Справа № 22а-0391/2008
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2008-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а -2045/07 Головуючий
суддя у 1-ій
Категорія статобліку- інстанції - Азізбекян Т.А
У Х В А Л А

Іменем України

19
лютого 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Поплавського
В.Ю. (доповідача)

суддів - Уханенка С.А., Стежко В.В.,

при секретарі -
Усевич Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м.
Запоріжжя

на постанову господарського суду м. Запорізької області 12 червня 2007 року
по адміністративній справі № 24/184/07-АП за позовом Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя до ТОВ «Віга-Стіл», ТОВ «Техмет-Сервіс»
в особі ліквідатора ОСОБА_1 та третіх осіб без самостійних вимог на стороні
відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною, -

в с т а н о в и л а:

У
лютому 2007 р. ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя звернулася до суду з вищезазначеним
позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати недійсними укладені між ТОВ «Віга-Стіл» та
ТОВ «Техмет-Сервіс» господарські зобов'язання по договору купівлі - продажу
товарів № 58-1 від 19.07.2005 р., які
оформлені видатковими накладними, податковими накладними за період з 08.11.2005
р. по 28.02.2006 р., та стягнути з ТОВ
«Віта Стіл» на користь держави товарно - матеріальні цінності або грошовий
еквівалент в сумі - 29 233 078,80 грн., стягнути з ТОВ «Техмет - Сервіс» на
користь ТОВ «Віта-Стіл» грошові кошти в розмірі 29 233 078,80 грн.

ДПІ посилається на те, що в ході перевірки ТОВ «Віга-Стіл», проведеної з
питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за
період з 01.03.2005 р. по 31.03.2006 р., було виявлено факт його господарських
взаємовідносини з ТОВ «Техмет-Сервіс», яке постановою суду визнано банкрутом та
у відношенні якого відкрито ліквідаційну процедуру. На думку позивача укладений
між ТОВ "Віта Стіл"
та ТОВ «Техмет-Сервіс» договір купівлі-продажу
товарів № 58-1 від 19.07.2005 р. суперечить вимогам ст.23 Закону України «Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та свідчить
про те, що укладаючи оспорюванну угоду, ТОВ «Техмет-Сервіс» діяв з метою
спрямованою на приховування отриманих за угодою грошових коштів від
оподаткування. Оскільки вказана мета суперечить основним принципам існуючого
суспільного ладу, вона не відповідає інтересам держави та суспільства, а тому укладений між ТОВ "Віта Стіл" та ТОВ «Техмет-Сервіс» договір купівлі-продажу
товарів № 58-1 від 19.07.2005 р. повинен бути визнаний недійсним на підставі
ст.ст.207, 208 ГПК України.

До участі
у справі третіми особами без самостійних вимог на
стороні відповідача залучено ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, та допущено до участі прокурора за його ініціативою.

Постановою господарського суду м.
Запорізької області 12 червня 2007 року у задоволені позову Державної
податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову
постанову про задоволення позовних вимог.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої
інстанції щодо правильності застосування норм права, правової оцінки
обставин у справі,
колегія суддів, не вбачає
порушень судом норм матеріального та процесуального при прийнятті рішення і
тому вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а судове рішення - без змін, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що оспорюванний
позивачем Договір купівлі - продажу товару № 58-1 було укладено між
відповідачами 19.07.2005 р., тобто до початку ліквідаційної процедури та
визнання банкрутом ТОВ «Техмет - Сервіс». За умовами вказаного договору ТОВ
«Техмет-Сервіс», як продавець передав товар, а ТОВ «Віта Стіл», як покупець
отримавши проданий йому товар розрахувався
з ТОВ «Техмет - Сервіс» у повному обсязі, тому підстав вважати договір
недійсним немає.

Крім
того, відмовляючи в задоволені позову,
суд посилався на те, що дія ст.23 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» розповсюджується лише на
боржника банкрута, яким у даному випадку є
ТОВ «Техмет - Сервіс», а посилання позивача на порушення відповідачами
ст.67 Конституції України, ст.ст.2,4,9 Закону України "Про систему
оподаткування" та укладення оспорюванної угоди з метою прикриття незаконної
діяльності і несплати з цього податків - є безпідставними, оскільки на день
розгляду справи по суті позивачем не були надані докази на підтвердження факту
несплати ТОВ "Техмет-Сервіс” податків і зборів, та не доведено що Договір
купівлі - продажу товару № 58-1 було відповідачами укладено з метою
приховування отриманих за угодою коштів від оподаткування.

Також, підставою для постановлення
судом рішення про відмову в задоволені позову є і сплив річного терміну для
застосування санкцій, передбачених ст.208 ГК України.

Погоджуючись з вищенаведеними
висновками суду першої інстанції, колегія суддів вирішуючи питання про
можливість чи неможливість укладання суб'єктом господарювання угод та
виникнення у нього зобов'язань після ухвалення постанови про визнання його
банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, колегія суддів виходить із
такого.

Суб'єкти господарювання - господарські організації, які діють на основі
права власності, права господарського відання чи оперативного управління, мають
статус юридичної особи, що визначається цивільним законодавством та ГК.

Юридичною особою, за визначенням, даним у ст. 80 ЦК, є організація,
створена і зареєстрована в установленому законом порядку. Юридична особа
наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. Цивільна правоздатність
(здатність мати цивільні права та обов'язки) юридичної особи виникає з моменту
її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису
про її припинення.

Підставою для вилучення суб'єкта господарювання з державного реєстру
відповідно до ст. 59 ГК є скасування державної реєстрації. Суб'єкт
господарювання втрачає статус юридичної особи і вважається ліквідованим з дня
внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності. Такий
запис вноситься після затвердження ліквідаційного балансу.

Ліквідаційна процедура допускає підприємницьку діяльність, яка зводиться до
закінчення технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її
продажу (ч. 1 ст. 23 Закону), передбачає можливість укладення угод (ст. 30
Закону) і таке інше.

З огляду на викладене, ухвалення постанови про визнання боржника банкрутом
і відкриття ліквідаційної процедури не позбавляє суб'єкта господарювання
здатності мати цивільні права та обов'язки.

У ч.1 ст.23 Закону зазначено, що з дня ухвалення господарським судом
постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури
припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших
економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суб'єкт
господарювання після ухвалення постанови про визнання його банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури може укладати угоди, у нього можуть виникати
нові зобов'язання перед контрагентами та зі сплати податків і зборів, але не
може здійснюватися нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших
економічних санкцій за всіма видами заборгованості.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, посилається на положення
ст.ст.207, 208 ГК України, оскільки оспорювана угода відповідачами була вчинена
з метою прикриття незаконної діяльності та несплати з цього податків, що є
завідомо суперечним інтересам держави і суспільства, та діяла після
постановлення судом рішення про банкрутство від 07.11.2005 р.

Проте, санкції, встановлені ч.1 ст.208 ГК України, не можуть
застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових
платежів) однією зі сторін договору. За таких обставин, правопорушенням є
несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування санкцій,
передбачених ч. 1 ст.208 ГК України, необхідною є наявність умислу на укладення
угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Оскільки санкції, передбачені вказаною нормою є конфіскаційними, стягуються
за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської
діяльності, то зазначені санкції є адміністративно-господарськими та
відповідають визначенню, наведеному в ч.1 ст.238 ГК України, а тому колегія
суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що ці санкції можуть
застосовуватись лише протягом строків, установлених ст.250 ГК України.

Враховуючи те, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, висновок суду першої
інстанції про недоведеність ДПІ того, що спірний договір укладений з метою,
завідомо суперечною інтересам держави і суспільства є обґрунтованим та зроблено
з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 та ст.200
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанцій не допустив порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних
дій.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198 , ст.200, ст.205 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя - залишити без
задоволення, постанову Господарського
суду Запорізької області від 12 червня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з часу виготовлення повного
тексту.

Судді