Справа № К-10572/06
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2007-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Ліпського Д.В. - головуючий,

Амєліна С.Є. -
суддя-доповідач,

Гуріна М.І.,

Кобилянського М.Г.,

Цуркана М.І.,

при секретарі Лелюку О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим на рішення
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
від 29 жовтня 2003 року в справі за позовом ОСОБА_1до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим про
стягнення грошової допомоги,

в с т а
н о в и л а :

06 вересня 2001 року позивач звернувся в суд з вимогами до Головного
управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим
про стягнення грошової допомоги при звільненні зі служби в органах внутрішніх
справ.

Зазначав, що при проведенні розрахунку при звільненні відповідач
неправомірно сплатив таку допомогу у розмірі п'яти місячних посадових окладів
замість 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повний календарний рік
служби. Вважав, що такими діями суб'єкт владних повноважень порушив право на
належну грошову допомогу.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Сімферопольського районного суду Автономної Республіки
Крим від 18 липня 2003 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 29 жовтня 2003 року скасовано рішення суду першої інстанції
та задоволено позов: стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх
справ України в Автономній Республіці Крим на користь ОСОБА_1 грошову допомогу
в сумі 3477,75 грн. та 51 грн. державного мита в дохід держави.

В касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права, відповідач просить скасувати судове рішення та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й
процесуального права колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у травні 2000 року ОСОБА_1 було
звільнено зі служби в органах внутрішніх справ за віком та сплачено грошову
допомогу у розмірі п'яти місячних посадових окладів.

Право на грошову допомогу було встановлено
статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу» в редакції, чинній на той час, згідно з якою
особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які
звільняються зі служби, виплачується допомога в порядку і розмірах, що
визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня
1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом,
особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам
їхніх сімей», в редакції, яка була чинною на час звільнення позивача зі служби
в органах внутрішніх справ, особам начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ при звільненні з органів внутрішніх справ за віком
виплачується грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Грошова допомога, передбачена цим пунктом, нараховувалася відповідно до
посадового окладу за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням.
Загальний її розмір не повинен перевищувати п'яти місячних посадових окладів.

При прийнятті рішення апеляційний суд помилково виходив з того, що вимоги
вказаної Постанови Кабінету Міністрів України щодо обмеження розміру грошової
допомоги працівникам внутрішніх справ втратили чинність на підставі Указу Президента
України від 23 червня 2001 року №463 «Про скасування деяких положень пункту 10
постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393».

Апеляційний суд помилково застосував положення Постанови Кабінету Міністрів
України, які вступили в силу після звільнення позивача зі служби, тобто після
виникнення спірних правовідносин, що призвело до помилкового скасування рішення
суду першої інстанції.

Сплачуючи грошову допомогу в розмірі п'яти місячних посадових окладів
суб'єкт владних повноважень діяв в межах наданої компетенції та відповідно до
вимог чинного на той час законодавства, не порушуючи прав позивача щодо
обрахування і виплати грошової допомоги.

Апеляційний суд невірно застосував норми матеріального
права, що призвело до помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного
судочинства України невірне застосування норм матеріального права, що призвело
до помилкового скасування рішення суду першої інстанції, є підставою для
скасування судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду та залишення в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України
в Автономній Республіці Крим задовольнити.

Рішення судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 29 жовтня 2003 року скасувати та залишити в силі рішення
Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 18 липня 2003
року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України за винятковими обставинами протягом одного місяця з
дня відкриття обставин.

Судді:

Д.В. Ліпський С.Є. Амєлін М.І. Гурін М.Г. Кобилянський М.І. Цуркан