Справа № 3/82
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2007-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Блажівської Н. Є.
при секретарі Серпутько Т. С.
за участю представників сторін:
ОСОБА_1. (довіреність б/н від 2 квітня 2007 року)
Корнілов О. О. (довіреність № 5705/07 від 15 жовтня 2007 року)
За результатами розгляду у
відкритому судовому засіданні адміністративної справи
ОСОБА_2 (надалі -Позивач)
Управління пенсійного фонду
України в Шевченківському районі міста Києва (надалі -Відповідач)
Визнання недійсним рішення та
зобов'язання вчинити дії
На підставі частини 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21 листопада
2007 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови.
ОСОБА_2 звернулася з позовом до
Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва про
визнання незаконним рішення Комісії по вирішенню питань, пов'язаних з
призначенням, перерахунком та виплатою пенсій, щодо утримання надміру отриманих
коштів в сумі 6764,89 грн. та зобов'язання Відповідача зробити перерахунок
пенсії, яку Позивач повинна була отримувати з моменту досягнення нею пенсійного
віку та виплатити пенсію за віком, яка повинна виплачуватись по досягненню
Позивачем пенсійного віку, але не була виплачена.
12 листопада 2007 року Позивач
уточнила позовні вимоги і додатково просила суд винести постанову, якою судові
витрати покласти на Відповідача та відшкодувати моральну шкоду в сумі 6 700 грн. 00 коп.
14 листопада 2007 року Позивачем
було надано письмове підтвердження
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Суд розглядає справу в межах
уточнених позовних вимог.
Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що з 24 жовтня 2001
року їй була призначена пенсія по вислузі років, після чого з 19 листопада 2001
року вона працювала помічником вихователя в ШДС «Пізнайко»(посаді, яка не дає
право на отримання пенсії по вислузі років). І хоча 55 років Позивачу
виповнилося 21 квітня 2003 року, заяву
на оформлення пенсії за віком вона написала лише 1 лютого 2006 року оскільки
вважала, що перевід на пенсію по віку повинен відбуватися автоматично після
досягнення нею пенсійного віку.
Позивач зазначає, що коли вона
звернулася до Відповідача із заявою про отримання пенсії, у відповіді на яку
Відповідач зазначив, що відповідно до статті 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішенням Комісії по вирішенню питань, пов'язаних з призначенням,
перерахунком та виплатою пенсій було встановлено за можливе утримувати з неї
переплату пенсії в розмірі 20%. З вказаним рішенням Позивач не погоджується,
оскільки вважає, що з її сторони не було жодних зловживань або подання
недостовірних даних.
В обґрунтування вимоги про
зобов'язання Відповідача нарахувати та виплатити пенсію за віком з моменту
досягнення пенсійного віку, Позивач посилається на статтю 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у відповідності до
якої нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Відповідач проти позовних вимог
заперечував та зазначив, що у відповідності до підпункту 3 пункту 2 статті 16
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»застрахована особа (пенсіонер) зобов'язана повідомляти
територіальні органи пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її
персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку, виїзд за межі
держави та про обставини, що змінюють статус застрахованої особи, протягом 10
днів з моменту їх виникнення, про що Позивач була попереджена.
Внаслідок звернення до Відповідача
16 листопада 2005 року з заявою про переведення Позивача на пенсію по віку, з
наданих документів, Відповідачу стало відомо, що Позивач після призначення
пенсії працевлаштувалася 19 листопада 2001 року не повідомивши про це
Відповідача. З копії трудової книжки вбачається, що 1 листопада 2003 року
Позивач була переведена на посаду вихователя, яка відноситься до посад, що
дають право на отримання пенсії за вислугу років, про що також не повідомила
Через те, що Відповідач не був
попереджений про зазначені зміни, пенсія по вислузі років Позивачу продовжувала
виплачуватись до виявлення факту працевлаштування, що призвело, на думку
Відповідача, до виникнення факту переплати за період з 1 вересня 2003 року по
16 листопада 2005 року у розмірі 6764,89 грн.
З врахування вищенаведеного
Відповідач стверджує, що спірне рішення є правомірним, відповідає чинному
законодавству та просить відмовити Позивачу у задоволення його позову.
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків:
Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Порядком подання та
оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», затвердженого
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 N 22-1 та зареєстрованим в Міністерстві
коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат
пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим
Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 N 6-4 та зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 15 травня 2003 р. за N 374/7695.
У відповідності до статті 1 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» громадяни
України мають право
на державне пенсійне забезпечення за віком,
по інвалідності, у
зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом.
