Справа № 22А-399/2007
Суддя: Новікова Г.В.
Дата ухвалення: 2007-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22А - 399 2007 р. Головуючий у 1 інстанції: Коновалов
Категорія 39 Доповідач:
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2007 року Апеляційний суд Донецької
області в складі

головуючого:
Рибалко Л.І. суддів :
Дем"яносова М.В., Новікової Г.В. при секретарі :Ставріновій Ю.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою УМВС України
в Сумській області на постанову Ворошиловського районного суду м. Донецька від 27 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до УМВС України в Сумській області про скасування наказу про
звільнення і поновлення на службі

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_1 та його представника за усним клопотанням, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд ,-

ВСТАНОВИВ:

7.03.2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду із
вказаним позовом, посилаючись нате, що з
липня 2001 року він проходив службу на посаді начальника
ОГСБЕП Роменського МРВ УМВС України в
Сумській області, 28.12.2001
року прокуратурою Сумської області відносно нього було порушено кримінальну
справу по факту зловживання владою і службовим положенням, підробці та знищенню
офіційних документів, отриманні хабара в особливо великому розмірі.29.05.2003
року кримінальна справа була закрита за відсутністю складу злочину. На момент порушення кримінальної справи
керівництво УМВС в Сумській області прийняло рішення про його звільнення за
прогули, відправивши в чергову відпустку в суботній день і він не зміг отримати
відпускні документи. Після закриття провадження в справі він неодноразово
звертався з питання поновлення на службі до УМВС в Сумській області. 17.09.2004 року на
особистій зустрічі з начальником УМВС в Сумській області було дано вказівку
підлеглим для підготовки і направлення матеріалів для поновлення його на
службі. Однак в зв"язку із виборами Президента України та кадровими
переміщеннями питання про поновлення вирішено не було, про що 4.05.2005 року він отримав
відповідь. Вважав звільнення незаконним, просив зобов"язати відповідача
скасувати наказ від 8.01.2002
року про його звільнення і поновити на службі на попередній посаді.

Постановою Ворошиловського районного суду м.Донецька від 27.12.2006 року позов
задоволено, поновлено строк для звернення до суду ,наказ №1о/с від 8.01.2002 року про
звільнення позивача зі служби скасовано, зобов"язано начальника УМВС
України в Сумській області поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ДСБЕЗ
Роменського МРВ УМВС України в Сумській області.

2

Встановлено, що відразу після звільнення позивача зі
служби трудова книжка та витяг із наказу про звільнення були направлені
позивачеві, що підтвердив позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції.

18.11.2003
року мало місце звернення ОСОБА_1 до керівництва УМВС України в Сумській
області з заявою про неправомірне звільнення з органів внутрішніх справ, що
підтверджується відповідним рапортом. При опитуванні начальника Роменського МРВ
ОСОБА_2 було встановлено, що 16.12.2001
року йому було передано рапорт ОСОБА_1 про надання останньому чергової
відпустки, однак питання про надання відпустки ніким узгоджено не було, у
зв"язку із чим відпустка йому не надавалась і він самовільно покинув
службу (а.с.79-81).

За встановлених обставин не надано
доказів про оформлення відпустки у встановленому законом порядку і не спростовано
підстави звільнення в частині неналежної організації службової діяльності
підлеглим особовим складом, неналежного контролю за виконавською дисципліною А
тому відповідач діяв відповідно до вимог п.64 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, і правильно
звільнив позивача за вказаних підстав.

Висновок суду, що керівництвом УМВС
в Сумській області було встановлено незаконність звільнення суперечить
встановленим обставинам, оскільки відсутні будь-які документи з приводу
визнання відповідачем незаконного звільнення. А видача направлення на
проходження медкомісії не є доказом визнання незаконності звільнення.

Поновлюючи на підставі ст.99 КАС
України строк для звернення до суду, місцевий суд виходив з того, що строк
пропущено з поважної причини, так як позивач знаходився в черговій відпустці,
його не ознайомили з наказом про звільнення і він не міг звернутися до суду за
захистом своїх прав, так як проводилося розслідування в кримінальній справ
відносно нього.

Між тим, такий висновок суперечить
встановленим обставинам і нормам процесуального права.

На період виникнення зазначених
правовідносин діяв ЦПК України в редакції 1963
року, статтею 248-1 якого
було передбачено, що громадянин має право звернутися до суду із скаргою, якщо
вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу
місцевого самоврядування, посадової і службової особи порушено його права,
свободи чи законні інтереси. Відповідно до статті 248-5 ЦПК України
скаргу може бути подано в суд у двомісячний строк, обчислюваний з дня коли
особі стало відомо або їй повинно було стати відомо про порушення її прав,
свобод чи законних інтересів; у місячний строк з дня одержання особою письмової
відповіді про відмову в задоволенні скарги органом, службовою особою вищого
рівня по відношенню до того органу, посадової, службової особи, що постановили
рішення чи здійснили дії або допустили бездіяльність, або з дня закінчення
подання скарги, якщо особою не було одержано на неї письмової відповіді.

Судом встановлено, що позивача було
звільнено зі служби наказом по особовому складу від 8.01.2002 року. Відразу
після звільнення йому було направлено трудову книжку і виписку із наказу,
що підтвердив в апеляційній інстанції
позивач. Листом заступника начальника управління МВС України в Сумській
області від 18.04.2004 року
підтверджено факт звернення позивача до УМВС з приводу звільнення.

Доводи про те, що позивач на день звільнення не розумів
підстав звільнення і не мав можливості захищати свої права, так як відносно
нього було порушено

3

кримінальну справу, проводилося
слідство і йому було не до вирішення питання щодо поновлення на службі, що є
поважною причиною пропуску строку на звернення до суду не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки підстави звільнення не пов"язані з розслідуванням
кримінальної справи. Інших доказів
поважності причин пропуску строку для звернення з таким позовом до суду
позивачем не надано, відповідач наполягав на відмові в позові з підстав
пропуску строку, а тому у суду першої інстанції не було підстав для поновлення
строку відповідно до ст.99 КАС України.

Посилання на те, що з приводу незаконного звільнення
позивач звернувся до Прем"єр -Міністра України і отримав відповідь в
листопаді 2004 року,
тобто не пропустив строк для звернення до суду згідно до норм КАС України не
може бути прийнятим до уваги, так як суперечить встановленим обставинам.

Зазначені обставини не були враховані судом першої
інстанції, а тому рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 202
КАС України, апеляційний суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу УМВС України в Сумській області
задовольнити.

Постанову
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 27 грудня 2006
року скасувати.

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до УМВС України в Сумській області про скасування наказу про
звільнення і поновлення на службі відмовити.

Постанова набирає чинності з
моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого Адміністративного Суду
України протягом одного місяця.

Головуючий:

Судді: