Справа № 22а-1444/2007
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2007-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22а-1444/07 Головуючий суддя у 1-ій
Категорія статобліку -34 інстанції - Бишевська Н.А.
№ А38/45-07
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2007 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Туркіної
Л.П., (доповідач)

суддів
-
Коршуна А.О., Проценко О.А.

при секретарі - Духневичі О.С.

за участі представників
сторін :

позивача -
Ковальова О.В. ( довіреність № 1 від 16.01.2007 р. )

відповідача - Мотов В.О. (
довіреність № 10-10 від 03.05.2007 р. )

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції,
м. Нікополь

на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 06
березня 2007р.

по справі № А
38/45-07

за позовом ВАТ “Пересувне управління механізації
будівництва та автотранспорту”, м. Нікополь

до
Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції, м. Нікополь

про визнання
недійсними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2006 року Відкрите акціонерне товариство
«Пересувне управління механізації будівництва та автотранспорту» (далі ВАТ
«Пересувне управління механізації будівництва та автотранспорту») звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень Нікопольської об'єднаної державної податкової
інспекції, м. Нікополь № /0/14317 та № /0/14318 від
11.04.2006 р., № /1/19495 та № /1/19494 від 22.05.2006 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим що при винесенні
оспорюваних податкових повідомлень-рішень відповідачу вже було відомо про факт
викрадення первинної документації ВАТ «Пересувне управління механізації
будівництва та автотранспорту» та звернення до органів МВС з приводу викрадення її колишнім головою
правління ОСОБА_1. Факт викрадення документів, встановлено Дніпропетровським
апеляційним господарським судом та Вищим господарським судом України по справі
№ Б-24/75/05, якими зобов'язано ОСОБА_1 передати посадовим особам ВАТ
«Пересувне управління механізації будівництва та автотранспорту» печатку,
штамп, бухгалтерську та іншу документацію ( в тому числі і первинну
документацію відсутність якої призвела до скасування податкового кредиту та
виникнення податкового зобов'язання). До
цього часу вимоги суду, в порушення закону, ОСОБА_1. не виконані. Отже, у
податкової були відсутні підстави вважати, що показники податкової звітності
позивач не є підтвердженими документами первинного бухгалтерського обліку.

Позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення №
/0/14317 та №/1/19494 передбачають штрафні санкції у
розмірі 68 898 грн., що не може бути визнано, оскільки відсутня недоїмка по
ПДВ.

Вимоги, викладені у вказаних
податкових повідомленнях-рішеннях, пред'явлені після затвердження реєстру
кредиторів і згідно Закону України «Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не можуть
бути прийняті судом до уваги. Незаконним є і сам факт повторного пред'явлення
суми ПДВ, так як вона вже заявлена Нікопольською
об'єднаною державною податковою інспекцією, м. Нікополь раніше у заяві про
визнання банкрутом ВАТ «Пересувне управління механізації
будівництва та автотранспорту».

Рішення про застосування штрафних
санкцій є неправомірним, оскільки ухвалою господарського суду Дніпропетровської
області від 26.07.2005 року відносно ВАТ «Пересувне управління механізації будівництва та
автотранспорту» було оголошено мораторій
на всі активи товариства.

Що стосується повідомлення-рішення
№ /0/14318 від 11.04.2006 р. та повідомлення-рішення №
/1/19494 від 22.04.2006 р., позивач вважає їх незаконними на підставі
наступного:

Відповідно до ст. 15 Декрету КМУ «Про
місцеві податки і збори» № 56-93 від
20.05.1992 р., Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетом та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р.,
визначено коло платників комунального податку та порядок його сплати. Також
існує Наказ ДПАУ від 20.03.2006 р. за № 143, зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 27.03.2006 р. за № 331/12205, згідно якого кількісний склад
робітників за відповідний базовий податковий (звітний) період дорівнює
показнику середньооблікової кількості штатних робітників, визначеному у
відповідності до Інструкції по статистиці кількості працівників.

У своєму рішенні про результати
розгляду первинної скарги Нікопольська ОДПІ послалась також на Положення про
порядок обчислення і сплати комунального податку, затверджене рішенням № 119-7 /ХХІУ від 01 липня 2003 року п. 2,
згідно до якого обчислення комунального податку проводиться за ставкою 10 % від
офіційно встановленого оподаткованого мінімуму доходів громадян, виходячи із
середньооблікової чисельності штатних працівників. Згідно з даними
бухгалтерського обліку ВАТ «Пересувне
управління механізації будівництва та автотранспорту» - ОСОБА_2 займає посаду
головного бухгалтера за сумісництвом, а тому не може вважатися штатним
працівником. Інших штатних працівників на підприємстві також не має.

Відповідач проти адміністративного позову заперечував, та
зазначав, що строки відновлення втрачених документів встановлені п. п. 5.3.9 п.
5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», але вони
стосуються тільки оподаткування податком на прибуток. Стосовно оподаткування
позивача податком на додану вартість, то законодавством не встановлено період,
протягом якого підприємство повинно відновити втрачені документи, а має
значення лише відсутність їх на момент проведення перевірки.

Під час перевірки встановлено, що
в декларації з ПДВ за квітень, липень 2004 р. підприємством завищено податковий
кредит. Як наслідок позивачу було додатково нараховане податкове зобов'язання з
податку на додану вартість за квітень, липень 2004 р.

Таким чином, посилання
підприємства у своїй позовній заяві на факт повторного пред'явлення сум ПДВ,
так як, вони вже були заявлені Нікопольською ОДПІ раніше у заяві про визнання
банкрутом ВАТ «ПУМБ» є необґрунтованими і не відповідають дійсності.

Відносно посилань позивача, що
ОСОБА_2 займає посаду головного бухгалтера за сумісництвом, а тому не може бути
штатним працівником, а інших штатних одиниць протягом 2005 року не було, то
відповідно до облікової справи Нікопольської ОДПІ на ВАТ «ПУМБ» у 2005 році
рахувався один штатний працівник - ОСОБА_2 на посаді з 24.06.2005 р.

Щодо наданої до господарського
суду книжки ОСОБА_2, в якій зазначено, що згідно наказу № 9-К від 21.05.2004 р.
ОСОБА_2 прийнято на посаду заступника головного бухгалтера ТОВ
«Сільгосптехніка» слід зазначити, що вона не надавалася під час перевірки, а
була надана лише до повторної скарги на податкове повідомлення-рішення до ДПА у
Дніпропетровській області.

Відповідач також вказував, що у
період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, пеня та штраф за
порушення строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань, передбачених
ст. 16 п. п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181, не застосовуються.

Інші штрафні санкції за порушення
правил оподаткування, передбачені Законом №2181 у період дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів
застосовуються на загальних підставах.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області
від 06.03.2007р. позовні вимоги позивача задоволені, визнано нечинними
податкові повідомлення-рішення Нікопольської ОДПІ у Дніпропетровській області № /0/14317 та № /1/14318
від 11.04.2006 р., податкові повідомлення-рішення № /1/19495 та № /1/19494 від 22.05.2006 р. та
стягнуто з державного бюджету на користь ВАТ «ПУМБ» витрати по сплаті
державного мита в сумі 3 грн.40 коп.

Рішення суду обґрунтовано
наступним:

Податковий орган повідомлено про
крадіжку первинної документації підприємства. Однак відповідачем не було
здійснено жодних дій на виконання функцій, передбачених Законом України «Про
державну податкову службу в Україні», що не дало змоги відповідачу відновити
документи звітності.

Суд першої інстанції
посилався також на невідповідність податкових повідомлень-рішень ч.4
ст.12 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», абз. 3 преамбули
Закону 2181.

Щодо вимог відносно податкового повідомлення-рішення № /1/19494 від 22.05.2006 р., то суд
зазначив, що відповідачем не доведено факту знаходження ОСОБА_2 в якості
штатного працівника ВАТ «ПУМБ».

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 06.03.2007 р. та прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга
обґрунтована посиланням на неповноту з'ясування обставин справи,
порушення судом норм матеріального права.

Апелянт посилався при цьому на вимоги п. п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», абз. 3 преамбули та ст. 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», ст. 11 Декрету КМУ «Про місцеві податки і збори».

Позивач проти апеляційної скарги заперечив, зазначив, що
апеляційна скарга є необґрунтованою.

У судовому засіданні сторони підтримали апеляційну скаргу
та заперечення на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає
що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення скасуванню
з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, працівниками Нікопольської
ОДПІ у Дніпропетровській області, м. Нікополь було проведено документальну
перевірку дотримання вимог податкового законодавства ВАТ «ПУМБ» за період діяльності з 01.04.2003 р. по 31.12.2005 р,
в ході якої встановлені порушення, в результаті чого донараховано податок на
додану вартість у сумі 137 796,0 грн. та донараховано комунальний податок у
сумі 11, 9 грн.

За результатами зазначеної перевірки був складений акт за
№ 623/231.2023890 від 30.03.2006 р.

На підставі зазначеного акту прийняті податкові
повідомлення-рішення за №
/0/14317 та № /0/14318 від 11.04.2006 р., податкові
повідомлення-рішення № /1/19495 та
№ /1/19494 від 22.05.2006 р.

Господарським судом Дніпропетровської області визнано
протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № /1/14318
від 11.04.2006 р. Однак, як свідчать матеріали справи, вимог щодо зазначеного
податкового повідомлення-рішення позивач не заявляв.

Крім того, судом апеляційної
інстанції з'ясовано, що податкового повідомлення-рішення № /1/14318 від 11.04.2006 р. не існує,
про що свідчать матеріали справи та пояснення сторін. Отже, рішення суду першої
інстанції в цій частині є необґрунтованим та не відповідає фактичним
обставинам.

Відносно податкового
повідомлення-рішення №
/0/14318 від 11.04.2006 р. позовні вимоги судом не розглянуто.

Однак, як було з'ясовано судом
апеляційної інстанції та підтверджено поясненнями сторін, податкового
повідомлення-рішення № /1/14318 від 11.04.2006 р. також не існує, а
отже вимоги щодо його скасування є необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Позивачем заявлено вимоги стосовно
податкових повідомлень-рішень №/0/14317 від 11.04.2006 р. та №
/1/19495 від 22.05.2006 р. Зазначені вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з такого.

Перелік операцій, що є об'єктом
оподаткування з ПДВ, визначено у ст. 3 Закону України «Про податок на додану
вартість».

П. п. 7.4.5.п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану вартість» визначено, що н дозволяється включення
до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт ( послуг) -
актом прийняття робіт ( послуг ) чи банківським документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості таких робіт ( послуг).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового кредиту, залишаються непідтвердженими
зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму
податкового кредиту, непідтверджену зазначеними цим підпунктами документами.

Як свідчать пояснення сторін, при
перевірці правильності включення до податкового кредиту сум податку на додану
вартість встановлено, що за період з 01.04.2003 р. по 31.12.2004 р. до
перевірки не надані відповідні документи, які підтверджують право на включення
до податкового кредиту сум податку на додану вартість, а саме на підприємстві
відсутні податкові накладні, платіжні документи, акти виконаних робіт ( послуг)
та інші документи. Стосовно оподаткування позивача податком на додану вартість,
то законодавством не встановлено період, протягом якого підприємство повинно
відновити втрачені документи, а має значення лише відсутність їх на момент
проведення перевірки, що і зафіксовано актом перевірки

Отже за відсутності у позивача
документів первинної бухгалтерської звітності щодо підтвердження операцій, за
якими нараховано податковий кредит, та податкових накладних, податковий орган
правомірно здійснив нарахування зобов'язань з ПДВ, у т. ч. штрафних
санкцій.

Посилання позивача на п. п. 5.3.9
ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки названий пункт стосується валових витрат, а не
податкового кредиту. Строки для відновлення документації згідно п. п. 5.3.9 ст.
5 названого закону визначено протягом наступного податкового періоду, що настає
за звітним. Матеріали справи свідчать, що протягом зазначеного періоду позивач
відсутні документи не поновив.

Посилання позивача та суду на
обов'язок органу державної податкової служби приймати участь у відновленні
документів первинного бухгалтерського обліку позивача не можуть бути прийняті
до уваги судом апеляційної інстанції як такі, що не відповідають чинному
законодавству. Крім того, позивач не надав жодного доказу щодо звернення до
своїх контрагентів з приводу відновлення документів бухгалтерського
обліку.

Посилання позивача та суду на ту
обставину, що під час процедури розпорядження майном, передбаченої Законом
України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом» не є можливим визначення боржнику податкових зобов'язань та
застосування штрафних санкцій за порушення, допущені під час визначення суми
податкового кредиту з ПДВ, не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом,
оскільки вони суперечать нормам Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Донарахування, здійснені податковою
під час зазначеної процедури, при їх узгодженні можуть набути статусу виключно
поточних кредиторських вимог, до яких норми ст. 14 Закону України «Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не
відносяться.

Що стосується штрафних санкцій
слід зазначити наступне.

Згідно з Законом України «Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на
задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових
зобов'язань щодо сплати податків і зборів ( обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення мораторію, припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів ( обов'язкових платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

При цьому відповідно до п. 3 ст. 12 Закону № 2343,
протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються
неустойка ( штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи
неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і
зборів ( обов'язкових платежів).

За невиконання, неналежне виконання зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) передбачено нарахування пені
відповідно до ст. 16 та застосування штрафних санкцій відповідно до п. п.
17.1.7 ст.17 Закону № 2181.

Зважаючи на викладене, у період дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів пеня та штраф за порушення строків сплати
узгоджених сум податкових зобов'язань, передбачені ст. 16 та п. п. 17.1.7 ст.
17 цього Закону, не застосовуються.

Інші штрафні санкції за порушення правил оподаткування,
передбачені Законом № 2181, застосовуються на загальних підставах.

Отже рішення суду першої інстанції щодо визнання
недійсним податкового повідомлення-рішення
№ /1/19495 від 22.05.2006
р. є таким, що суперечить нормам матеріального права.

Щодо вимог відносно податкового
повідомлення-рішення № /1/19494 від 22.05.2006 р., колегія суддів
дійшла висновку, що вони є обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення не
відповідає чинному законодавству, що витікає з наступного.

Ст.18 Декрету Кабінету Міністрів України «Про місцеві
податки і збори» від 20 травня 1993 р. № 56-93, передбачено, що органи
місцевого самоврядування самостійно встановлюють і визначають порядок сплати
місцевих податків і зборів відповідно до переліку і в межах установлених
граничних розмірів ставок.

Абз. 15 ст. 1
Декрету Кабінету Міністрів України № 56-93, встановлює, що до місцевих
податків і зборів належить комунальний податок.

Ст. 15 Декрету
Кабінету Міністрів України № 56-93, передбачено, що комунальний податок
справляється з юридичних осіб, крім бюджетних установ, організацій,
планово-дотаційних та сільськогосподарських підприємств. Його граничний розмір
не повинен перевищувати 10 відсотків річного фонду оплати праці, обчисленого
виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до виноски «*» Наказу Державної податкової
адміністрації України «Про затвердження форми податкового розрахунку
комунального податку» від 24 грудня 2003 року № 625 Кількісний склад
працівників за відповідний базовий податковий (звітний) період дорівнює
показнику середньооблікової кількості штатних працівників, визначеному
відповідно до Інструкції зі статистики кількості працівників.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок обчислення і
сплати комунального податку, затвердженого рішенням № 119-7/ХХІV від
01 липня 2003 року Нікопольської міської ради Дніпропетровської області,
обчислення комунального податку проводиться за ставкою 10 % від офіційно
встановленого неоподаткованого мінімуму доходів громадян, виходячи із
середньооблікової чисельності штатних працівників.

В акті перевірки зазначено, що в. о. головного бухгалтера
ОСОБА_2 рахується на ВАТ «ПУМБ» штатним працівником, однак згідно даних
бухгалтерського обліку ВАТ «ПУМБ» -
ОСОБА_2 займає посаду головного бухгалтера за сумісництвом, а тому не може
вважатися штатним працівником на підприємстві. На підтвердження даного факту
позивачем надано копію трудової книжки ОСОБА_2

Посилання податкової на ту обставину, що трудову книжку
не було надано під час перевірки, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки
рішення суду повинно відповідати фактичним обставинам, підтвердженим належними
доказами, навіть якщо їх не вдалося з'ясувати під час перевірки, що
здійснювалась податковим органом.

На підставі викладеного апеляційна
скарга Нікопольської об'єднаної державної податкової
інспекції, м. Нікополь підлягає частковому задоволенню, а постанова господарського
суду Дніпропетровської області від 06.03.2007 р. підлягає скасуванню

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,206,207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів. -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції, м. Нікополь задовольнити частково.

Постанову господарського
суду Дніпропетровської області від 06.03.2007 року по справі №А 38/45-07
скасувати.

Позов задовольнити частково. Визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.05.2006 р. №
/1/19494. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача за рахунок Державного
бюджету України 0 грн. 85 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Постанову складено у повному обсязі 18.01 2008 р.

Головуючий
суддя: Л.П.
Туркіна

Судді:
А.О.Коршун

О.А.Проценко