Справа № 2а-1948/2007
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2007-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-1948/07
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 жовтня 2007 року Харківський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді
Ральченка І.М.

суддів Присяжнюк О.В., Спірідонова
М.О.

при секретарі Спіріній О.С.

за участі позивача - ОСОБА_1

розглянув
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Служби безпеки України про визнання дій неправомірними та стягнення суми,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до Служби безпеки України та управління Державної
служби спеціального зв'язку та захисту інформації у якому просив визнати
неправомірними дії відповідачів щодо затримки розрахунку при звільненні,
стягнути заборгованість, середній заробіток за час затримки по день фактичного
розрахунку.

У
судовому засіданні позивач подав заяву про зміну позовних вимог в якій виключив
вимоги до управління Державної служби спеціального зв'язку та захисту
інформації, відмовився від вимог щодо виплати одноразової грошової компенсації
та грошової компенсації замість речового майна, просив визнати неправомірними
дії Служби безпеки України щодо несвоєчасної виплати одноразової грошової
допомоги і грошової компенсації замість речового майна, стягнути з відповідача
15000 грн. моральної шкоди та 3194 грн. 72 коп. понесених збитків в процесі
інфляції, зобов'язати виплатити середній заробіток за час затримки виплат по
день фактичного розрахунку.

В
обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що проходив військову службу у відділ
Департаменту спеціальних телекомунікаційних систем та захисту інформації Служби
безпеки України в Харківській області. На час звільнення зі служби 20.12.2006
року з ним не був проведений повний розрахунок, а саме ОСОБА_1 не отримав
одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 44577,27 грн. та грошову
компенсації заміть речового майна. Оскільки 27.09.2007 року управлінням СБ
України в Харківській області зазначені виплати були здійснені несвоєчасно, на
думку позивача він має право на компенсацію понесених збитків через інфляцію за
період несвоєчасного розрахунку сумі 3194,72 грн., стягнення середнього
заробітку та відшкодування моральної шкоди.

У судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов, просив задовольнити вимоги у повному
обсязі.

Відповідач СБУ
про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник
відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши
пояснення позивача, дослідивши матеріали справи судом встановлене наступне.

ОСОБА_1 проходив
військову службу у відділі Департаменту спеціальних телекомунікаційних систем
та захисту інформації в Харківській області Служби безпеки України. За наказом
Голови Служби безпеки України від 09.12.2006 року №1917-ос ОСОБА_1 звільнений з
військової служби за станом здоров'я та наказом від 20.12.2006 року №123-ос
виключений з особового складу відділу.

На час
звільнення ОСОБА_1 була нарахована і не виплачена грошова допомога при
звільненні у розмірі 44577,27 грн. та грошова компенсація замість речового
майна у розмірі 1061,66 грн., що підтверджується довідками від 30.12.2006 року
№№17, 18.

24.09.2007 року
ОСОБА_1 була виплачена заборгованість по вихідній допомозі, а 27.09.2007 року -
виплачена компенсація замість належного до видачі речового майна, що
підтверджується видатковими касовими ордерами №№1323, 1348.

Відповідно до
ч.2 ст. 15 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей” військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової
служби, які звільняються з військової служби за віком, станом здоров'я чи у
зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, після
закінчення строку контракту, у зв'язку із систематичним невиконанням умов
контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50
відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік
служби. Виплата військовослужбовцям
зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з
військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними
відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними
органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх
утримання.

Відповідно до
п.27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних
Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 р. № 1444 військовослужбовці,
звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за
бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення,
або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про
звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після
закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту
речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня
виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або
видається речове майно на суму грошової компенсації.

Як встановлено
судом одноразова грошова допомога та компенсація замість належного до видачі
речового майна ОСОБА_1 була виплачена через 10 місяців після звільнення.

Оскільки
відповідач не довів відсутність своєї вини у несвоєчасній виплаті коштів ОСОБА_1, суд вважає, що несвоєчасний
розрахунок з повивачем з боку відповідача суперечить вимогам ст. 15 Закону„Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та п.27
Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та
інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28 жовтня 2004 р. № 1444, а тому в цій частині дії
відповідача слід визнати неправомірними.

Відповідно
до ст. 2 Закону України „Про індексацію грошових доходів населення” № 1282-XII
від 3 липня 1991 року, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані
ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії;
стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються
відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування;

суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові
каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам,
які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Враховуючи
наведене, несвоєчасна виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовця
та грошової компенсації замість речового майна не підлягають індексації, а тому
вимога позивача в цій частині задоволенню не підлягає.

Вимога позивача про стягнення середнього
заробітку, відповідно до ст. 117 КЗпП України не підлягає задоволенню, оскільки
Кодекс законів про працю України не регулює
правовідносини між військовослужбовцями та органом, де він проходить
публічну службу. Зазначене також викладене у п.2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці”
№13 від 24 грудня 1999 року у якому вказано, що передбачені законодавством про
працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на
військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад
органів внутрішніх справ тощо). З урахуванням наведеного, у стягненні на
користь позивача середнього заробітку слід відмовити, оскільки законодавством
не передбачений такий вид відповідальності за несвоєчасну виплату
військовослужбовцю одноразової допомоги та компенсації.

Вимога
позивача про стягнення на його користь моральної шкоди не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Як зазначив позивач не своєчасна виплата
коштів позбавила його можливості своєчасно пройти курс лікування, покращити
побутові умови, а факт свавілля посадових осіб обмежує його в правах, спричиняє
душевні страждання, змушує почувати себе безправним і незахищеним, погіршилися
відносини у сім'ї та з оточуючими людьми, позбавило можливості реалізовувати
свої звички та бажання.

Згідно
роз'яснень, викладених у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
31 березня 1995 року N 4 „Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди” під моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Поясненнями позивача
та дослідженими у судовому засіданні матеріалами судом не встановлено втрат,
які б поніс позивач саме від неправомірних дій відповідача. Також не
встановлено інших негативних явищ, заподіяних позивачу. Суд вважає, що
викладені позивачем обставини не знаходяться у взаємозв'язку з неправомірними
діями СБУ щодо несвоєчасної одноразової виплати.

Крім того,
законодавством не передбачено відшкодування заподіяної моральної шкоди у разі
несвоєчасної виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям та
грошової компенсації замість речового майна.

Згідно
роз'яснень, які викладені у пункті 2 спори про відшкодування заподіяної
фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема
коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції
або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним Кодексом України
та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння
моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про
захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положення ст.
1173 ЦК України, на які посилається позивач, передбачають відшкодування шкоди,
завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим
або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.
Однак, у позивача не виникало правовідносин із Службою безпеки України при
здійсненні нею своїх повноважень, у зв'язку з чим, норма ст. 1173 ЦК України не
підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

До того ж,
необхідно відмітити, що визнання судом неправомірними дій відповідача з
урахуванням тяжкості цих дій є на думку суду, справедливим та достатнім
способом захисту порушеного немайнового права позивача.

Враховуючи
вищевикладене, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 15 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей”, п.27 Положення про порядок речового
забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у
мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня
2004 р. № 1444, ст.ст. . 4, 7, 104, 159, 160-162 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Позов
задовольнити частково.

Визнати
неправомірними дії Служби безпеки України щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1
одноразової грошової допомоги і грошової компенсації замість речового майна.

У
задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова
набирає законної сили після закінчення цього строку. У
разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може
бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного
адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня складання постанови у повному обсязі заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186
КАС України.

Повний текст
постанови виготовлений 05.11.2007 року.

Головуючий-суддя

Суддя

Суддя