Справа № 3/71
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2007-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№ 3/71
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Блажівської Н. Є. при секретарі Мельнику С. С.
за участю представників сторін:
ОСОБА_1. (довіреність б/н від 26 вересня 2007 року)
Загоруйко Р. Г. (довіреність № 126 від 12 вересня 2007 року)
За результатами розгляду у
відкритому судовому засіданні адміністративної справи
Фізичної особи -підприємця
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі міста Києва
На підставі частини 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 3 грудня
2007 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Виготовлення
Постанови у повному обсязі відкладено на 7 грудня 2007 року.
Фізична особа -підприємець ОСОБА_2
(надалі -Позивач) звернулася з позовом до Державної податкової адміністрації
України про скасування рішення № 3066/Д/25-0315 від 20 червня 2007 року.
Позивач уточнив свої позовні вимоги та просив залучити до розгляду справи в
якості Відповідача-2 Державну податкові інспекцію у Солом'янському районі міста
Києва, скасувати рішення Державної податкової адміністрації України №
3066/Д/25-0315 від 20 червня 2007 року та рішення Державної податкової
25 жовтня 2007 року Позивачем в
судовому засіданні була подана заява про заміну Відповідача у справі, у
відповідності до якої Позивач просить замінити Відповідача у справі замість
Державної податкової адміністрації України -Державну податкову інспекцію у
Солом'янському районі міста Києва та
від 22 грудня 2006 року. Ухвалою суду від 25 жовтня 2007 року замінений
первинний Відповідач -Державне податкова адміністрація України на належного
Відповідача -Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі міста Києва у
справі № 3/71.
Суд розглядає справу в межах
уточнених позовних вимог щодо скасування рішення ДПІ в Солом'янському районі м
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Акт
перевірки №
Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом ДПА від 10 серпня 2005 року № 327, а отже,
рішення № /0 від 22 грудня 2006 року винесене на підставі даного Акту
перевірки, також є незаконним. Позивач зазначає про те, що на він не підпадає
під дію пункту 1 статті 8 Закону України «Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності», оскільки ним в повному обсязі своєчасно сплачено
за торгівельні патенти, але податковий орган їх не видав, внаслідок чого
Позивач був змушений звернутись до суду після неодноразових звернень до
податкового органу про видачу цих патентів.

Відповідач проти позовних вимог
заперечував та зазначив, що в результаті перевірки 24 листопада 2006 року
кіоску в підземному переході, який належить
Позивачу було встановлено, що в кіоску здійснюється торгівля тютюновими
виробами за готівкові кошти із застосуванням РРО та без придбання торгового
патенту, чим порушено пункт 1 статті 3 Закону України «Про патентування деяких
видів підприємницької діяльності». За результатами розгляду акту перевірки
прийняте рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій у відповідності
до пункту 1 статті 8 вказаного Закону в розмірі подвійної суми вартості
торгового патенту за весь період проведення діяльності без отримання торгового
патенту, що складає 2 304,00 грн.

Відповідач зазначає, що згідно
статті 3 Закону України «Про патентування
деяких видів підприємницької діяльності»патентуванню підлягає
торгівельна діяльність, що здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності
або їх структурними підрозділами у пунктах продажу товарів.

Відповідач зазначає, що Позивачу у
встановленому порядку було відмовлено у видачі патенту, оскільки його заявка
від 30 березня 2006 року на придбання торгового патенту не містила ліцензії на
право торгівлі тютюновими виробами та до заявки не були додані оригінали всіх
необхідних для придбання патенту документів.

Відповідач стверджує, що після
вмотивованої відмови Позивачу у видачі торгового патенту, був зафіксований факт
зайняття підприємницькою діяльністю за відсутності такого патенту, за що
нараховані штрафні (фінансові) санкції згідно чинного законодавства.

З урахуванням зазначеного
Відповідач просить залишити позовні вимоги без задоволення.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши пояснення представників Позивача та
Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до
наступних висновків:

Спірні правовідносини регулюються
Законом України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності”.

Матеріали справи свідчать про те,
що 24 листопада 2006 року ДПА у місті Києві було проведено перевірку щодо
контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності, а саме кіоску, що
розташований за адресою АДРЕСА_1, що належить Позивачу.

За результатами вказаної перевірки
було складено Акт № 04 від 24 листопада 2006 року (надалі -Акт
перевірки).

Згідно вказаного акту Відповідач, на
підставі пункту 11 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в
Україні»та згідно пункту 1 статті 8 Закону України «Про патентування деяких
видів підприємницької діяльності», рішенням про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № /0 від 22 грудня 2006 року застосував до
позивача штрафні санкції в розмірі 2 304,00 грн.

Застосування штрафних санкцій здійснено на підставі порушення Позивачем
пункту 1 статті 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької
діяльності», а саме торгівлю без придбання торгового патенту.

Згідно статті 14 Господарського
кодексу України патентування певних видів господарської діяльності є засобом
державного регулювання у сфері господарювання, спрямованим на забезпечення
єдиної державної політики у цій сфері та захист економічних і соціальних
інтересів держави, суспільства та окремих споживачів. У сферах, пов'язаних із
торгівлею за грошові кошти, обміном готівкових валютних цінностей, у сфері
грального бізнесу та побутових послуг, інших сферах, визначених законом, може
здійснюватися патентування підприємницької діяльності суб'єктів господарювання.

У відповідності до абзацу 2 частини 4 статті 14 Господарського кодексу
України, торговий патент -це державне свідоцтво, яке засвідчує право суб'єкта
господарювання займатися певними видами
підприємницької діяльності впродовж встановленого строку. Порядок патентування
певних видів підприємницької діяльності встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону
України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»(надалі
-Закон про патентування) об'єктом
правового регулювання згідно з цим Законом є торговельна діяльність за готівкові кошти, а
також з використанням інших форм
розрахунків та кредитних карток на території України, діяльність
з обміну готівкових
валютних цінностей (включаючи
операції з готівковими платіжними засобами, вираженими в іноземній валюті,
та з кредитними картками), а
також діяльність з надання послуг
у сфері грального бізнесу та побутових послуг.
Суб'єктами правовідносин, які
підлягають регулюванню за
цим Законом, є
юридичні особи та
суб'єкти підприємницької діяльності,
що не мають
статусу юридичної особи, - резиденти і
нерезиденти, а також
їх відокремлені підрозділи
(філії, відділення, представництва тощо), які займаються підприємницькою діяльністю, передбаченою частиною першою цієї
статті.

У відповідності до статті 2 Закону
про патентування, торговий патент - це
державне свідоцтво, яке засвідчує право
суб'єкта підприємницької діяльності
чи його структурного
(відокремленого) підрозділу займатися зазначеними в цьому Законі видами
підприємницької діяльності.

Торговий патент придбавається суб'єктами
підприємницької діяльності, предметом діяльності яких є види, зазначені в
частині першій статті
1 цього Закону. Підставою для
придбання торгового патенту є заявка,
оформлена відповідно до частини 4 цієї
статті. Встановлення
будь-яких додаткових умов
щодо придбання торгового патенту
не дозволяється.

Торговий патент
видається за плату
суб'єктам підприємницької діяльності
державними податковими органами
за місцезнаходженням цих
суб'єктів або місцезнаходженням їх структурних
(відокремлених) підрозділів, суб'єктам підприємницької діяльності,
що провадять торговельну
діяльність або надають
побутові послуги (крім
пересувної торговельної мережі),
- за місцезнаходженням пункту
продажу товарів або
пункту з надання
побутових послуг, а
суб'єктам підприємницької діяльності,
що здійснюють торгівлю через
пересувну торговельну мережу,
- за місцем реєстрації цих суб'єктів.

Згідно частини 1 статті 3 Закону
про патентування патентуванню підлягає торговельна діяльність, що здійснюється суб'єктами
підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами у
пунктах продажу товарів. Під торговельною діяльністю у цьому Законі слід
розуміти роздрібну та оптову
торгівлю, діяльність у торговельно-виробничій (громадське харчування) сфері за готівкові
кошти, інші готівкові
платіжні засоби та з використанням кредитних карток. Під пунктами продажу товарів у цьому Законі
слід розуміти, в тому числі, кіоски, палатки та інші малі архітектурні форми,
які займають окремі приміщення, але не мають вбудованого торговельного залу
для покупців.

Як свідчать матеріали справи,
перевіркою від 24 листопада 2006 року було встановлено, а Позивачем не
заперечується, що в кіоску за адресою: АДРЕСА_1, що належить Позивачу
здійснювалася торгівельна діяльність з продажу тютюнових виробів за готівку з
використанням РРО.

У відповідності до зазначених вище
норм чинного законодавства, така діяльність Позивача підлягає патентуванню.

Згідно статті 7 Закону про
патентування торговий патент повинен бути
розміщений:

- на фронтальній вітрині
магазину, а в разі її відсутності
- біля касового апарату;

- на фронтальній вітрині малої
архітектурної форми;

- на табличці - для автомагазинів, розвозок
та інших видів
пересувної торговельної мережі, а
також для лотків, прилавків та інших
видів торгових точок,
відкритих у відведених
для торговельної діяльності
місцях;

- у пунктах обміну іноземної
валюти;

- у приміщеннях для надання послуг
у сфері
грального бізнесу та надання побутових послуг.

Торговий патент має бути відкритим
та доступним для огляду.

Зважаючи на зазначені вище норми
чинного законодавства, торгівельна діяльність може здійснюватися суб'єктами
підприємницької діяльності або їх структурними
(відокремленими) підрозділами у пунктах продажу товарів тільки при
наявності патенту. Законодавство пов'язує право на здійснення торгівельної
діяльності тільки з фактом одержання патенту, а не подання заявки чи оплати
його вартості. Незалежно від причин відмови в наданні патенту Позивач не міг
здійснювати торгівельну діяльність до вирішення в установленому порядку питання
щодо отримання від органів податкової служби відповідного патенту та до
фактичного його одержання.

В матеріалах справи відсутні
докази, які б свідчили про неправомірність дій Відповідача щодо відмови
Позивачу у видачі патенту, як то рішення суду, яке вступило в законну
силу.

Зазначені висновки підтверджуються
також змістом статті 8 Закону про патентування. А саме, суб'єкти
підприємницької діяльності, що
здійснюють торговельну
діяльність, операції з торгівлі готівковими валютними цінностями, операції з
надання послуг у сфері грального бізнесу та
побутових послуг, у разі порушення вимог цього Закону несуть таку відповідальність: за здійснення операцій, передбачених цим Законом, без одержання відповідних торгових
патентів або з порушенням порядку використання
торгового патенту, передбаченого
частиною другою статті 7 цього
Закону, сплачують штраф
у подвійному розмірі
вартості торгового патенту за повний термін діяльності
суб'єктів підприємницької діяльності із
зазначеним порушення.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які б спростовували доводи
позивача, відповідач суду не надав.

Таким чином, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній
заяві доводи Позивача є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 4 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -фізична чи юридична особа, судові витрати,
здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за
відсутності витрат позивача -суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із
залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий
збір) стягненню з відповідача не підлягають

На підставі вищевикладеного,
керуючись статтями 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,
Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О
В И В

У задоволенні позовних вимог - відмовити
повністю.

Постанова відповідно до частини 1
статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими статтями
185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про
апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної
скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Блажівська
Н. Є.

Дата
складення та підписання постанови в повному обсязі -7 грудня 2007 року.