Справа № К-19377/07
Суддя: Харченко В.В.
Дата ухвалення: 2007-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1березня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого:

Харченка В.В.

Суддів:

Гончар Л.Я.

Васильченко Н.В.

Кравченко О.О.

Чалого С.Я.

при секретарі : Коротких В.В.

з участю представника Управління праці та соціального захисту населення
Богунської районної ради м. Житомира, розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Богунського районного суду м. Житомира від 3 грудня 2003 року та ухвалу
Апеляційного суду Житомирської області від 12 лютого 2004 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Богунської
районної ради м. Житомира про стягнення невиплаченої суми допомоги на
оздоровлення, -

в
с т а н о в и л а :

У серпні 2003 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту
населення виконкому Богунської районної ради м. Житомира про стягнення
невиплаченої суми допомоги на оздоровлення.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і її віднесено до категорії постраждалих
від Чорнобильської катастрофи. До повторного огляду МСЕК 20.03.2003 року їй
була встановлена третя група інвалідності, а на теперішній час встановлена
друга група інвалідності, безстроково. Відповідач виплачує їй щорічну допомогу
на оздоровлення в розмірі лише 21 грн.50 коп., хоча частиною 2 ст.48 Закону
України ”Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, передба­чено, що розмір цієї допомоги має
дорівнювати чотирьом мінімальним заробітним платам. Просила стягнути з
відповідача на її користь недоплачені кошти за останні чотири роки з в розмірі 2895 грн. 50коп.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 3 грудня 2003 року,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 12 лютого
2004 року, ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовлено

У поданій касаційній скарзі
ОСОБА_1, з посиланням на порушення судами норм матеріального права, просила
скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Їй до 20 березня 2003 року була встановлена ІІІ-а група інвалідності, що
пов'язана з аварією на ЧАЕС. У зв'язку з вказаними обставинами вона
користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ, в тому числі - на виплату щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних зарплат відповідно до ч.2 ст.48 цього Закону.

Відмовляючи у позові , судові інстанції виходили з того, що статтею 62 Закону № 796-ХІІ
встановлено, що роз'яснення порядку
застосування цього Закону провадиться у порядку, передбаченому Кабінетом
Міністрів України, рішення якого є обов'язковим
для виконання міністерствами та
іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форм власності.

Суди посилалися у цьому зв'язку на
положення Постанови Кабінету Міністрів
України від 26 липня 1996 року № 836
«Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачена
щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам ІІІ-ї групи внаслідок аварії на ЧАЕС у розмірі 21 грн. 50 коп.

Врахувавши, що у визначеному Кабінетом Міністрів розмірі ОСОБА_1 одержала щорічну допомогу, суди
дійшли висновку про безпідставність її вимог.

Однак,
зазначений висновок судів не відповідає вимогам закону з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі , в межах повноважень
та у спосіб, передбачені Конституцією та
законами України .

Відповідно до абзацу 3 частини 2
статті 48 Закону № 796-ХІІ щорічна допомога інвалідам 3-ої групи виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (абзац 7 частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ).

Статтею 1 Закону України «Про встановлення заробітної плати на 2003 рік»
від 26 грудня 2002 року № 372-ІУ розмір мінімальної заробітної плати
встановлений з 1 січня 2003 року у розмірі
185 грн. на місяць, з 1 грудня 2003 року - 237 грн.

Зі змісту ст..1 цього Закону не вбачається будь-яких обмежень щодо
можливостей застосування розміру
мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми статі 48 Закону №
796-ХІІ.

Виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними
нормативними актами, при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону № 796-ХІІ та стаття 1
Закону № 372-ІУ, а не Постанова КМУ №
836.

За таких обставин судові рішення підлягають скасуванню з постановленням
нового - про задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного та керуючись
ст., ст.220, 221, 229, 232 КАС України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Богунського
районного суду м. Житомира від 3 грудня 2003 року та ухвалу
Апеляційного суду Житомирської області від 12 лютого 2004 року скасувати.

Позов
ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з управління праці та соціального захисту
населення Богунської районної ради м. Житомира на користь ОСОБА_1 невиплачену
щорічну
допомогу
на оздоровлення в сумі 2895 гривень 50 копійок.

Постанова набирає чинності з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: