Справа № 7/А-472/2007
Суддя: Чірков Г.Є.
Дата ухвалення: 2007-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2007 Вишгородський районний суд Київської
області в складі

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Авраменко Л.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вишгороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Димерської селищної ради Вишгородського району про визнання рішення
протиправним і зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним
позовом, посилаючись на те, що рішенням відповідача їй без законних підстав
відмовлено у наданні земельної ділянки для особистого селянського господарства,
як працівнику соціальної сфери в сільській місцевості, а тому позивачка порушує
питання про визнання даного рішення протиправним, разом із зобов'язанням
відповідача включити її в список осіб, що мають право на одержання земельної
ділянки, та до її надання у встановлених розмірах.

Позивачка просила про задоволення позову
з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача проти позову заперечував.

Заслухавши учасників судового розгляду і
дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
позивачка з 31 серпня 2006 року працює в Димерській гімназії вихователем групи
продовженого дня.

В
листопаді 2006 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про надання
земельної ділянки, як працівнику соціальної сфери села, в чому їй було
відмовлено.

Зокрема, 23 березня 2007 року Димерською
селищною радою Вишгородського району прийнято рішення № 144-08-V про
врегулювання земельних відносин при наданні земельних ділянок працівникам
соціальної сфери на території селищної ради, яке оскаржується позивачкою.

Пунктами 2 і 3 даного рішення визначено
критерії працівників соціальної сфери, якими мають бути лише ті, які працюють в
смт. Димері і мають стаж роботи в соціальній сфері не менше 8 років, і з цих
підстав мають право на одержання земельної ділянки і мають бути включені в
списки осіб для їх одержання.

Згідно зі статтями 8 і 19 Конституції
України та ст. 9 КАС України, суд при розгляді цієї справи, виходить з
принципів верховенства права й законності, відповідно до яких органи державної
влади, їхні посадові і службові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи цю справу, суд застосовує
вимоги ст. 57 Закону України «Про освіту» /далі Закону/ і ст. 25 ЗК України, а
також Конституцію України.

Так, вимогами даних норм встановлено
вичерпні критерії педагогічних працівників, до яких відноситься й позивачка, що
мають право на безоплатне одержання у власність земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства в межах норм визначених у ст. 121 ЗК
України.

Зокрема, таке право мають ті педагогічні
працівники, які працюють у сільській місцевості і селищах міського типу.

До них також відносяться й пенсіонери, які
раніше працювали педагогічними працівниками в цих населених пунктах і
залишилися в них проживати.

При цьому, в ч. 5 ст. 25 ЗК України
наголошується на тому, що право працівників соціальної сфери села одержати
земельну частку виділену в натурі є гарантованим і будь-яких обмежень такому
чинним законодавством не передбачається.

Відповідно до ст. 92 Конституції України
права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод визначаються
виключно законами України.

Ураховує суд і те, що відповідно до статей
21 і 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними,
гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод
не допускається.

Виходячи з наведеного, п.п. 2 і 3
оскаржуваного рішення селищною радою прийняті без дотримання згаданих вимог
закону, що порушує гарантоване право позивачки, як працівника соціальної сфери
села на отримання земельної ділянки, а тому для його відновлення дане рішення
суб'єкта владних повноважень у згаданій частині слід визнати протиправним та
скасувати, а також зобов'язати селищну раду вчинити ті дії, у вчиненні яких
відмовлено позивачці.

Відтак, пред'явлені позовні вимоги
ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись
статтями 160-163 КАС України,

постановив:

адміністративний
позов ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Димерської селищної ради
Вишгородського району № 144-08-V від 23 березня 2007 року, зокрема його п.п. 2 і 3 про
затвердження критеріїв до працівників соціальної сфери, які мають право на
одержання земельних ділянок, у частині не включення до цього списку ОСОБА_1
визнати протиправним і скасувати.

Зобов'язати Димерську селищну раду
Вишгородського району включити ОСОБА_1 в
списки осіб для безоплатного одержання у власність земельної ділянки та надати
їй земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, як
працівнику соціальної сфери селища міського типу, відповідно до норм
встановлених ст. 121 ЗК України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційного суду протягом 10 днів з дня складання постанови у повному обсязі,
шляхом подання заяви про її оскарження та протягом 20 днів після цього
апеляційної скарги або в порядку ч.5 ст. 186 КАС України.

Суддя: