Справа № К-25186/06
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2007-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

15 листопада 2007 року м.
Київ

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

головуючого Ліпського
Д.В.

судді-доповідача Гуріна
М.І.

суддів Амєліна
С.Є.

Кобилянського
М.Г.

Юрченка
В.В.

при секретарі судового засідання Полинько
Д.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову апеляційного суду Вінницької області від 31.05.2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного військового комісаріату про
призначення пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2006 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницького обласного військового
комісаріату про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту “б”
статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших осіб”.

Постановою Ленінського районного суду міста Вінниці від
06.03.2006 року позов задоволено.

Постановою апеляційного суду Вінницької області від
31.05.2006 року постанову суду першої інстанції скасовано, у справі ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції,
позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову
апеляційного суду Вінницької області від 31.05.2006 року, а постанову
Ленінського районного суду міста Вінниці від 06.03.2006 року залишити в силі,
посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши застосування
судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у
справі в межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що на час звільнення з військової
позивач досяг 42 років, загальний трудовий стаж його склав 15 років 4 місяці, з
яких 12 років 8 місяців - військова служба. На час звернення до відповідача у
грудні 2005 року загальний трудовий стаж позивача склав 30 років.

Відповідно до пункту “б” статті 12 Закону України “Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших
осіб” (в редакції на час звернення позивача за призначенням пенсії) право на
пенсію за вислугу років мали особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом,
особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно
від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб,
позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у
зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого
посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є
інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25
календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців
становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення застосував
дану норму права і задовольнив позов.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні
позову послався на те, що позивач на момент звільнення не мав загального
трудового стажу - 25 років і більше і застосував при вирішенні спору пункт “б”
статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших осіб” (у редакції від 04.04.2006 року) зі
змісту, якої вбачається, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом,
іншим особам, зазначеним у пунктах “б” - “д” статті 12 цього Закону, в разі
досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб,
зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них
страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і
6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ,
державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Однак, з такими висновками суду апеляційної інстанції
погодитися не можна, оскільки за змістом вказаної норми, в період з 01.08.2002
року по 29.04.2006 року, коли набрав чинність Закон України “Про внесення змін
до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального
захисту військовослужбовців” від 04.04.2006 року, незалежно від підстав та часу
звільнення правом на призначення пенсії за вислугу років користувалися
перелічені в цій статті особи, які досягли на час звернення за призначенням
пенсії 45-річного віку, мали загальний трудовий стаж 25 календарних років і
більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова
служба або служба в органах внутрішніх справ (крім осіб, позбавлених військових
або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за
умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або
вчиненням корупційного діяння).

Таким чином, колишні
військовослужбовці мають право на призначення пенсії за вислугу років, якщо їх
вік та трудовий стаж відповідає, зазначеним у пункті “б” статті 12 Закону
України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та
деяких інших осіб” умовам.

Позивач звернувся з заявою до відповідача про призначення
пенсії за вислугу років на підставі пункту “б” статті 12 Закону України “Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших
осіб” в грудні 2005 року, а до суду першої інстанції з даним позовом у лютому
2006 року, то при вирішенні даного спору необхідно застосувати зазначену норму
Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби
та деяких інших осіб” в редакції на час
звернення позивача за призначенням пенсії.

За таких обставин, коли судом апеляційної інстанцій
порушені норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного
рішення, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за
необхідне скасувати дане судове рішення, а рішення суду першої інстанції, яке
скасовано помилково, залишити в силі.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову апеляційного суду Вінницької області від
31.05.2006 року скасувати, а постанову Ленінського районного суду міста Вінниці
від 06.03.2006 року залишити в силі.

Ухвала є остаточною і не може бути оскаржена, крім
випадків, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий

(підпис)

Д.В. Ліпський

Судді

(підпис)

М.І. Гурін

(підпис)

С.Є. Амєлін

(підпис)

М.Г. Кобилянський

(підпис)

В.В. Юрченко