Справа № К-5631/07
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Весельської Т.Ф., Сороки
М.О., Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької
міської ради на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03
лютого 2006 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 березня
2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької
міської ради, Головного управління праці та соціального захисту населення
Запорізької обласної державної адміністрації про стягнення недоплаченої
одноразової щорічної допомоги, -

встановила:

В листопаді 2005 року ОСОБА_1
звернувся до суду із зазначеним позовом до Управління праці та соціального
захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради
(далі - УПСЗН Комунарської районної адміністрації, відповідач).

Вимоги обґрунтовував тим, що відповідно
до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-Х11 (далі - Закон №
3551) йому, як інваліду війни ІІІ групи, щорічно до 05 травня має
виплачуватися разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за
віком.

Проте, фактично такі виплати
проводилися не в повному обсязі.

Просив стягнути з відповідача на
його користь недоплачену допомогу за період 2003-2005 рік у розмірі 2802,25
грн.

Постановою Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2006 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27
березня 2006 року, позов ОСОБА_1 було задоволено та стягнуто з УПСЗН
Комунарської районної адміністрації на його користь недоплачену одноразову грошову
допомогу до п'ятого травня, як учаснику бойових дій інваліду війни ІІІ групи,
за 2003 - 2005 роки у сумі 2802,25 грн.

В касаційній скарзі УПСЗН
Комунарської районної адміністрації, посилаючись на порушення судами обох
інстанцій норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Заслухавши доповідача,
проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті
159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, інвалідом третьої групи, що
підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим Комунарським РВК
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно зі статтею 13 Закону №3551,
інваліди ІІІ групи з числа осіб, віднесених до учасників бойових дій, мають
право на разову грошову допомогу до 05 травня в розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Статтею 171 Закону №3551
передбачено, що щорічна виплата разової грошової допомоги до 5 травня в
розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюється органами
праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через
установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача)
пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за
місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

ОСОБА_1 було фактично виплачено
відповідачем одноразову допомогу в таких розмірах: у 2003 році - 100,00 грн., у
2004 році - 130,00 грн., у 2005 році - 270 грн. виходячи з розміру такої
допомоги, встановленої відповідними Законами про Держаний бюджет на 2003, 2004
та 2005 роки.

Між тим, розмір мінімальної пенсії
згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року №279,
від 09 липня 2003 року №1054-4, від 23 грудня 2004 року №2291-4 та від 25
березня 2005 року №2505 у період, за який заявлені вимоги про стягнення
грошової допомоги становив відповідно 47,30 грн., 92,45 грн. та 332,00 грн.

Відповідно до статті 22 Конституції
України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За таких обставин, суди правильно
вказали на те, що разова допомога позивачу має бути виплачена у розмірі,
передбаченому статтею 13 Закону №3551.

Вірним також є висновок судів і про
те, що відсутність коштів не позбавляє учасника бойових дій права на одержання
допомоги до дня Перемоги, оскільки Закон №3551 не містить у собі положень про
обмеження виплати такої допомоги в залежності від того, чи передбачені видатки
з Державного бюджету на проведення відповідних виплат чи ні.

При вирішенні справи суди повно та
всебічно з'ясували обставини, зібраним у справі доказам надали належну правову
оцінку.

Доводи касаційної скарги
правильність висновків судів не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС
України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій
не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Оскільки суди не допустили порушень
норм матеріального та процесуального права, то судові рішення слід залишити без
зміни.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради -
залишити без задоволення, а постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя
від 03 лютого 2006 року й ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27
березня 2006 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: