Справа № 2-а-17888/2007
Суддя: Гонтарук В.М.
Дата ухвалення: 2008-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2008 р. Справа № 2-а-17888/07

Вінницький
окружний адміністративний суд

в
складі головуючого

судді
Гонтарука В.М.

при секретарі Зелінській І.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1.

представник відповідача в судове засідання не з'явився.
Про час, дату та місце судового засідання повідомлений завчасно та належним
чином. Причини неявки суду невідомі.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини А1231 про
визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок грошового
забезпечення, з урахуванням збільшення посадового окладу, надбавок, премій та
матеріальних допомогу, та здійснити відповідну виплату, суд -

ВСТАНОВИВ :

Позивачем заявлено позов до військової частини А1231 про
визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок грошового
забезпечення, з урахуванням збільшення посадового окладу, надбавок, премій та
матеріальних допомогу, та здійснити відповідну виплату.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходив
військову службу у військовій частині А1205 де перебував на грошовому
забезпеченні.

04.08.1999 року наказом Першого Заступника Міністра
Оборони України №152 його було призначено на посаду юрисконсульта військової
частини А1205, окремого гвардійського змішаного авіаційного полку
Військово-повітряних Сил України, яка відповідно до військово-облікової
спеціальності є юридичною.

До обов'язків позивача входило: перевірка відповідності
вимогам законодавству проектів наказів, інших документів правового характеру,
що подаються на підпис командиру, їх візування після погодження з відповідними
службовими особами; участь в підготовці висновків по проектам правових актів
отриманих для погодження; внесення відомостей про зміни і доповнення в
законодавчі акти, накази і директиви; підготовка пропозицій про відміну наказів
командира чи окремих його пунктів, які фактично втратили силу та інші.

Крім того, позивач представляв інтереси військової
частини А1231 та Міністерства оборони України в судах та інших юрисдикційних
органах України.

08.08.2003 року наказом Головнокомандувача
Військово-повітряних Сил Збройних Сил України №0213 його звільнено з лав
Збройних Сил України за станом здоров'я, а 13.08.2003 року наказом командира
військової частини А1205 №162 виключено із списків особового складу частини.

10.10.2003 року військову частину А1205 переформували в
військову частину А1231 (далі - військова частина А1231).

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від
11.12.01 №1207/2001 “Про деякі заходи щодо зміцнення юридичних служб державних
органів”(далі - Указу), керівники державних органів, виходячи з рівня
кваліфікації, ступеня завантаженості та якості виконуваної роботи можуть
встановлювати збільшення посадових окладів, збільшення щомісячних надбавок та
премій з 1 грудня 2001 року працівникам юридичних служб, до службових
обов'язків яких входить здійснення правової експертизи нормативно-правових
актів, підготовка і редагування нормативно-правових актів та їх візування як
юриста чи виконавця.

Однак, під час проходження військової служби позивачем
на юридичній посаді Відповідач, починаючи з 1 грудня 2001 року по 08.08.2003
року, не встановлював та не виплачував збільшених видів грошового забезпечення:
посадового окладу, надбавок, премій, матеріальних допомог на оздоровлення та
вирішення соціально-побутових питань в розмірах, передбачених положеннями
Указу.

Вказане суперечить вимогам ч.З ст. 106 Конституції
України, згідно якої Укази Президента України є обов'язковими до виконання на
території України і не потребують дублювань відповідними органами.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить визнати його право на отримання збільшеного грошового
забезпечення, надбавок, премій та підвищених допомог, як було передбачено
Указом Президента України від 11.12.2001 №1207/2001 “Про деякі заходи щодо
зміцнення юридичних служб державних органів”.

Визнати дії командування військової частини А1231 щодо
невиплат та відмови позивачу в отриманні збільшеного грошового забезпечення,
надбавок, премій та підвищених допомог, як було передбачено Указом Президента
України від 11.12.2001 №1207/2001 неправомірними.

Зобов'язати військову частину А1231 провести перерахунок
і виплатити ОСОБА_1. належного грошового забезпечення, з урахуванням
збільшеного посадового окладу, надбавок, премій та матеріальних допомог на
оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в розмірах, що визначені
Указом Президента України від 11.12.01 №1207/2001, окрім надбавки за звання
“Заслужений юрист”в силу його відсутності, за період з дня вступу
до виконання справ за юридичною посадою з 01.12.2001року по 08.08.2003
року в сумі 27664,56грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному
об'ємі. Крім обставин, які викладені в позовній заяві, суду зазначив, що
звільнений з лав Збройних Сил України за
станом здоров'я, про що свідчать матеріали справи. Після чого довгий час хворів
та перебував на лікуванні. За вказаних обставин, не займався юридичною практикою,
при цьому, не мав можливості звернутися за захистом своїх порушених прав, так
як перебував у важкому фізичному та матеріальному становищі.

З урахуванням зазначеного, просив суд задоволити його
вимоги, захистивши його права, гарантовані Конституцією.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.
Про час, дату та місце судового засідання повідомлений завчасно та належним
чином. Причини неявки суду невідомі.

В процесі розгляду справи представником відповідача
через канцелярію суду надано заперечення,
з якого вбачається, що з позовом відповідач не погоджується.

Крім того, в письмових
запереченнях зазначено, що позивач був військовослужбовцем військової
частини А1231 та проходив службу на посаді юрисконсульта військової частини, а
не був працівником юридичної служби державного органу та відповідно до своїх
функціональних обов'язків не міг здійснювати правову експертизу
нормативно-правових актів і проектів таких актів, підготовку і редагування
нормативно-правових актів та їх візування як юриста чи виконавця, оскільки
командир військової частини не має права відповідно своїх повноважень видавати
нормативно-правові акти, а лише видавати письмові накази по військовій частині,
які є обов'язковими для виконання тільки військовослужбовцями військової
частини А1231 та лише в межах самої військової частини А1231.

Позивач не звернув увагу на те, що в Указі Президента
України від 11.12.2001 року №1207/2001 “Про деякі заходи щодо зміцнення
юридичних служб державних органів”, зазначено, що керівники державних органів
(апаратів цих органів), виходячи з рівня кваліфікації, ступеня завантаженості
та якості виконуваних робіт можуть
установлювати з 1 грудня 2001 року працівникам юридичних служб, до
службових обов'язків яких входить здійснення правової експертизи нормативно-правових актів і
проектів таких актів, підготовка і редагування нормативно-правових актів та їх візування як юриста чи виконавця
збільшені посадові оклади, надбавка, премії та матеріальні допомоги.

За таких умом, командир військової частини А 1231 не має
права встановлювати розміри виплат надбавок і доплат юрисконсульту військової
частини і відповідно не може бути належним відповідачем у зазначеному судовому
процесі.

Право на встановлення зазначених в Указі Президента
України надбавок і доплат командиру військової частини А1231 не належить.

Вказаним Указом Президента України чітко визначено, що
право встановлювати працівникам юридичних служб збільшені посадові оклади,
надбавки, премії та матеріальні допомоги, надано керівникам державних органів в
межах коштів, передбачених у Державному бюджеті на 2001 і наступні роки на
утримання апарату державних органів.

Дії командування військової частини А1231 ніяким чином
не порушують законодавство України по виплаті збільшеного грошового
забезпечення, надбавок, премій та підвищених допомог.

Як вбачається зі змісту заперечень, відповідач вважає,
що позивачем пропущено річний строк звернення до адміністративного суду. Про
своє порушене право позивач знав з
08.08.2003 року, тобто з моменту звільнення його з лав Збройних Сил України, а
саме з дня виключення з списків особового складу військової частини. Однак,
звернувся до суду в 2007 році, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, позивач неправомірно
просить суд виплатити належне грошове забезпечення з урахуванням збільшеного
посадового окладу, надбавок, премій та матеріальної допомоги на оздоровлення та
вирішення соціальних побутових питань, а тому в заявлених вимогах слід
відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали
справи та надані в їх обгрунтування докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, проходив військову службу у військовій частині
А1205 де перебував на грошовому забезпеченні.

04.08.1999 року наказом Першого Заступника Міністра
Оборони України №152 його було призначено на посаду юрисконсульта військової
частини А1205, окремого гвардійського змішаного авіаційного полку
Військово-повітряних Сил України, яка відповідно до військово-облікової
спеціальності є юридичною.

У відповідності до вимог ст. 100 Статуту внутрішньої
служби Збройних Сил України та Положення про юридичну (правову) службу
Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністра оборони України
від 14.03.92 №33, до службових обов'язків позивача входило: перевірка
відповідності вимогам законодавству проектів наказів, інших документів
правового характеру, що подаються на підпис командиру, їх візування після
погодження з відповідними службовими особами; участь в підготовці висновків по
проектам правових актів отриманих для погодження; внесення відомостей про зміни
і доповнення в законодавчі акти, накази і директиви; підготовка пропозицій про
відміну наказів командира чи окремих його пунктів, які фактично втратили силу
та інші.

Крім того, згідно посадових обов'язків, позивач
представляв інтереси військової частини А1231 та Міністерства оборони України в
судах та інших юрисдикційних органах України.

08.08.2003 року наказом Головнокомандувача
Військово-повітряних Сил Збройних Сил України №0213 його звільнено з лав
Збройних Сил України за станом здоров'я відповідно до п.63 п/п.“В”Положення
“Про проходження військової служби особами офіцерського складу Збройних Сил
України”.

13.08.2003 року наказом командира військової частини
А1205 №162 позивача виключено із списків особового складу частини.

10.10.2003 року військову частину А1205 переформували в
військову частину А1231 (далі - військова частина А1231).

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від
11.12.01 №1207/2001 “Про деякі заходи щодо зміцнення юридичних служб державних
органів”(далі - Указу), керівники державних органів, виходячи з рівня
кваліфікації, ступеня завантаженості та якості виконуваної роботи можуть
встановлювати з 1 грудня 2001 року працівникам юридичних служб, до службових
обов'язків яких входить здійснення правової експертизи нормативно-правових
актів, підготовка і редагування нормативне-правових актів та їх візування як
юриста чи виконавця:

посадові оклади, збільшені на 50 відсотків;

щомісячну надбавку за особливі умови проходження
державної служби, складність, напруженість роботи - у розмірі до 50 відсотків
посадового окладу з урахуванням доплати за ранг державного службовця;

щомісячну надбавку за високі досягнення у праці і
виконання особливо важливої роботи - у розмірі до 80 відсотків посадового
окладу з урахуванням доплати за ранг державного службовця;

розмір премій, збільшений на 20 відсотків середнього
розміру, що виплачується у відповідному державному органі (апараті цього
органу);

надбавку за почесне звання “Заслужений юрист України”у
розмірі 30 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за ранг державного
службовця;

розміри матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення - у розмірі двомісячної
заробітної плати.

Указом Президента України від 30 березня 2006року
№272/2006 (далі - Указ №272), було зупи­нено дію п. 2 Указу №1207. Проте, Указ
№272 суперечить як статті 22 Конституції України, так статті 22 Закону України
“Про оплату праці”, згідно чого, суб'єкти організації оплати праці не мають
права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погі­ршують
умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Крім того, части­на третя статті 21 цього Закону,
забороняє будь-яке зниження розмірів оплати праці незалежно від походження,
соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови,
полі­тичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи
іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Суд приходить до висновку, що обмеження розміру
державних гарантій військовослужбовцям юридичних служб можливо лише за умови
введення нових соціальних виплат, що при­зведуть до збільшення розміру
грошового забезпечення у порівнянні з розміром передбаченим раніше чинним
законодавством.

Як вбачається з службової картки позивача, за період
проходження військової служби на по­саді юрисконсульта, він оцінювався виключно
з позитивної сторони, отримував тільки заохочення, стягнень не отримував, що
свідчить про якість виконуваної роботи, а також про те, що він заслуго­вував на
заохочення, що передбачені вищевказаним Указом Президента України. Однак не
зміг його отримати через не встановлення відповідних надбавок керівництвом, в
якого не було підстав їх не встановити.

Вказане означає, що позивач мав право за юридичною
посадою в період з 1.12.2001року по
08.08.2003 року отри­мувати
збільшене грошове забезпечення, передбачене Указом Президента України “Про
деякі заходи щодо зміцнення юридичних служб державних органів”№1207/2001 в
редакції від 11 грудня 2001 року.

Відповідно до ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 статті 2 Кодексу, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом встановлено, що позивач раніше не міг звернутися
за захистом своїх порушених прав, з тих підстав, що перебував на лікуванні, при
цьому маючи важке фізичне та матеріальне становище.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1. за наказом
Головнокомандувача Військово-повітряних Сил Збройних Сил України №0213 від
08.08.2003 року звільнено з лав Збройних Сил України за станом здоров'я.

Суд вважає, що факт хвороби позивача підтверджений
відповідними доказами, а тому визнає причину пропущення строку звернення до
суду поважною.

В силу ч.2 ст.162 Кодексу, у разі задоволення
адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення,
зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

На думку суду, відмова командування військової частини
А1231 щодо невиплати позивачу збільшеного грошового забезпечення, надбавок,
премій та підвищених допомог, як було передбачено Указом Президента України від
11.12.2001 №1207/2001, є неправомірною,
а права позивача потребують судового захисту шляхом зобов'язання відповідача
провести перерахунок і виплатити ОСОБА_1. належне грошове забезпечення з
урахуванням збільшеного посадового окладу, надбавок, премій та матеріальних
допомог на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в розмірах, що визначені
Указом Президента України від 11.12.01 №1207/2001, окрім надбавки за звання
“Заслужений юрист”в силу його відсутності, за період з дня вступу
до виконання справ за юридичною посадою з 01.12.2001року по 08.08.2003
року.

На
підставі викладеного, керуючись Законом України “Про соціальний і правовий
захист війсь­ковослужбовців та членів їх сімей”, Указом Президента України “Про
деякі заходи щодо зміцнення юридичних служб державних органів”№ 1207/2001 від
11 грудня 2001 року, “Положенням про поря­док виплати грошового забезпечення
військовослужбовцям Збройних Сил України”, яке затверджене наказом Міністра
оборони України 05.03.2001 №75, ст.ст. 2, 7, 11, 70, 71, 79, 86, 94, 158,
162,163, 167,181, 254, 255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1 до військової частини А1231 про визнання
дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок грошового забезпечення,
з урахуванням збільшення посадового окладу, надбавок, премій та матеріальних
допомогу, та здійснити відповідну виплату задоволити.

Визнати дії командування військової частини А1231 щодо
невиплати та відмови ОСОБА_1. в
отриманні збільшеного грошового забезпечення, надбавок, премій та підвищених
допомог, як було передбачено Указом Президента України від 11.12.2001
№1207/2001 неправомірними.

Зобов'язати
військову частину А1231 провести перерахунок і виплатити ОСОБА_1 належне
грошове забезпечення з урахуванням збільшеного посадового окладу, надбавок,
премій та матеріальних допомог на оздоровлення та вирішення соціально-побутових
питань в розмірах, що визначені Указом Президента України
від 11.12.01 №1207/2001, окрім надбавки за звання “Заслужений юрист”в силу його відсутності,
за період з дня вступу до виконання справ за юридичною посадою з 01.12.2001року
по 08.08.2003 року.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може
бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому
апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала
суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова, відповідно до ст. 160, ч.4
ст. 167 КАС України, в повному обсязі
виготовлена 06.02.2008 року.

Суддя/підпис/ Гонтарук
Віктор Миколайович

Копія вірна:

Суддя:

Секретар: