Справа № К-29910/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2007 року м. Київ
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
головуючого-судді - Бутенка В.І.,
суддів: Лиски
при секретарі Марушевському А.А.,
за участю позивача ОСОБА_1. та представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку
касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Ужгородської міської ради про визнання недійсними рішень, які обмежують право
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому
зазначав, що він є власником приватизованої земельної ділянки площею 0,017 га
біля належного йому будинку по АДРЕСА_1.
Оскільки відповідач неодноразово відмовляв йому у наданні
дозволу на розміщення торгівельної точки на території власної земельної
ділянки, мотивуючи це рішенням сесії Ужгородської міської ради від 21.11.2003
року про призупинення укладання цивільно-правових угод в зоні проектування
привокзальної площі, позивач просив визнати недійсним зазначене рішення як таке,
що порушує його право власності та усунути перешкоди у здійсненні права
використовувати належне йому майно для підприємницької діяльності.
В судовому засіданні позивач доповнив позовні вимоги,
заявивши вимогу визнати недійсним також рішення Ужгородської міської ради від
28.10.2005 року, яким доповнено рішення сесії Ужгородської міської ради від
21.11.2003 року в частині надання ТОВ “Конті-буд Ужгород” права на укладення
цивільно-правових угод стосовно будинків і земельних ділянок, які знаходяться в
зоні проектування привокзальної площі.
Постановою Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 28 березня 2006 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської області від 10 серпня 2006 року, у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1
подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення
про задоволення його позовних вимог.
При цьому в скарзі вказується на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.
Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це
повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу
між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Між тим, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини
справи, та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права,
що призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні
позову.

Так, взагалі не було предметом дослідження суду першої
інстанції рішення Ужгородської міської ради від 21.11.2003 року № 167, судове
рішення ґрунтується на рішеннях відповідача від 05.11.2002 року та 30.09.2004
року, які безпосередньо не стосуються предмету даного спору, оскільки позивачем
ставиться питання щодо визнання рішення суб'єкта владних повноважень таким, що
порушує його право розпоряджатися приватною власністю на свій розсуд.

Питання ж щодо заборони встановлювати тимчасовий торговий
павільйон позивачем у позовній заяві не ставиться.

Крім того, при ухваленні рішення судом не враховані
положення статті 47 Конституції України, відповідно до якої право приватної
власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права
власності, та системно пов'язаних з нею статей 2, 4, 48 та 57 Закону України
"Про власність", який був чинним на момент виникнення спірних
правовідносин.

Вказані порушення норм матеріального і процесуального
права не були виправлені і судом апеляційної інстанції.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що судами
були допущені порушення норм процесуального права, які призвели до ухвалення
ними незаконних рішень.

За таких обставин, згідно вимог ст. 227 КАС України,
оскаржені судові рішення підлягають скасуванню,
а справа направленню до суду першої інстанції на новий судовий розгляд,
під час якого суду слід врахувати наведене та у відповідності із вимогами
закону вирішити цей спір.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської
області від 28 березня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської
області від 10 серпня 2006 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції на новий
судовий розгляд в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
оскарженню не підлягає.

Згідно ст.ст. 236, 237 КАС України рішення суду
касаційної інстанції може бути оскаржено до Верховного Суду України лише за
винятковими обставинами протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д і :