Справа № к-5498/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Мироненка О.В., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою Генеральної прокуратури України на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 01 лютого 2005 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 29 червня 2005 року у справі за скаргою ОСОБА_1на дії
Генеральної прокуратури України, -

встановила:

В грудні 2004 року ОСОБА_1
звернувся до суду в порядку глави 31-А ЦПК України 1963 року зі скаргою на дії
Генеральної прокуратури України в обґрунтування якої вказував, що суб'єктом
оскарження його скарга від 01.09.2004 року була розглянута без його участі, чим
порушені його права, передбачені Законом України "Про звернення
громадян", а стосовно скарги від 12.11.2004 року, то відповіді про
результати розгляду він взагалі не отримав.

Рішенням Печерського районного суду
м. Києва від 01 лютого 2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
м. Києва від 29 червня 2005 року, скаргу ОСОБА_1. задоволено частково. Визнано
неправомірними дії суб'єкта оскарження щодо розгляду скарги ОСОБА_1. від
01.09.2004 р. без його участі та зобов'язано прокуратуру провести перевірку
вказаної скарги з його участю. В решті скарги відмовлено.

Не погоджуючись із постановленими
по справі судовими рішеннями, Генеральна
прокуратура України звернулася до Верховного Суду України з касаційною скаргою
в порядку визначеному ЦПК України 1963 року, в якій, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального права, просила вказані судові рішення
скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні скарги.

Листом Верховного Суду України від
17.10.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою
було передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку
касаційного провадження.

Заслухавши доповідача,
проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 2481
ЦПК України 1963 року, громадянин має право звернутися до суду із скаргою, якщо
вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу
місцевого самоврядування, посадової і службової особи порушено його права,
свободи чи законні інтереси.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, заявник 01.09.2004 року звернувся зі скаргою до Генеральної
прокуратури України щодо проведення перевірки за фактом порушення його прав з
його участю.

Статтею 18 Закону України "Про
звернення громадян" визначено, що громадянин який звернувся зі скаргою до
органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, має право брати
участь перевірці поданої скарги.

Однак скарга заявника була
розглянута суб'єктом оскарження без його участі, чим порушені його законні
інтереси.

Відповідно до ч.2 ст. 2487
ЦПК України 1963 року, при встановленні обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує орган
державної влади, орган місцевого самоврядування, посадову чи службову особу
задовольнити вимогу заявника і усунути порушення, скасовує покладений на нього
обов'язок чи застосовані до нього заходи відповідальності або іншим шляхом
поновлює його порушені права, свободи чи законні інтереси.

З урахуванням викладених фактів та
наведених положень закону, судом апеляційної інстанції було зроблено
обґрунтований висновок про те, що висновки суду першої інстанції про
зобов'язання Генеральної прокуратури України провести перевірку скарги заявника
від 01.09.2004 року з його участю, є правильними і такими, що відповідають
вимогам Закону України "Звернення громадян".

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суди
першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення, що відповідають вимогам
закону. Висновки судів достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи касаційної скарги зазначені висновки суду не
спростовують та зводяться до
незгоди з ними.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Генеральної прокуратури України -
залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 01
лютого 2005 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2005 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: