановлених кримінальним та кримінально-виконавчим законодавством обмежень,
які не мають відношення до суті спору, в зв'язку із чим, керуючись
вищенаведеними нормами спеціального законодавства України, суд доходить
висновку, що позивачі відносяться до категорії споживачів комунальних послуг -
населення.

Частиною
8 ст.4 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що до житлового фонду
включаються також жилі будинки, що належать підприємствам та організаціям, та
до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового
фонду.

Цивільним,
антимонопольним та спеціальним господарським законодавством України
забезпечується право всіх жителів України, які проживають в житлових
приміщеннях в незалежності від їх підвідомчості, і споживають комунальні
послуги для задоволення власних побутових потреб, не пов'язаних з підприємницькою
діяльністю, сплачувати за ці комунальні послуги, в тому числі за воду, за
тарифами, встановленими на даній місцевості для категорії споживачів -
населення. При цьому ані Конституцією України, ані Кримінально-виконавчим
кодексом України, ані іншими законами України цивільно-правовий статус
позивачів, як осіб, що відбувають кримінальне покарання на території
відповідача, стосовно порядку та вартості сплати за спожиті ними комунальні
послуги (в тому числі за воду) не відокремлюється. За таких обставин суд
доходить висновку, що позивачі мають право відшкодовувати відповідачу вартість
спожитих ними комунальних послуг, в тому числі за воду, в такому ж порядку і за
такими ж тарифами, які встановлені згідно законодавства на території м. Харкова
для всіх жителів, що відносяться до категорії споживачів - населення.

Враховуючи
вищенаведене, суд визначає правомірною вимогу позивачів визнати протиправними
дії відповідача щодо проведених в вересні 2007 року утримань із зарплати
позивачів вартості спожитої ними води за тарифами, встановленими для категорії
споживачів - бюджетні установи

Пунктом
1 ст.3 Бюджетного кодексу України визначено, що спеціальний фонд бюджету
включає бюджетні призначення на видатки за рахунок конкретно визначених джерел
надходжень. Кошти, які утримуються відповідачем із доходів засуджених за
спожиті ними комунально-побутові послуги надходять до спеціального фонду
позивача. Бюджетним законодавством України регулюється порядок планування та
здійснення відповідних доходів та витрат спеціального фонду відповідача.

Постановою
КМУ №228 від 28.02.2002р. визначений порядок складення проектів кошторисів
бюджетної установи. Пунктом 17 зазначеної Постанови КМУ встановлено, що обсяг
надходжень до спеціального фонду проекту кошторису визначається на підставі
розрахунків, які складаються за кожним джерелом доходів, що плануються на
наступний рік. За основу цих розрахунків беруться такі показники : кількість
місць в гуртожитках та розмір плати в розрахунку на одиницю показника, який
повинен встановлюватися відповідно до законодавства.

Пунктом
2.2. „Методичних рекомендацій по інспектуванню повноти надходження та
правильності використання коштів спеціального фонду кошторису бюджетної
установи”, затверджених Наказом ГоловКРУ України від 31.03.2006р. за № 115 зазначено,
що громадяни, які живуть в кімнатах гуртожитку... сплачують за комунальні
послуги в порядку, встановленому для будинків державного і громадського
житлового фонду. Враховуючи принцип єдності бюджетної системи України,
встановлений в ч.1 п.1 ст.7 Бюджетного кодексу України, вимоги зазначеного
Наказу ГоловКРУ є обов'язковими до виконання відповідачем.

Як
вбачається із Довідки відповідача б/н б/дати, в вересні 2007 року утримання із
зарплат позивачів вартості води було ним проведено із використанням розміру
плати на одиницю показника, як це передбачено п.17 Постанови КМУ №228 : добова
норма споживання води на одного засудженого в розмірі 85 м3 та тарифу на
одиницю показника - 4,50 грн. При цьому, як вбачається із пояснень, наданих
представником відповідача, якщо до вересня 2007 року відповідач в аналогічних
розрахунках утримань із доходів позивачів вартості спожитої ними води,
використовував тариф, встановлений в м. Харків для категорії споживачів -
населення, то в вересні 2007 року відповідач використав тариф, встановлений в
м. Харків для категорії споживачів - бюджетні установи. Суд зазначає, що
використання в вересні 2007 року відповідачем тарифу, встановленого для
категорії споживачів - бюджетні установи стосовно обліку вартості утримань із
зарплат позивачів за спожиту ними воду, є незаконним та порушує цивільні права
позивачів.

Згідно
ст.24 Конституції України : „Громадяни мають рівні конституційні права і
свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за
ознаками, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно
ст.19 Конституції України : „Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено
законодавством”.

Згідно
п.1 ст.14 Цивільного кодексу України Цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно
п.2 ст.14 Цивільного кодексу України Особа не може бути примушена до дій,
вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Діючим
цивільним та спеціальним законодавством встановлений обов'язок для позивачів
сплачувати за комунальні послуги (в тому числі за воду), що споживають
позивачі, проживаючи на території відповідача, за тарифами, встановленими для
населення України, яке проживає в даній місцевості. Враховуючи наведене, суд
визнає правомірною вимогу позивачів зобов'язати відповідача проводити утримання
з позивачів плати за спожиту ними воду за тарифами, встановленими згідно
законодавства в м. Харків для категорії споживачів „населення”.

Враховуючи
вищенаведене суд вважає вимоги позивачів правомірними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Посилання відповідача на
наявність в нього певного боргу перед постачальником води, а також на
відсутність окремих тарифів, визначених в м. Харків для категорії споживачів
„засуджені до позбавлення волі” та неврегульованість відповідного
законодавства, суд вважає незаконними, безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи
вищенаведене, керуючись ст.ст. 94, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний
суд,

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний
позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Харківської виправної колонії № 43
Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в
Харківській області про визнання дій відповідача протиправними і зобов'язання
вчинити певні дії задовольнити в повному обсязі.

Визнати
протиправними дії Харківської виправної колонії № 43 управління Державного
департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області щодо
проведення утримань з позивачів плати за спожиту ними воду за тарифами,
встановленими для категорії споживачів „бюджетні установи”.

Зобов'язати
Харківську виправну колонію № 43 управління Державного департаменту України з
питань виконання покарань в Харківській області проводити утримання з позивачів
плати за спожиту ними воду за тарифами, встановленими для категорії споживачів
„населення”.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного
адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, заяви
про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.5 ст. 186
КАС України.

Суддя А.В.
Зінченко