Справа № 22а-2581/2007
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2007-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
інстанції суддя Стадійчук А.О.
міськрайонний суд Рівненської області справа № 2-а-22
інстанції суддя Яворський І.О.
ряд.ст.зв. № 36
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25
жовтня 2007 року Справа № 22а-2581/07 м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

доповідача у справі судді Яворського
І.О.

суддів Любашевського
В.П.

Нос С.П.

секретаря судового засідання Гідея К.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за апеляційною скаргою Головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської
обласної державної адміністрації

на постанову Дубенського міськрайонного суду
Рівненської області від 05 червня 2007 року у справі № 2-а-22/2007 р.

за
позовом ОСОБА_1

до Головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської
обласної державної адміністрації

про звільнення з роботи, поновлення на роботі та виплату компенсації за період
вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в Дубенський міськрайонний суд з позовом до
відповідача - Головного управління праці та соціального захисту населення
Рівненської обласної державної адміністрації (а.с.2-3).

В позовній заяві позивач просить суд першої інстанції визнати наказ
головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської
обласної державної адміністрації № 28-К від 29 березня 2005 року про його
звільнення за згодою сторін незаконним та скасувати його, стягнути з головного
управління праці та соціального захисту населення Рівненської обласної
державної адміністрації 47 172.58 гривень за вимушений прогул, 20000.00 гривень
моральної шкоди та 2 500.00 гривень за надані правові послуги (а.с.3).

Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 5 червня
2007 року, позов задоволено, наказ
головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської
обласної державної адміністрації від 29 березня 2005 року № 28-К про
звільнення ОСОБА_1 з посади директора
Дубенського будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів за угодою
сторін - визнано незаконним та скасовано, ОСОБА_1 поновлено на вказаній посаді,
стягнуто з відповідача на користь позивача 45 829 грн. 08 коп. заробітку за час
вимушеного прогулу, 5 000 грн. моральної шкоди, 2 500 грн. витрат за надання юридичної
допомоги адвокатом, окрім цього, стягнуто з позивача 533 грн. 29 коп. державного мита (а.с.76).

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що показами свідків
встановлено небажання позивача звільнятися із займаної посади за власним
бажанням, а заява про звільнення написана позивачем під певним тиском на нього.
З посиланням на Кодекс законів про працю України, судом першої інстанції в
обґрунтування мотивів задоволення позовних вимог зазначено, що в порушення
норми ст.38 КЗпП України позивач звільнений із займаної посади не відпрацювавши
два тижні після написання заяви про звільнення за власним бажанням.

Не погоджуючись із постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської
області від 05 червня 2007 року у справі № 2-а-22/2007 р., та вважаючи її
такою, що суперечить обставинам по справі та прийнята із порушенням норм
процесуального та матеріального права, відповідач у апеляційній скарзі просить
суд апеляційної інстанції оскаржувану постанову скасувати, а провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту
населення Рівненської обласної державної адміністрації закрити. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що трудова діяльність
позивача не є публічною службою, а тому на даний спір не поширюється
компетенція адміністративних судів. Окрім цього судом першої інстанції порушено
порядок обрахування середньої заробітної плати, а скасовуючи наказ від 29
березня 2005 року № 28-К, суд першої інстанції, на думку апелянта, поновив дію
наказу від 21 лютого 2005 року № 17-К «Про звільнення ОСОБА_1»

За даних обставин справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково,
а постанова суду першої інстанції -
скасуванню з наступних підстав:

відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених
статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається із матеріалів
справи, суд критично відноситься до показів свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
з мотивів їхньої ймовірної заінтерисованості у результатах розгляду справи.
Проте вказані свідки попереджувалися про кримінальну відповідальність за
завідому неправдиві показань, що є гарантією їх правдивості. Таким чином судом
першої інстанції порушено норму ч. 1 ст. 86 КАС України, згідно якої, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується
на їх безпосередньому, всебічному, овному та об'єктивному дослідженні.

Судом першої
інстанції зроблено висновок, що позивач був звільнений із порушенням ст. 38
КЗпП України, не відпрацювавши при цьому два тижні після написання заяви про
звільнення, із порушенням норм матеріального права, оскільки Дубенським міськрайонним судом не враховано, що вказана норма є також
гарантією захисту інтересів роботодавця, тому висновок суду, що підстав для
звільнення позивача на наступний день не було, а звільненням порушено права
позивача, є таким що суперечить Кодексу законів про працю України.

Окрім цього судом першої інстанції не встановлено суму
понесених позивачем витрат на надання йому правової допомоги, оскільки у
матеріалах справи відсутній документ, який підтверджує вказані витрати, а тому
стягнення 2 500 грн. витрат на надання юридичної допомоги адвокатом є
необґрунтованим та безпідставним. Позивачем, же вказана обставина не доведена.

Оскільки, із наведеного вище, вбачається необґрунтованість
висновку суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача, то підстав
для стягнення на свою користь моральної шкоди у позивача немає.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що
судом першої інстанції при розгляді даної справи
неповно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення
справи, та порушено вказані у мотивувальній частині постанови норми
матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскарженої
постанови Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 червня
2007 року у справі № 2-а-22/2007, та відмови у задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 207 КАС України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В
И Л А:

1. Апеляційну скаргу Головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської
обласної державної адміністрації
задовольнити частково, постанову
Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 червня 2007 року у
справі № 2-а-22/2007 - скасувати;

2. У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Головного управління праці та
соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про
звільнення з роботи, поновлення на роботі та виплату компенсації за період
вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подання касаційної
скарги, безпосередньо до адміністративного суду касаційної
інстанції протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Судді
І.О. Яворський

В.П. Любашевський

С.П. Нос