Справа № К-35813/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2008 року м. Київ
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
суддів : Бутенка В.І.(доповідач),
розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в м. Києві державної
адміністрації та Комунального підприємства по утриманню житлового господарства
Печерського району “Печерськжитло” про зобов'язання вчинити дії, -
У квітні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог вказував, що з 1995 року працює у житловому
господарстві Печерського району м. Києва і в 2000 році в зв'язку із характером
роботи отримав службове приміщення для проживання - квартиру АДРЕСА_1 в м.
Посилаючись на те, що він пропрацював у житловому господарстві Печерського
району м. Києва більше 10 років, а тому вважав, що відповідно до
"Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування
ними в Українській РСР", затвердженого постановою Ради Міністрів
Української РСР від 04.02.1988р. №37, має право на вказану квартиру, звертався
до відповідачів із заявами про виведення цього жилого приміщення з числа
службових та надання її йому у користування, однак в цьому йому було
Вважав, що такі дії відповідачів порушують його права, в зв'язку з чим
просив зобов'язати Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства
Печерського району “Печерськжитло” звернутись до Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації із клопотанням про виведення квартири АДРЕСА_1 в м.
Києві зі складу службових та зобов'язати Печерську районну у м. Києві державну
адміністрацію вирішити вказане питання.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов'язано
КПУЖГ “Печерськжитло” звернутись до Печерської районної в м. Києві
державної адміністрації з клопотанням про виключення з числа службових квартири
АДРЕСА_1 у м. Києві та зобов'язано районну державну адміністрацію розглянути це
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2006 року це судове
рішення скасовано, провадження у справі закрито.

В касаційній скарзі ОСОБА_1, з посиланням на порушення апеляційним судом
норм матеріального і процесуального права, просить скасувати зазначене судове
рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову місцевого суду.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і закриваючи провадження у справі,
апеляційний суд помилково виходив з того, що даний спір не є публічно-правовим,
тобто ця справа не відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

За змістом ст. 3 цього ж Кодексу справою адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому
хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 13 Житлового кодексу Української РСР державне управління
в галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду здійснюється
Радою Міністрів СРСР, Радою Міністрів Української РСР, виконавчими комітетами
місцевих Рад народних депутатів, міністерствами, державними комітетами і
відомствами, а також спеціально уповноваженими на те державними органами
відповідно до законодавства Союзу РСР і Української РСР.

Як видно з матеріалів справи, позивач порушує питання про виведення
квартири, в якій він проживає, зі складу службових.

Згідно ст. 118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення
призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових
відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле
приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету
районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі
клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету
відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів
(частина 6 "Положення про порядок надання службових жилих приміщень і
користування ними в Українській РСР", затвердженого постановою Ради Міністрів
УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37).

Слід зазначити, що згідно ст.ст. 118 та 140 Конституції України особливості
здійснення виконавчої влади і місцевого самоврядування в містах Києві та
Севастополі, які відповідно до частини третьої статті 133 мають спеціальний
статус, визначаються окремими законами України, і до прийняття таких законів
виконавчу владу в цих містах здійснюють відповідні державні адміністрації
(пункт 10 розділу XV "Перехідні положення").

Законом України "Про столицю України - місто-герой Київ"
визначено спеціальний статус міста Києва як столиці України, особливості
здійснення виконавчої влади та місцевого самоврядування у місті відповідно до
Конституції України та законів України.

Особливості здійснення виконавчої влади та місцевого самоврядування в місті
Києві визначені в Законі України "Про столицю України - місто-герой
Київ" і полягають в тому, що місцеве самоврядування в місті Києві
здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через
Київську міську раду, районні в місті ради, які утворюють відповідно власні
виконавчі органи (частина перша статті 8, стаття 10).

При цьому міська та районні в місті Києві ради на підставі цього Закону
вирішують питання щодо формування власних виконавчих органів на базі
відповідних державних адміністрацій, які паралельно виконують функції
виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві
(пункт 2 розділу VII "Прикінцеві положення").

Таким чином, до законодавчо визначених функцій відповідача - Печерської
районної у м. Києві ради в галузі державного управління житловим фондом
відноситься вирішення питання про виключення зі складу службових квартир, що
знаходяться у власності відповідної територіальної громади.

Дії чи рішення відповідача при вирішенні цього питання є реалізацією його
владних управлінських функцій в сфері житлового забезпечення, а відтак їх
оскарження повинно відбуватись в порядку адміністративного судочинства.

Однак суд апеляційної інстанції не врахував наведеного і дійшов помилкового
висновку про те, що дана справа не є публічно-правовим спором і закрив
провадження у справі, чим допустив порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, а також те, що рішення суду першої інстанції фактично
не переглядалось у апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що відповідно
до ч.ч.1, 4 ст. 227 КАС України оскаржене судове рішення суду апеляційної
інстанції слід скасувати, а справу направити для продовження апеляційного
розгляду.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 222, 223, 227, 230 КАС України, колегія суддів,
-

у х в а
л и л а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2006
року скасувати.

Справу
направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Згідно ст.ст. 236, 237 КАС України рішення суду касаційної інстанції може
бути оскаржено до Верховного Суду України лише за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д і :