Справа № 3/134
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

18
год. 32 хв.

18.03.2008 р.
№ 3/134

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Блажівської Н. Є.,
суддів Кочана В. М., Цвіркуна Ю. І., при секретарі Серпутько Т. С.

за
участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № б/н від 16 січня 2008 року)

Від відповідача: Крижановська І. М. (довіреність №
29-22/1132 від 29 грудня 2007 року)

Від Третьої особи: Савенко М. М. (довіреність №
9-01/08 від 5 січня 2008 року)

За
результатами розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи

За
позовом

ОСОБА_2
(надалі -Позивач)

до
за участю

Міністерства
юстиції України (надалі -Відповідач)
Комуністичної партії України (оновленої) (надалі -Третя особа)

про

визнання незаконним рішення

На
підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в
судовому засіданні 18 березня 2008 року о 18 год. 32 хв. проголошено вступну та
резолютивну частини Постанови.

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_2
звернувся з позовом до Міністерства юстиції України про визнання
протиправними дій щодо реєстрації
Комуністичної партії України (оновленої), не чинним рішення про реєстрацію
Комуністичної партії України (оновленої) та зобов'язання Міністерства юстиції України підготувати і направити подання до Верховного Суду України про заборону
Комуністичної партії України (оновленої).

У
своєму клопотанні від 24 вересня 2007 року Позивач просив вжити заходів забезпечення
адміністративного позову шляхом
зупинення дії рішення Міністерства
юстиції України про реєстрацію
Комуністичної партії України (оновленої) (свідоцтво про реєстрацію від
09 листопада 2000року №1523). Ухвалою від 26 вересня 2007 року в задоволенні клопотання
про вжиття заходів забезпечення позову
відмовлено.

Ухвалою від 26 жовтня 2007 року до
справи залучено Комуністичну партію України (оновлену) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору.

В судовому засіданні 11 грудня 2007
року Позивач подав заяву про зміну позовних вимог та просив суд визнати
протиправними дії Міністерства юстиції України щодо реєстрації Комуністичної
партії України (оновленої) та нечинним рішення Міністерства юстиції України про
реєстрацію Комуністичної партії України (оновленої) таким, що не відповідає
вимогам статей 23, 24, 36-38, 85 та пункту 1 статті 116 Конституції України і
статтям 2, 3, пункту 5 статті 5, пунктам 1, 3, 8, 9 статті 8 Закону України
«Про політичні партії в Україні»; визнати бездіяльність Міністерства юстиції
України щодо здійснення контролю за наявністю місцевих осередків Комуністичної
партії України (оновленої) протиправною; зобов'язати Міністерство юстиції України провести
комплексну перевірку наявності місцевих осередків Комуністичної партії України
(оновленої); зобов'язати Міністерство юстиції України підготувати і направити
подання до Верховного Суду України на заборону Комуністичної партії України
(оновленої); відповідно до пункту 5 частини 2 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України, до вирішення справи у Верховному суді
України, тимчасово заборонити діяльність Комуністичної партії України
(оновленої).

Таким чином адміністративна справа
розглядається в межах уточнених позовних вимог.

Свої змінені позовні вимоги ОСОБА_2
обґрунтовує тим, що після подання позовної заяви від 24 вересня 2008 року, йому
стало відомо, що КПУ (о) не має місцевих осередків в більшості областей
України, про що свідчать численні звернення громадян та листи державних
органів, в тому числі - органів юстиції під час передвиборної компанії на
позачергових виборах народних депутатів України 30 вересня 2007 року. Статтею 2
Закону України «Про політичні партії в Україні»(надалі - Закон) політична партія
визначається як зареєстроване згідно із законом добровільне об'єднання громадян
- прихильників певної загальнонаціональної програми суспільного розвитку, що
має на меті сприяти формуванню і вираженню політичної волі громадян, бере
участь у виборах та інших політичних заходах. Таким чином, політичні партії
забезпечують участь усіх громадян України в політичному житті суспільства,
впливають на державну владу, беруть участь у формуванні органів влади і
контролі за їх діяльністю, що гарантується тим, що політичні партії в Україні
створюються і діють тільки із всеукраїнським статусом. Із змісту статей 12, 13
Закону випливає, що наведених вимог можна дотриматися, лише маючи розгалужені
як чисельно, так і структурно політичні формування. З цією метою частиною шостою
статті 11 Закону передбачено, що політична партія протягом шести місяців з дня
реєстрації забезпечує утворення та реєстрацію в порядку, встановленому цим
Законом, своїх обласних, міських, районних організацій у більшості областей
України, містах Києві, Севастополі та в Автономній Республіці Крим. Позивач
зауважує, що законодавець, визначаючи умови реалізації громадянами права на
утворення політичної партії саме на таких засадах, ґрунтується на тому, що
політична партія повинна виражати інтереси певної частини громадян і охоплювати
своєю діяльністю значну частину території держави, що має засвідчити
всеукраїнський статус партії та запобігти створенню політичних об'єднань,
діяльність яких розрахована на короткий термін (у період виборчих кампаній) або
має на меті реалізувати ті чи інші вузько корпоративні інтереси. Стаття 18
Закону встановлює, що Міністерство юстиції України здійснює державний контроль
за додержанням політичною партією вимог Конституції та законів України, а також
статуту політичної партії. Стаття 24 Закону передбачає, що у разі невиконання
політичною партією вимоги частини шостої статті 11 цього Закону, виявлення
протягом трьох років з дня реєстрації політичної партії недостовірних
відомостей у поданих на реєстрацію документах, невисування політичною партією
своїх кандидатів по виборах Президента України та виборах народних депутатів
України протягом десяти років орган, який зареєстрував політичну партію, має
звернутися до Верховного Суду України з поданням про анулювання реєстраційного свідоцтва.

Позивач
вважає, що Міністерство юстиції України,
допустивши незаконну реєстрацію Комуністичної партії України (оновлена), дії якої спрямовані, в тому числі на незаконне захоплення державної влади, а
реалізація статутних завдань, якої досягається дискримінаційними методами,
створило безпосередню загрозу конституційним правам і свободам
мільйонів людей, в тому числі
Позивачу і членам його сім'ї.

Відповідач проти позовних вимог заперечував та зазначив,
що позовна заява ОСОБА_2 до Міністерства
юстиції України про визнання рішення Міністерства юстиції про реєстрацію
Комуністичної партії України (оновлена) не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Комуністична партія України
(оновлена) зареєстрована Міністерством юстиції України 9 листопада 2000року, свідоцтво №1523 на
підставі Закону України «Про об'єднання
громадян».

Відповідно до пункту 3
Заключних положень Закону України «Про
політичні партії України»політичним
партіям не пізніш як через один рік після проведення найближчих за часом після
набуття чинності цим Законом виборів до
Верховної ради України здійснити необхідні заходи щодо забезпечення вимог цього Закону,
внести необхідні уточнення до статутних документів та подати їх до Міністерства юстиції України, Комуністична
партія України (оновлена) привела
статутні документи у відповідність до
Закону України «Про політичні партії
України». На виконання
вищевказаної норми зміни до Статуту КПУ(о) внесені на ІІ з'їзді КПУ (о) 12
січня 2002 року та погоджені Мін'юстом
26 березня 2002 року, а також ІУ
з'їздом КПУ(о) 15 листопада 2003 року та
погодженні Мін'юстом 30 січня 2004 року.

Також Відповідач наголосив на тому, що
Позивачем пропущено строки звернення до адміністративного суду,
відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства
України, що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін. Тому керуючись вимогами
зазначеної статті Міністерство юстиції України
наполягає на відмові у задоволені
позову у зв'язку із пропущенням
Позивачем строку для звернення до суду.

Крім того, керуючись частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства, відповідач вважає, що обов'язковою умовою визнання незаконним
рішення є порушення у зв'язку із прийняттям відповідного рішення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Позивачем не наведено жодного факту порушення його прав, свобод та
інтересів як Міністерством Юстиції
України так і Комуністичною партією України (оновленою), яка зареєстрована у
2000 році.

Щодо вимоги позивача зобов'язати Міністерство юстиції
України підготувати і направити подання до Верховного Суду України на заборону
Комуністичної партії України (оновленої), Відповідач зазначає , що
відповідно до частини 1 статті 21 Закону
України «Про політичні партії України»
політична партія може бути за поданням Міністерства юстиції України чи
Генерального прокурора України заборонена в судовому порядку у випадку
порушення вимог щодо створення і діяльності політичних партій, встановлених
Конституцією України, цим та іншими законами України. Оскільки порушення вимог законодавства при створенні
Комуністичної партії України (оновлена) не допущено, тому відсутні і обставини,
наявність яких би давала підстави для вжиття
заходів встановлених статтею 19
Закону України «Про політичні партії
України». На підставі вищевикладеного Відповідач просив у
задоволенні позову повністю відмовити.

Представник Третьої особи в судовому
засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та надав письмові
пояснення.

Розглянувши
подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників
Позивача, Відповідача та Третьої Особи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до наступних висновків:

Спірні
правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про
об'єднання громадян», Законом України «Про політичні партії в Україні»,
Положенням про порядок легалізації об'єднань громадян, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року N 140.

У
відповідності до Закону України «Про об'єднання громадян»об'єднанням громадян є
добровільне громадське формування,
створене на основі єдності
інтересів для спільної
реалізації громадянами своїх прав
і свобод. Об'єднання громадян,
незалежно від назви
(рух, конгрес, асоціація,
фонд, спілка тощо)
відповідно до цього Закону визнається політичною партією або громадською
організацією.

Згідно
зі статтею 2 вказаного Закону політичною
партією є об'єднання
громадян - прихильників
певної загальнонаціональної
програми суспільного розвитку,
які мають головною метою
участь у виробленні
державної політики, формуванні
органів влади, місцевого
та регіонального.

У
відповідності до статті 5 Закону України «Про об'єднання
громадян»законодавство про об'єднання
громадян складається з Конституції України,
цього Закону та
актів законодавства, прийнятих
відповідно до нього.

Стаття
2 Закону України «Про політичні партії в Україні»визначає політичні партії, як
зареєстроване згідно з
законом добровільне об'єднання
громадян - прихильників певної
загальнонаціональної програми суспільного розвитку, що має
своєю метою сприяння
формуванню і вираженню політичної
волі громадян, бере участь у виборах та
інших політичних заходах.

Керуючись
статтею 3 Закону України «Про політичні партії в Україні»політичні партії провадять
свою діяльність відповідно
до Конституції України, цього Закону,
а також інших законів України
та згідно із партійним статутом,
прийнятим у визначеному цим Законом порядку.

У
відповідності до статті 6 Закону України «Про об'єднання
громадян»об'єднання громадян створюються
і діють на
основі добровільності, рівноправності їх
членів (учасників), самоврядування, законності та гласності.
Вони вільні у
виборі напрямів своєї діяльності.
Обмеження діяльності об'єднань громадян може
встановлюватись тільки
Конституцією та законами України.

Так,
згідно зі статтею 37 Конституції України утворення і діяльність політичних
партій та громадських організацій, програмні цілі або дії яких
спрямовані на ліквідацію незалежності
України, зміну конституційного ладу насильницьким шляхом, порушення суверенітету і
територіальної цілісності держави, підрив
її безпеки, незаконне захоплення державної влади, пропаганду війни, насильства,
на розпалювання міжетнічної, расової,
релігійної ворожнечі, посягання на права і свободи людини, здоров'я населення,
забороняються. Заборона діяльності об'єднань громадян здійснюється
лише в судовому порядку.

Статтею
4 Закону України «Про об'єднання громадян»визначено, що не підлягають
легалізації, а діяльність легалізованих об'єднань громадян забороняється
у судовому порядку, коли їх метою є:

зміна шляхом
насильства конституційного ладу і
в будь-якій протизаконній формі
територіальної цілісності держави;

підрив безпеки держави у формі ведення діяльності на
користь іноземних держав;

пропаганда війни,
насильства чи жорстокості,
фашизму та неофашизму; розпалювання національної та релігійної
ворожнечі;

створення
незаконних воєнізованих формувань;

обмеження
загальновизнаних прав людини.

Крім
того, статтею 5 Закону України «Про політичні партії в Україні»встановлені
обмеження щодо утворення і діяльності політичних партій, у відповідності до
якої утворення і діяльність політичних партій забороняється, якщо
їх програмні цілі або дії спрямовані на:

1)
ліквідацію незалежності України;

2)
зміну конституційного ладу насильницьким шляхом;

3)
порушення суверенітету і
територіальної цілісності України;

4)
підрив безпеки держави;

5)
незаконне захоплення державної влади;

6)
пропаганду війни, насильства,
розпалювання міжетнічної, расової
чи релігійної ворожнечі;

7)
посягання на права і свободи людини;

8)
посягання на здоров'я населення.

Діяльність
політичної партії може бути заборонена
лише за рішенням
суду. В першій інстанції справу
про заборону політичної партії розглядає
Верховний Суд України.

Таким
чином, законодавством України чітко визначені випадки заборони утворення
політичної партії, які не підлягають розширенню, а саме визначення в програмних
та статутних документах політичної партії
цілей, які зазначені в статті 37 Конституції України, статті 4 Закону
України «Про об'єднання громадян»та статті 5 Закону України «Про політичні
партії в Україні».

Предметом
позову є визнання протиправними дій Міністерства юстиції України щодо
реєстрації Комуністичної партії України (оновленої) і нечинним рішення
Відповідача про таку реєстрацію, а тому предметом дослідження в цій справі є
порядок реєстрації політичних партій та визначення наявності підстав для
відмови в реєстрації Третьої особи.

Згідно
зі статтею 10 Закону України «Про політичні партії в Україні»діяльність
політичної партії може здійснюватися лише після її реєстрації. Не допускається
діяльність незареєстрованих політичних партій.

Відповідно
до статті 14 Закону України «Про об'єднання громадян»легалізація (офіційне
визнання) об'єднань громадян
є обов'язковою і здійснюється
шляхом їх реєстрації або повідомлення
про заснування. Політичні
партії та міжнародні
громадські організації підлягають
обов'язковій реєстрації Міністерством юстиції України.

У
відповідності до статті 11 Закону України «Про політичні партії в Україні»для
реєстрації політичної партії
до Міністерства юстиції України разом з заявою подаються:

1)
статут і програма політичної партії;

2)
протокол установчого з'їзду
(конференції, зборів) політичної
партії із зазначенням
дати і місця його проведення,
кількості учасників, які
проголосували за створення
політичної партії;

3)
підписи громадян України, зібрані
відповідно до вимог цього Закону на підтримку рішення про створення політичної
партії та засвідчені особами, які збирали підписи;

4)
відомості про склад керівних органів політичної партії;

5)
платіжний документ, що посвідчує внесення реєстраційного збору;

6)
назва та адреса банківської
установи, в якій
політична партія відкриватиме рахунки.

Міністерство
юстиції України здійснює реєстрацію політичної партії після
перевірки поданих матеріалів.

Міністерство
юстиції України, його відповідні органи
після реєстрації видають політичній партії реєстраційне свідоцтво встановленого Кабінетом Міністрів
України зразка.

Випадки
відмови у реєстрації політичної партії встановлені статтею 16 Закону України
«Про об'єднання громадян»та частиною 15 статті 11 Закону України «Про політичні
партії в Україні»у відповідності до яких, у реєстрації політичної
партії може бути відмовлено, якщо документи, подані для реєстрації
політичної партії, не відповідають Конституції, цьому та іншим
законам України.

Позивач
зазначає, що документи, які стали підставою для реєстрації Третьої особи не
відповідають статтям 23, 24, 36, 37, 38, 85, 116 (п.1) Конституції України та статтям
2, 3, 5 (п.5), 8 (п.1, п.3, п.8, п.9) Закону України «Про політичні партії в
Україні».

Аналізуючи
статутні документи Третьої особи, суд приходить до висновку, що вони
відповідають законодавству України, а політичні цілі, що в них визначені не є
такими, що спрямовані на незаконне захоплення державної влади, що
підтверджується наступним.

Згідно
положень частини 4 статті 13 Закону України «Про об'єднання громадян»статутний
документ об'єднання громадян не повинен
суперечити законодавству України.

Відповідно
до ст. 8 Закону України «Про політичні партії в Україні»статут політичної партії має містити такі відомості:

1)
назву політичної партії;

2)
перелік статутних органів політичної
партії, порядок їх утворення, їхні повноваження і термін цих
повноважень;

3)
порядок вступу до політичної
партії, зупинення та припинення членства в ній;

4)
права та обов'язки членів
політичної партії, підстави припинення чи зупинення членства в
політичній партії;

5)
порядок створення, загальну
структуру та повноваження обласних, міських,
районних організацій політичної партії та її первинних осередків;

6)
порядок внесення змін та доповнень до статуту і програми
політичної партії;

7)
порядок скликання та
проведення партійних з'їздів, конференцій, зборів
та інших представницьких органів
політичної партії;

8)
джерела матеріальних, у тому числі
фінансових, надходжень та порядок здійснення витрат політичної партії;

9)
порядок ліквідації (саморозпуску), реорганізації політичної партії, використання її коштів та іншого майна, що
залишилися після її ліквідації (саморозпуску).

Пунктом
1.1 Статуту Комуністичної партії України (оновленої), зареєстрованого
Міністерством юстиції України 09 листопада 2000 року (надалі по тексту -
Статут), визначено, що Комуністична партія України (оновлена) -це політична
партія України, що поєднує на добровільній основі громадян України,
прихильників побудови соціально справедливого суспільства з метою участі в
створенні державної політики, формуванні органів влади, місцевого і
регіонального самоврядування, і представництва в їхньому складі.

Суд
вважає необгрунтованим висновок Позивача, про те, що визначені у вказаному
пункті Статуту Третьої особи цілі направлені на незаконне захоплення державної
влади, оскільки в п 1.1 Статуту йдеться про участь Третьої особи в створенні
державної політики, формуванні органів влади, місцевого і регіонального
самоврядування, і представництва в їхньому складі, та аж ніяк не про здійснення
цих дій самостійно.

Відповідно
до вимог статті 36 Конституції України політичні партії в Україні сприяють формуванню
і вираженню політичної волі
громадян, беруть участь
у виборах. Згідно з положеннями
статті 38 Конституції України громадяни мають право брати участь
в управлінні державними справами,
у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними
до органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування. Громадяни користуються рівним
правом доступу до
державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Вказані
конституційні права громадян можуть бути підставою для участі громадян (їх
об'єднань) у створенні державної політики шляхом обрання до Верховної Ради
України, яка згідно пунктом 5 статті 85 Конституції України визначає засади
внутрішньої і зовнішньої політики держави,
або доступу до державної служби на посадах в Кабінеті Міністрів України,
який згідно пунктом 1 статті 116 Конституції України здійснює внутрішню та
зовнішню політику держави. Формування органів влади здійснюється шляхом
реалізації конституційного права громадян вільно обирати і бути обраними до
органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно
зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Таким
чином, формулювання цілей діяльності Третьої особи як «участі в створенні
державної політики, формуванні органів влади, місцевого і регіонального самоврядування,
і представництва в їхньому складі»відповідає Конституції України та відображає
реалізацією спільних конституційних прав громадян, передбачених статтями 36 та
38 Конституції України, що об'єднуються в політичну партію.

Неправомірним
є також посилання Позивача на невідповідність пункту 1.2 Статуту статті 3
Закону України «Про політичні партії в Україні», оскільки в ній йдеться про
провадження політичної діяльності у відповідності до законодавства України
згідно із партійним статутом, прийнятим у визначеному порядку. Законодавством
України не визначено, що посилання в Статуті на назву програми партії має
складатися із скороченої назви політичної партії, що визначена цим Статутом.
При цьому відсутній причинно -наслідковий зв'язок між зазначенням в Статуті
поняття «програма партії»і порушенням порядку провадження політичної
діяльності, встановленим статтею 3 Закону.

Порядок
вступу до Комуністичної партії України (оновленої), зупинення та припинення
членства в ній, визначений пунктами 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 Статуту (копія в
матеріалах справи). Тому твердження Позивача про невідповідність Статуту пункту
3 статті 8 Закону України «Про політичні партії в Україні» є неправомірним та
спростовується матеріалами справи.

Порядок
ліквідації (саморозпуску), реорганізації
Комуністичної партії України (оновленої),
використання її коштів та іншого
майна, що залишилися після її
ліквідації (саморозпуску) визначений розділом VII Статуту, в пункті 7.1 якого
вказується про те, що рішення про реорганізацію чи саморозпуск приймається
З'їздом партії, рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більш
2/3 обраних делегатів. Пункт 7.2. Статуту визначає, що майно та кошти
ліквідованої чи реорганізованої КПУ (о) використовуються відповідно до чинного
законодавства за рішенням з'їзду або органу, який прийняв рішення про заборону
КПУ (о). Тому висновок Позивача про невідповідність Статуту пункту 9 статті 8
Закону України «Про політичні партії в Україні»є неправомірним та
спростовується матеріалами справи.

Джерела
матеріальних (у тому числі фінансових) надходжень Комуністичної партії України
(оновленої) визначені пунктом 6.2 та 6.3 Статуту, а порядок здійснення витрат
- п 6.6 Статуту, при цьому затвердження
партійного бюджету та звіту про його
виконання віднесене до повноважень Президії ЦК КПУ (о) згідно із пунктом 5.40
Статуту. Тому твердження Позивача про невідповідність Статуту п. 8 ст. 8 Закону
України «Про політичні партії в Україні»є неправомірним та спростовується
матеріалами справи.

Враховуючи
все вищевикладене, зважаючи на наявні матеріали справи, статутні документи, подані для реєстрації
Комуністичної партії України (оновленої) 9 листопада 2000 року, відповідають
Конституції та законам України, а тому Відповідач правомірно здійснив
реєстрацію Третьої особи та видав свідоцтво про реєстрацію № 1523.

Твердження
Позивача щодо протиправної бездіяльності Відповідача, яка проявилась у
відсутності контролю за наявністю місцевих осередків Комуністичної партії
України (оновленої) є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи.
Так, представником Відповідача надано листи на адресу Директора Департаменту
легалізації та регулювання діяльності бюро кредитних історій Семьоркіній О. М.
щодо перевірки дотримання положень Статуту Комуністичної партії України
(оновленої) та Закону України «Про політичні партії в Україні», з яких зокрема
вбачається, що наприклад на території Закарпатської області зареєстровано 3
районних та 2 міських організації, а також встановлено, що проводиться певна
статутна діяльність, на території Вінницької
області зареєстрована 1 міська організація міста обласного значення, 1 міська
організація міста районного значення та 15 районних організацій.

Суд
також звертає увагу на те, що керуючись положеннями КАС України, під
бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, суд розуміє -пасивну поведінку яка
може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної чи юридичної
особи. Оскільки матеріалами справи, а саме долученими до матеріалів справи
листами на адресу Директора Департаменту легалізації та регулювання діяльності
бюро кредитних історій Семьоркіній О. М. щодо перевірки дотримання положень
Статуту Комуністичної партії України (оновленої) та Закону України «Про
політичні партії в Україні», спростовується відсутність дій (тобто
бездіяльності), суд приходить до висновку про недоведеність та
необґрунтованість вище проаналізованого посилання Позивача.

Позивачем
не надано суду обґрунтованих доказів на підтвердження порушення його прав,
свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Позивачем
також не було доведено обставин, які свідчили б про неправомірність дій
Відповідача під час реєстрації Комуністичної партії України (оновленої).

Відповідно
до положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Виходячи
з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Крім
того, частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України
передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено
інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно
до вимог частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України,
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі
сторін.

В
судовому засіданні представник Відповідача наполягала на тому, що Позивачем
пропущено строк звернення до адміністративного суду, а також не наведено
підстав поважності його пропуску.

Представник
Позивача наполягав на тому, що він дізнався про порушення своїх прав 27 серпня
2007 року, коли отримав копію статуту КПУ (оновленої) під час засідання
Центральної виборчої комісії. Таке твердження Позивача судом до уваги не
приймається.

На
підставі вищевикладеного, керуючись статтями 69-71, 94, 99, 100, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И
В

В
задоволенні позовних вимог -відмовити повністю.

Постанова
відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд
першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом
двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуюча Суддя
Н. Є. Блажівська

Суддя
В. М. Кочан

Суддя Ю.
І. Цвіркун