Справа № 2а-17368/2007
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2007-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
тел/факс (0432) 55-15-10, e-mail:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2007
року
м. Вінниця

Вінницький
окружний адміністративний суд

в складі:
головуючого судді Мельник-Томенко Ж.М.

при
секретарі Пивовар І.М.,

за участю сторін:

представника прокуратури Вінницької області - Жовміра
І.І.

позивач у судове засідання не з'явився, надавши
клопотання про розгляд справи у його відсутності,

відповідач у судове засідання не з'явився, надавши
заперечення проти позову та заяву про розгляд справи у відсутності представника
відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом прокурора Бершадського району Вінницької
області в інтересах ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Бершадської районної державної адміністрації про визнання дій
(бездіяльності) неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної разової
грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

Подано позов до Управління праці та соціального захисту населення
Бершадської районної державної адміністрації про визнання дій (бездіяльності)
неправомірними та стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що позивач є учасником війни, про що свідчить відповідне
посвідчення. Згідно Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач має право на
отримання щорічних до 5 травня разових грошових допомог.

Незважаючи на це, та без
урахування розмірів мінімальних пенсій, які встановлювались на 2004, 2005, 2006
та 2007 роки, відповідач з посиланням на Закони України «Про державний бюджет
України» на відповідні роки, зазначені допомоги в 2005, 2006 та 2007 роках
виплачував в різних розмірах за кожен рік.

Законом України від
23.12.2004 р. № 2291-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законом України від
25.03.2005 р. №2505-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2005 рік» мінімальна пенсія за віком у 2005 році встановлена у
розмірі 332 грн. Відповідно до Закону України від 20.12.2005 р. № 3235-ІV «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» у 2006 році мінімальна пенсія за віком склала: з 01.01.2006 року - по
31.03.2006 року - 350 грн., 01.04.2006 року по 30.09.2006 року - 359 грн. та з
01.10.2006 року по 31.12.2006 року - 366 грн., в 2007 році - 406 грн.

Таким чином, позивач
вважає, що йому недоплачена сума щорічної разової грошової допомоги як учаснику
війни.

У зв'язку з цим, позивач
просить суд стягнути з відповідача на свою користь недоплачену частину разової
грошової допомоги за 2004, 2005, 2006, 2007 роки.

У судовому
засіданні представник прокуратури позов підтримав та просив повністю задоволити
позовні вимоги.

Позивач у судове засідання не з'явився, надавши
клопотання про розгляд справи у відсутності позивача. Про день, час і місце
розгляду справи повідомлено завчасно і належним чином.

Відповідач
у судове засідання не з'явився, надавши заперечення на позовну заяву та заяву
про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Про день, час і
місце розгляду справи повідомлено завчасно і належним чином. Відповідно до
заперечень, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» застосовується виключено для визначення розмірів пенсій, тому в
даній ситуації його використовувати для визначення розміру разової щорічної
грошової допомоги не можливо. Розмір щорічної разової грошової допомоги
встановлювався Законами України про Державний бюджет на відповідні роки.
Відносно рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року №20-рн,
відповідач вважає, що дане рішення не поширюється на правовідносини, які
існували в Україні до 01.12.2004 року, а також вказує, це рішення не є
преюдиціальним. Щодо виплат за 2006-2007
роки, то вони були проведені у відповідності до ст. 77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» та п. 12 ст. 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік». Крім того, відповідач вважає, що
позивачем пропущено строк звернення до суду, визначений в ст. 99 КАС України, а
тому на цій підставі просив суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення
представника прокуратури, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх
сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав.

Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» передбачено, що щорічну виплату разової
грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 14 зазначеного
Закону, здійснюють органи праці
та соціального захисту населення через відділення
зв'язку або через
установи банків (шляхом
перерахування на особовий рахунок
отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які
не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Постановою Кабінету
Міністрів України від 29.09.2000р. №1498 затверджено Типові положення про
головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської
міської державної адміністрації і управління праці та соціального захисту
населення Севастопольської міської державної адміністрації і про управління
праці та соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та
Севастополі державної адміністрації, відповідно до якого головні управління
праці та соціального захисту населення обласних державних адміністрацій
здійснюють керівництво і контроль за роботою відповідних підрозділів з
нарахування та виплати соціальних виплат і допомоги.

Управління праці та
соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастополі
держадміністрації є структурним підрозділом районної, районної у містах Києві
та Севастополі держадміністрації, що утворюється головою цієї адміністрації,
підзвітним і підконтрольним голові держадміністрації та відповідно головному
управлінню праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської
держадміністрації, управлінню праці та соціального захисту населення
Севастопольської міської держадміністрації.

Позивач
є учасником війни, про що свідчить посвідчення
Серії НОМЕР_1 видане Управлінням праці та соціального захисту населення
Бершадської районної державної адміністрації.

Відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач
має право на отримання щорічних до 5 травня відповідного року разових грошових
допомог.

Згідно ст. 17-1 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну
виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі, передбаченому статтею
14 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через
відділення зв'язку або через установи банків. Згідно заперечень відповідача (Управлінням праці та соціального захисту населення
Бершадської районної державної адміністрації),
щорічна разова грошова допомога позивача в 2004, 2005, 2006 та 2007 роках
виплачувалась в різних розмірах за кожен рік.

На протязі 1995-2006
років в Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», неодноразово вносилися зміни, неодноразово призупинялась Законами
України «Про Державний бюджет України» на 2004-2006 роки. У зв'язку із
зупиненням дії цих статей, Законами
України «Про Державний бюджет України» встановлювались певні розміри щорічної
разової допомоги на відповідні роки.

Тобто, у 2004-2006
роках, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» взагалі не передбачалась виплата щорічної грошової допомоги, оскільки
дії статей на підставі внесення до
Закону змін, відповідними Законами України „Про державний бюджет України” були
зупинені.

Отже, виплата щорічної
грошової допомоги, як і її розмір, який підлягав виплаті позивачу, був
встановлений не Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а Законами України
«Про державний бюджет України» на 2005-2006 роки.

Отримання позивачем
щорічної разової допомоги у розмірах, встановлених Законами України «Про
державний бюджет України», підтверджується наданими відповідачем доказами та не
заперечується позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.95
Конституції України виключно законом про
Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно п.п. 3, 4 ст.22
Бюджетного кодексу України управління праці та соціального захисту населення,
як головний розпорядник коштів місцевого бюджету отримує бюджетні призначення
шляхом їх затвердження у Законі про Державний бюджет України чи рішення про
місцевий бюджет.

Статтею 23 Бюджетного
кодексу України передбачено, що управління праці та соціального захисту
населення може здійснювати з бюджету
будь-які бюджетні зобов'язання та платежі лише за наявності відповідного
бюджетного призначення, які встановлюються Законом про Державний бюджет чи рішення про місцевий
бюджет.

Відповідачем в 2004,
2005, 2006 роках щорічна разова грошова допомога була виплачена позивачу в
повному обсязі у межах сум, встановлених Законами України «Про державний
бюджет України» на відповідні роки. Що ж стосується вимог позивача в частині
стягнення недоплачених сум щорічної разової грошової допомоги учаснику війни
за 2004, 2005, 2006 р.р., суд приходить
до висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кодекс адміністративного
судочинства України набрав чинності з 1 вересня 2005 року. До набрання чинності
зазначеного Кодексу позивач мав би звертатися до суду за правилами Глави 31-А
ЦПК України (1963р.), статтею 248-5 якого передбачено двомісячний строк
звернення до суду, з моменту встановлення порушеного права.

Частиною 2 статті 99 КАС
України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, про порушення
своїх прав на отримання щорічної разової грошової допомоги у розмірі,
встановленому Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
позивач мав би дізнатися при отриманні зазначеної допомоги до 5 травня
відповідного року та звернутися до суду на протязі року - до 5 травня
наступного року.

Отже, суд, вважає, що відповідач,
здійснюючи виплату щорічної разової грошової допомоги у відповідності до
розмірів, встановлених Законами України «Про державний бюджет України», діяв на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений, діючими на час
здійснення виплат Законами України.

Положення ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щодо виплати разової щорічної грошової допомоги не діяло протягом 2004-2006 років, у зв'язку
із змінами, внесеними у зазначений Закон, Законами України «Про державний
бюджет» на 2004-2006 роки, тому суд дійшов до висновку про правомірне
застосування норм матеріального права, а саме ст. 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка не підлягала
застосуванню, у зв'язку із зупиненням її дії.

З урахуванням наведеного, суд, вважає, що у вказаний період, рішенням, дією
чи бездіяльність відповідача будь-яких прав, свобод та інтересів позивача не
порушено. Відповідач діяв на підставі, у межах наданих йому повноважень та у
спосіб, що передбачено діючими Законами України.

Щодо стягнення щорічної разової грошової допомоги за 2007 рік, в цій частині
суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з
наступних підстав. У відповідності до Рішення Конституційного суду України від
09.07.2007р. положення ст. 29 Закону України «Про державний бюджет» на 2007 р.
щодо виплат щорічної разової допомоги
відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни та
гарантії їх соціального захисту» визнано
неконституційною, тому виплати за 2007 р. слід проводити у відповідності
до Закону України «Про статус ветеранів
війни та гарантії їх соціального
захисту» у повному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.95 Конституції України, п.п. 3, 4 ст.22, ст. 23 Бюджетного кодексу
України ч.2 ст. 99, ст. ст. 90, 100,
128, 158 - 163, 167, 186, 254 КАС України, Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», рішення Конституційного суду України
від 09.07.2007р. -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задовольнити частково.

Визнати
протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Бершадської
районної державної адміністрації Вінницької області щодо не нарахування та не
виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги за 2007 рік, відповідно до
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з
09.07.2007 року.

Зобов'язати Управління
праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної
адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1
недоплачену щорічну разову грошову допомогу за 2007 рік відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у
повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному
обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне
оскарження та апеляційна
скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через
суд першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не
була подана у строк, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Суддя:

Копія вірна:

Суддя:

Секретар: