Справа № К-19552/06
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2007-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.10.2007 р. Вищий адміністратив
ний суд України в складі коле
гії суддів:
головуючого судді Л
анченко Л.В.
суддів Ко
нюшка К.В.
Нечит
айла О.М.
Пилипчук Н.Г.

Степ
ашка О.І.
при секретарі: Ільч
енко О.М.
за участю представників:

позивача: Шавла Р.О., Рачин
ського Р.М.
відповідача 1: Лобач О.М.

відповідача 2: Бровко Н.М
.
прокуратури:Білик Л.С.

розглянувши у відкритому с
удовому засіданні касаційну
скаргу
Спеціалізованої державно
ї податкової інспекції по ро
боті з великими платниками п
одатків у м.Запоріжжі
на рішення Господарськ
ого суду Запорізької області
від 28.11.2005 р. та постанову Запорі
зького апеляційного господа
рського суду від 22.03.2006 р.
у справі№ 4/4/56д-15/60д/03-5/177-6/179-3/230-23/394
за позовом Спеціалізова
ної державної податкової інс
пекції (СДПІ) по роботі з велик
ими платниками податків (ВПП
) у м.Запоріжжі
до 1. Комерційного банку
«Приватбанк»
2. Закритого акціонерного
товариства «Запорізький олі
яжиркомбінат»
За участю прокурора Запорі
зької області
про визнання недійсним
договору цесії та стягнення
коштів, -

ВСТАНОВИВ:

СДПІ по роботі з ВПП у
м.Запоріжжі подано позов до
ЗАТ КБ «Приватбанк» та ЗАТ «З
апорізький оліяжиркомбінат
» про визнання недійсним дог
овору цесії №17-11/1071 від 19.01.2000 р. укла
деного між відповідачами та
стягнення з ЗАТ КБ «Приватба
нк» в доход держави 86000 доларів
США.

Рішенням Господарського
суду Запорізької області ві
д 28.11.2005 р. у позові відмовлено.
Постановою Запорізького а
пеляційного господарського
суду від 22.03.2006 р. рішення місцев
ого господарського суду змі
нено, виключено з мотивуваль
ної частини посилання на ст.4
4-49, 82-85 ГПК України, в іншій части
ні рішення залишено без змін
.

У справі відкрито касаційн
е провадження за касаційною
скаргою позивача, у якій став
иться питання про скасуванн
я судових рішень та прийнятт
я нового про задоволення поз
ову, з підстав неправильного
застосування норм матеріаль
ного та процесуального права
.

Відповідач-2 у запереченн
ях на касаційну скаргу та йо
го представник у судовому за
сіданні касаційної інстанці
ї просив касаційну скаргу за
лишити без задоволення, судо
ві рішення без змін.

Відповідач-1 заперечень на
касаційну скаргу не надав, йо
го представник у судовому за
сіданні касаційної інстанці
ї просив касаційну скаргу за
лишити без задоволення, судо
ві рішення без змін.

Прокурор у судовому засіда
нні касаційної інстанції під
тримав вимоги касаційної ска
рги позивача.

Перевіривши у відкритому с
удовому засіданні повноту вс
тановлення обставин справи т
а правильність їх юридичної
оцінки в судових рішеннях, ко
легія суддів дійшла висновку
, що касаційна скарга не підл
ягає задоволенню, виходячи з
такого.

Як встановлено у справі, 10.01.200
0 р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» та
ЗАТ «Запорізький оліяжирком
бінат» був укладений кредитн
ий договір №3001Г про надання кр
едиту у вигляді відновлюваль
ної кредитної лінії з встано
вленим лімітом 1000000 грн. з випла
тою 60% річних, з терміном погаш
ення кредиту до 10.01.2001 р.

Для забезпечення виконанн
я позичальником умов кредитн
ого договору, між відповідач
ами укладено 10.01.2000 р. договір за
стави майнових прав №17-11/1058, згід
но якого, з врахуванням змін в
несених додатковою угодою ві
д 18.01.2000 р., відповідач-2 надав відп
овідачу-1 у заставу майнові п
рава на одержання грошових к
оштів у сумі 661000 доларів США, що
витікають із зовнішньоеконо
мічного контракту №20 від 18.01.2000 р
., укладеного між ЗАТ «Запоріз
ький оліяжиркомбінат» та ЗАТ
«Паріма» (Литва).

19.01.2000 р. між відповідачами укл
адено договір цесії №17-11/1071, згід
но якого відповідач-2 передав
відповідачу-1 право вимоги б
оргів по борговим зобовяза
нням третьої сторони ЗАТ «
Паріма» (Литва), що виникли в п
еріод з 18.01.2000 р. до повного викон
ання зобовязань за контрак
том №20 на постачання товару ві
д 18.01.2000 р. у сумі 86000 доларів США.

Згода ЗАТ «Паріма» на перед
ачу прав вимоги за контракто
м №20 від 18.01.2000 р. ЗАТ КБ «Приватба
нк» отримана.

Відмовляючи в задоволенні
позову суди попередніх інст
анцій дійшли висновку, з яким
и погоджується судова колегі
я, щодо помилковості висновк
ів позивача про невідповідні
сть договору цесії п.14 Указу П
резидента України від 04.03.98 №167/98 «
Про заходи щодо підвищення в
ідповідальності за розрахун
ки з бюджетами та державними
цільовими фондами», і як насл
ідок, визнання угоди недійсн
ою на підставі ст.48 ЦК України
.

На момент укладення оспорю
ваного договору цесії питанн
я уступки вимоги регулювалос
ь главою 17 Цивільного кодексу
України (в редакції 1963 р.).

Відповідно до ст. 197 ЦК Україн
и уступка вимоги кредитором
іншій особі допускається, як
що вона не суперечить закону
чи договору, або коли вимога н
е повязана з особою кредит
ора. Зазначена стаття містит
ь вичерпний перелік умов, за н
аявності яких уступка вимоги
не допускається.
Відповідно до п. 4 Перехідни
х положень Конституції Украї
ни, Президент має право видав
ати укази по економічних пит
аннях, не урегульованих зако
нами.

Статтею 14 Указу Президента
України від 04.03.1998р. № 167/98 «Про захо
ди щодо підвищення відповіда
льності за розрахунки з бюдж
етами та державними цільовим
и фондами» встановлено, що пі
д час розрахунків, у тому числ
і за експортними та імпортни
ми операціями, не допускаєть
ся уступка вимоги та перевед
ення боргу незалежно від ная
вності угод чи фінансових зо
бовязань між резидентами
, а також між резидентами та не
резидентами.

Однак, предметом регулюван
ня Указу є виключно податков
і відносини, що в свою чергу в
иключає можливість застосув
ання його приписів в силу ст.2
ЦК України до цивільних прав
овідносин. У звязку з чим су
дова колегія погоджується, щ
о договірні правовідносини м
іж відповідачами регулюютьс
я саме Цивільним кодексом Ук
раїни та Законом України «Пр
о заставу», а не податковим з
аконодавством, частиною яког
о є Указ, який до того ж є підза
конним актом і не може супере
чити закону, а тому посилання
позивача на необхідність на
дання оцінки відповідності о
спорюваного договору цесії н
ормам Указу є безпідставними
.

Не беруться до уваги і дово
ди позивача про невідповідні
сть договору цесії ст.1 Закону
України «Про порядок здійсн
ення розрахунків в іноземній
валюті» та п.2.1 Інструкції пр
о порядок здійснення контрол
ю й одержання ліцензії по екс
портних, імпортних і лізинго
вих операціях, з підстав зазн
ачених судами попередніх ін
станцій.

Крім того, відповідно до с
т.19 Конституції України держа
вні органи повинні діяти тіл
ьки на підставах і в межах пов
новажень та способів, які пер
едбачені Конституцією Украї
ни та законами.

Згідно п.11 ст.10 Закону Украї
ни «Про державну податкову с
лужбу в Україні» органи пода
ткової служби мають право по
давати до судів позови до під
приємств, установ, організац
ій та громадян про визнання у
год недійсними і стягнення в
доход держави коштів, одержа
них ними за такими угодами, а в
інших випадках коштів, оде
ржаних без установлених зако
ном підстав, а також про стягн
ення заборгованості перед б
юджетом і державними цільови
ми фондами за рахунок їх майн
а.

Враховуючи, що ст.48 ЦК Україн
и не передбачає можливості у
разі визнання угоди недійсн
ою стягнення майна (коштів) в д
оход держави, у позивача відс
утні повноваження на поданн
я позову з цих підстав.

Необхідними умовами для ви
знання угоди недійсною відпо
відно до ст.49 ЦК України є її ук
ладення з метою завідомо суп
еречною інтересам держави і
суспільства та наявність уми
слу хоча б у однієї із сторін щ
одо настання відповідних нас
лідків.

При цьому необхідно встано
влювати, у чому конкретно пол
ягала завідомо суперечна інт
ересам держави і суспільства
мета укладення угоди, якою із
сторін і в якій мірі виконано
угоду, а також вину сторін у ф
ормі умислу.

Наявність умислу у сторін (с
торони) угоди означає, що вони
(вона), виходячи з обставин сп
рави, усвідомлювали або пови
нні були усвідомлювати проти
правність укладеної угоди і
суперечність її мети інтерес
ам держави та суспільства і п
рагнули або свідомо допускал
и настання протиправних насл
ідків. Умисел юридичної особ
и визначається як умисел тіє
ї посадової або іншої фізичн
ої особи, що підписала догові
р від імені юридичної особи, м
аючи на це належні повноваже
ння.

До таких угод, зокрема, нале
жать угоди, спрямовані на вик
ористання всупереч закону ко
лективної, державної або при
ватної власності з корисливо
ю метою, приховування фізичн
ими та юридичними особами ві
д оподаткування, використанн
я майна, що знаходиться у їх вл
асності або користуванні, на
шкоду правам, свободам і гідн
ості громадян, інтересам сус
пільства, на незаконне відчу
ження землі або незаконне не
ю користування, розпорядженн
я чи придбання всупереч вста
новленим правилам предметів
, вилучених з обігу або обмеже
них у обігу.

Крім того, ухвалою Вищого г
осподарського суду України в
ід 07.04.2005 р. у даній справі, вказів
ки якої відповідно до ст.111-12 ГП
К України, є обовязковими д
ля суду першої інстанції під
час нового розгляду справи, п
ідтверджено правомірність
висновків суду щодо відсутн
ості будь-яких доказів наявн
ості хоча б однієї із обстави
н, з якою закон встановлює нед
ійсність укладеної угоди за
ст.49 ЦК України.

За таких обставин, судова ко
легія вважає, що суди першої а
пеляційної інстанції повно т
а всебічно оцінивши обставин
и справи, з дотриманням норм м
атеріального та процесуальн
ого права, прийняли правильн
е рішення, підстав для задово
лення касаційної скарги нема
є.
Керуючись ст. ст. 220, 221, 22
3, 224, 230 Кодексу адміністративно
го судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скарг
у Спеціалізованої державн
ої податкової інспекції по р
оботі з великими платниками
податків у м.Запоріжжі залиш
ити без задоволення.
Рішення Господарського с
уду Запорізької області від
28.11.2005 р. (в частині залишеній без
змін) та постанову
Запорізького апеляційного
господарського суду від
22.03.2006р. залишити без змін.
Ухвала набирає чинн
ості з моменту проголошення
і може бути оскаржена до Верх
овного Суду України за винят
ковими обставинами протягом
одного місяця з дня відкритт
я таких обставин.

Головую
чий
Л.В.Ланченко
Судді

К.В.Конюшко

О.М.Нечитайло

Н.Г.Пилипчук

О.І.Степашко
Повний текст складено 31
.10.2007 р.