Справа № 22а-24/2007
Суддя: Козлов О.М.
Дата ухвалення: 2007-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 22а
інстанції Гімон М.М.
Доповідач Козлов О.М.
УХВАЛА

іменем України

13 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Ігнатолі Т.Г.

суддів Кочегарової Л.М., Козлова О.М.,

при секретарі
Фік К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової адміністрації
України, Державної податкової інспекції у Іллічівському районі м.Маріуполя,
Відділу громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Іллічівського РВ ММУ
ГУМВС України в Донецькій області про визнання дій неправомірними, виключення
інформації із державного реєстру та внесення відмітки до документів за
апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Іллічівському районі
м.Маріуполя на постанову Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 19 грудня 2006 року

ВСТАНОВИЛА:

Постановою
Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 19 грудня 2006
року задоволено позов ОСОБА_1 до Державної податкової адміністрації
України, Державної податкової інспекції у Іллічівському районі м.Маріуполя,
Відділу громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Іллічівського РВ ММУ
ГУМВС України в Донецькій області про визнання дій неправомірними, виключення
інформації із державного реєстру та внесення відмітки до документів.

В апеляційній
скарзі відповідач просить постанову скасувати, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість постанови, яка, на його думку, прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального законодавства без урахування того, що відмова
відповідача позивачу у внесенні запису про можливість здійснювати платежів без
ідентифікаційного коду є обгрунтованою, оскільки затвердженим порядком
встановлена можливість робити це лише у паспорт громадянина України, а
позивачка є громадянкою Російської Федерації, тому відсутній документ у який
передбачена можливість внесення таких записів.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала апеляційну
скаргу, позивача, яка просила апеляційну скаргу відхилити, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду не підлягає скасуванню з таких
підстав.

Відповідно до
ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу суду -
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

2

З позовної заяви
і пояснень представника ДШ та позивачки вбачається, що у жовтні 2006 року позивачка
звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що
вона є громадянкою Російської Федерації але тривалий час на законних підставах
проживає в Україні, у зв'язку із чим їй було присвоєно ідентифікаційний номер і
її данні внесені до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та
інших обов'язкових платежів. В той же час вона є православною християнкою - прихожанкою храму у
с.Ст.Крим в М.Маріуполі і за своїми релігійними переконаннями не бажає мати
ідентифікаційний номер і користуватися ним. Тому вона звернулась до Державної
податкової інспекції у Іллічівському районі з заявою про виключення її із
вказаного Державного реєстру та про вирішення питання щодо відмітки у її
документах про можливість здійснювати платежів без ідентифікаційного номеру,
але їй було відмовлено в цьому із посиланням на те, що діючою інструкцією
передбачено лише можливість внесення таких відміток до паспортів громадян
України, а вона є громадянкою іншої держави. Вважаючи ці дії незаконними,
просила зобов'язати поновити її права. Відмову вважає незаконною, оскільки
Конституцією України передбачено, що на території України всі люди користуються
рівними правами, а Законом України „Про державний реєстр фізичних осіб -платників
податків та інших обов'язкових платежів" не передбачено, що захист
релігійних переконань осіб стосується лише громадян України, а тому вона також
має право відмовитись від використання ідентифікаційного номера.

Згідно ст. 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом. Функції по контролю за дотриманням податкового
законодавства, а також обов'язку платників податків - фізичних осіб
покладено на державні податкові органи.

Відповідно до
ст.ст. 1,5 Закону
України „Про Державний реєстр фізичних осіб -платників податків та інших обов'язкових платежів"
(із змінами, внесеними згідно із Законами №1003-XIV від 16.07.99 року, №551-IV
від 20.02.2003 року),
державний реєстр фізичних осіб -платників
податків та інших обов'язкових платежів -
це автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного
державного обліку фізичних осіб, які зобов'язані сплачувати податки, збори,
інші обов'язкові платежі до бюджетів та внески до державних цільових фондів у
порядку і на умовах, що визначаються законодавчими актами України.

Для осіб, які
через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття
ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні
органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та
інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про
наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного
номера.

До Державного
реєстру вноситься інформація про осіб, які постійно проживають в Україні, мають
об'єкти оподаткування, передбачені чинним законодавством, і зобов'язані сплачувати
податки та інші обов'язкові платежі;

До Державного
реєстру не вноситься інформація про осіб, які через свої релігійні або інші
переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно
повідомляють про це відповідні державні органи. Реєстрація фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових платежів проводиться державними податковими
інспекціями за місцем постійного проживання платників, а для осіб, які не мають
постійного місця проживання в Україні, -
за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об'єкта
оподаткування.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_1, є громадянкою Російської Федерації і з 1993 року на законних
підставах постійно проживає на території України в М.Маріуполі, що
підтверджується копією домової книги та посвідкою на постійне проживання в
Україні.

Згідно довідки
про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_1, присвоєно №НОМЕР_1, який був
внесений у Державний реєстр фізичних осіб 10
травня 1997 року.

Згідно довідки
голови приходської ради, ОСОБА_1, є постійною прихожанкою Свято-Іллівського православного
храму с.Ст.Крим і вона є православною християнкою і за своїми релігійними
переконаннями не бажає мати ідентифікаційний номер.

3

Відповідно до
Декрету КМУ від 26.12.92
року №13-92 "Про
прибутковий податок з громадян", з відповідними змінами і доповненнями
(ст.1), платниками прибуткового податку в Україні є громадяни України, іноземні
громадяни та особи без громадянства як ті, що мають, так і ті, що не мають
постійного місця проживання в Україні. Це виходить і з змісту листа Державної
податкової адмінистрації України №5565/6/17-0516
від 22 серпня 2001 року.

Відповідно до
ст.ст. 1, 2 Закону
України „Про податок з доходів фізичних осіб" платником податку є
резидент, який отримує доходи(2.1). Резидентом є фізична особа, яка має місце
проживання в Україні( 1.20.1).
Фізична особа це громадянин України, фізична особа без громадянства або
громадянин іноземної держави (1.20).

Відповідно до
ст.26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в
Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами як
і громадяни України.

Відповідно до
ст.ст.2,3,21 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без
громадянства", іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і
свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України. Іноземці та особи
без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального
і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення
до релігії, роду і характеру занять, інших обставин. Іноземці та особи без
громадянства обкладаються податками і зборами відповідно до законодавства
України.

Таким чином,
вказаним законодавством передбачено, що фізична особа - платник
податків, яким може бути і іноземець, повинен виконувати вимоги Конституції
України щодо сплати податків і інших обов'язкових платежів, і при цьому може
обрати альтернативну форму обліку, тобто без присвоєння ідентифікаційного
номера і тому відмова посадових осіб державної податкової інспекції прийняти
заявника на альтернативну форму обліку фізичних осіб - платників
податків вірно визначена судами неправомірною.

Виходячи із
встановлених фактів і діючого законодавства суд обґрунтовано вважав, що
позивачка як і будь-який громадянин України також вправі відмовитись за
релігійними переконаннями від ідентифікаційного номеру, а тому правильно визнав
відмову ДПІ у Іллічівському районі М.Маріуполя у наданні їй такого права
незаконною і неправомірними дії державної податкової інспекції і дійшов
обгрунтованого висновку про необхідність зобов'язати ДПІ у Іллічівському районі
м. Маріуполя виключити із Державного реєстру фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових платежів інформацію про ОСОБА_1, і здійснювати
облік ОСОБА_1. за раніше встановленою формою державного обліку платників
податків без застосування ідентифікаційного номера.

Відповідно до
ст.1 Закону України „Про імміграцію" (із змінами, внесеними згідно із
Законом №2707-1V від 23.06.2005 року), посвідкою
на постійне проживання є документ, що підтверджує право іноземця чи особи без
громадянства на постійне проживання в Україні.

А паспортний документ, це документ,
виданий уповноваженими органами іноземної держави або уповноваженими органами,
спеціалізованими установами чи іншими автономними організаціями системи ООН, що підтверджує
громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця чи особу без громадянства,
надає право виїзду за кордон і визнається Україною.

У відповідності
до п.п.4-6,9 Положення про паспорт громадянина Російської Федерації,
затвердженого постановою Російської Федерації від 08 червня 1997 року №828 (в редакції
постанов Російської Федерації від 25
вересня 1999 року №1091, від 05 січня 2001 року

4

№7 та від 22 січня 2002 року №32), до паспорту
заносяться слідуючи відомості про особу, прізвище, ім'я, по батькові, стать,
час народження та місто народження.

У паспорті робляться відмітки: про реєстрацію громадянина
за місцем проживання та зняття з реєстраційного обліку; про відношення до
військової служби, про реєстрацію та розірвання шлюбу, про дітей, які не
досягли віку 14 років;
про видачу документів, які посвідчують особу громадянина Російської Федерації
за межами Російської Федерації. При бажанні громадянина, відповідними закладами
охорони здоров'я також робіться відмітка про групу крові та резус-фактор.

Забороняється
вносити у паспорт відомості, відмітки або записи не передбачені цим Положенням.

Паспорт, в який
внесені відомості, відмітки або записи не передбачені цим Положенням, є
недійсним.

Міжнародними
договорами не передбачено виключень щодо занесення відомостей, відміток та
записів до паспорту громадянина Россійської Федерації.

Таким чином
вбачається неможливим робити у паспортах громадян Російської Федерації, в тому
числі і у паспорті ОСОБА_1, яка є громадянкою Російської Федерації, відмітку
про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Відповідно до
ст.9 Європейської конвенції про правовий статус трудящих-мігрантів (Страсбург, 24 листопада 1977 року), ст.8
Конвенція про зловживання в галузі міграції і про забезпечення
працівникам-мігрантам рівних можливостей і рівного ставлення №143 (яка є чинною з 09 грудня 1978 року), якщо
цього вимагає національне законодавство, кожна Договірна Сторона видає посвідки
на проживання тим мігрантам, яким було дозволено здійснювати діяльність на її
території на умовах, визначених у цій Конвенції.

Відповідно до
Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства",
іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або
прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на
постійне або тимчасове проживання.

Відповідно до
Декрету КМУ від 26.12.92
року №13-92 "Про
прибутковий податок з громадян", підтвердження перебування іноземного
громадянина в Україні здійснюється на підставі, зокрема: зареєстрованого у
встановленому порядку національного паспорта іноземного громадянина, документа
про запрошення в Україну, посвідки на проживання в Україні.

Оскільки
документом, який підтверджує законність проживання іноземця на території
України, є посвідка на постійне проживання, то, враховуючи положення ст.8 ЦК України, яка
припускає застосування до цивільних відносин аналогії закону чи права, до
посвідки на проживання в Україні ОСОБА_1. може бути внесена відповідна
відмітка, тим більше, що діюче законодавство цього не забороняє.

Що стосується
доводів апеляційної скарги про те, що нормативними актами не передбачений
порядок внесення відміток про можливість здійснення платежів без
ідентифікаційного коду в інші документи крім паспорта громадянина України, то
ці доводи не можуть бути прийняті до уваги, так як Порядок унесення відмітки до
паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника
податків та інших обов'язкових платежів, затверджений наказом Державної
податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2004 року №602/1226, розроблено
згідно із Законом України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових платежів" (зі змінами) та постановою
Верховної Ради України "Про затвердження положень про паспорт громадянина
України та свідоцтво про народження" від 26.06.92 року

5

№2503-ХП, визначає процедуру
внесення відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі без
ідентифікаційного номера тільки до паспорта фізичної особи - громадянина
України, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від
прийняття ідентифікаційного номера. А тому положення цього наказу і
затвердженого ним Положення стосуються тільки громадян України і регулюють
порядок внесення вказаної відмітки тільки до паспортів осіб-платників податків,
які мають паспорт громадянина України, і не мають ніякого правового значення
стосовно внесення таких записів до документів іноземних громадян.

Тому суд першої
інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відсутність розробленого
порядку не може бути перешкодою для реалізації особою свого законного права.

З огляду на
наведене, суд першої інстанції не мав законних підстав для відмови в
задоволенні позову.

Вирішуючи позов,
суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно дослідив обставини справи та
відповідні їм правовідносини, дав належну оцінку безпосередньо дослідженим і
наявним у справі доказам та поясненням сторін і прийшов до обґрунтованого
висновку про задоволення позову.

Таким чином
позов судом першої інстанції задоволено з підстав передбачених законом.

З урахуванням
викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції
правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування
постанови немає.

Керуючись ст.ст.
195,198,200 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у Іллічівському районі М.Маріуполя
відхилити.

Постанову
Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 19 грудня 2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двох
місяців з дня набрання чинності шляхом подання касаційної скарги безпосередньо
до суду касаційної інстанції.