За цим Законом призначаються
трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за
вислугу років (стаття 2 Закону).
Згідно статті 51 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»пенсії за вислугу
років встановлюються окремим
категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до
втрати професійної працездатності або придатності до настання
віку, що дає право на пенсію за
У відповідності до статті 7
вказаного Закону, звернення за призначенням
пенсії може здійснюватися у будь-який час після
виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено
роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу
років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю
Як свідчать матеріали справи,
Позивач 17 вересня 2001 року звернулася до Відповідача з заявою про призначення
пенсії за вислугу років. Згідно поданих Позивачем документів Відповідачем було
призначена Позивачу пенсія по вислузі років.
Згідно положень статті 7 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»пенсії за вислугу років призначаються при
залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
У відповідності до пункту 3 частини
2 статті 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»застрахована особа зобов'язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про
зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі
персоніфікованого обліку, виїзд за межі держави та про обставини, що
спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом 10 днів з моменту їх
Як свідчать матеріали справи,
Позивач була попереджена про необхідність повідомляти Відповідача про зміну
даних, які вносяться до її облікової картки, що підтверджується заявою Позивача
від 17 вересня 2001 року про призначення пенсії за вислугу років, в якій
зазначено про те, що «про вступ на роботу, звільнення з роботи, зміни в складі
сім'ї і про зміну місця проживання зобов'язуюсь своєчасно повідомляти відділу
соціального забезпечення». Як видно із копії трудової книжки Позивача, 19
листопада 2001 року Позивач призначена на посаду помічника вихователя ШДС
«Пізнайко», а з 1 вересня 2003 року
переведена на посаду вихователя.
Згідно Переліку закладів і установ
освіти, охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за
вислугу років, постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року
№ 909 посада вихователя в дитячих навчальних закладах дає право на пенсію за
вислугу років. Як стверджує Відповідач, та не заперечується Позивачем, останнім
не було повідомлено Відповідача про зміну місця роботи та переведення на
посаду, яка дає право на пенсію за вислугу років, тому Відповідач продовжував
нараховувати та виплачувати Позивачу пенсію за вислугу років.
У відповідності до статті 103
Закону України «Про пенсійне забезпечення»(яким регулюється порядок нарахування
та сплати пенсій за вислугу років) встановлено, що суми пенсії, над міру виплачені
пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів
з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі
членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в
розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.
З вказаною статтею кореспондуються
норми статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», згідно з якою суми пенсій, виплачені над міру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних,
можуть бути повернуті пенсіонером
добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів
Пенсійного фонду чи
в судовому порядку
Як зазначалося вище та
підтверджується матеріалами справи, Позивачем не було повідомлено Відповідачу
про своє працевлаштування та зміну місця роботи, що є порушенням статті 16
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,
призвело до утворення переплати пенсії, та є підставою для застосування
Відповідачем статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення»та статті 50
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Водночас з цим, чинним
законодавством України не передбачено те, що нарахування пенсії за вислугу
років припиняється внаслідок працевлаштування пенсіонера після призначення
пенсії за вислугу років.
Порядком відшкодування коштів,
надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та
грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою
правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року N 6-4 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 15 травня 2003 року за N 374/7695 визначено, що переплатою пенсій та
грошової допомоги є
сума пенсій та грошової
допомоги, виплачена з
різних причин понад
розмір, визначений законодавством (надалі - переплата пенсії). Згідно
пункту 4 вказаного Порядку для розгляду
питань, пов'язаних із
списанням переплат пенсій, в районах, містах і районах у містах
утворюються постійно діючі міжвідомчі
комісії, до складу яких входять працівники районної державної адміністрації або
відповідного органу місцевого самоврядування (за згодою), органів
Пенсійного фонду, праці
та соціального захисту населення (за згодою). На розгляд
постійно діючої міжвідомчої комісії відповідними органами Пенсійного
фонду передаються пенсійні справи та особові рахунки, по яких за результатами інвентаризації або
перевірок виявлено переплати
пенсій (пункт 5). За результатами розгляду міжвідомча комісія приймає
рішення (пункт 6).

16 листопада 2005 року Позивач
звернулася до Відповідача із заявою про переведення її з пенсії за вислугу
років на пенсію по віку, додавши до вказаної заяви копію трудової книжки. Із
наданих документів Відповідачу стало відомо про працевлаштування Позивача на
посаду, яка дає право на пенсію за вислугу років та про порушення Позивачем
статті 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», в результаті чого, за твердженням Відповідача, сталася переплата
пенсії в розумінні вищевказаного Порядку за період з 1 вересня 2003 року (день
переведення на посаду, яка дає право на пенсію за вислугу років) по 16 вересня
2005 року (день звернення з заявою про переведення на пенсію по віку).

Згідно протоколу засідання комісії
по вирішенню питань, пов'язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсій
в Управлінні Пенсійного фонду в Шевченківському районі міста Києва № 402 від 10
листопада 2006 року, керуючись статтею 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», вказана комісія вирішила за
можливе утримувати переплату пенсії з Позивача в розмірі 20% - 6764,89 грн.,
яка виникла у зв'язку з працевлаштуванням пенсіонера.

Відповідно до пункту 1 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства України Суд при вирішенні справи
керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Згідно з пунктом 4 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Таким чином, Суд
вважає, що при вирішенні справи застосуванню підлягає Закон України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»та Закон України «Про
пенсійне забезпечення», а не Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених
за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги,
що є безнадійними до стягнення, оскільки зазначені Закони не передбачають
припинення виплати пенсії за вислугу років пенсіонеру, який працевлаштувався
після отримання права на пенсію за вислугу років.

Враховуючи вищезазначене, вимоги
Позивача в частині скасування рішення про утримання переплати пенсії є
обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог про здійснення
перерахунку та виплату пенсії, яку Позивач мала отримувати з моменту досягнення
нею пенсійного віку, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»особи мають право на
призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55
років та наявності страхового стажу не менше 5 років.

Як свідчать матеріали справи,
пенсійного віку позивач досягла 21 квітня 2003 року, однак з заявою до
Відповідача про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком
звернулася лише 16 листопада 2005 року, оскільки, як зазначає Позивач, вважала,
що перевід на пенсію по віку повинен відбуватися автоматично після досягнення
нею пенсійного віку.

Статтею 6 Закону України «Про
пенсійне забезпечення»та статтею 10 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»визначено, що особам, які мають одночасно право
на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Стаття 7 Закону України «Про
пенсійне забезпечення»передбачає, що звернення
за призначенням пенсії може
здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Таким чином, законодавством не
передбачено автоматичного переходу із одного виду пенсії на пенсію за віком, як
помилково вважала Позивач, а визначена необхідність здійснення вибору особою,
що має право на різні пенсій, одного її виду, та відповідного звернення до
органу Пенсійного фонду.

Згідно із статтею 44 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»заява про
призначення (перерахунок) пенсії
або про її відстрочення та необхідні документи подаються до
територіального органу
Пенсійного фонду або
до уповноваженого ним
органу чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за
погодженням із спеціально
уповноваженим центральним
органом виконавчої влади
у сфері праці та соціальної політики,
особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини
першої статті 45 вказаного Закону пенсія за віком призначається з дня, що
настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо
звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою
пенсійного віку. Частина 3 вказаної статті визначає, що переведення з одного
виду пенсії на інший провадиться
з дня подання заяви з усіма необхідними документами.

Таким чином, пенсія за віком може
бути призначена Позивачу тільки з дня відповідного його звернення до органу
Пенсійного фонду України, а саме з 16 листопада 2005 року.

Відповідно до вимог статті 71
Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Посилання Позивача на норми статті
46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»є
помилковим, оскільки у цій статті йдеться про вже нараховані (а отже і
призначені) пенсії, що не отримані пенсіонером з власної вини чи вини органів
Пенсійного фонду.

Твердження Позивача про те, що не
нарахування пенсії за віком сталося з вини Відповідача також є необґрунтованим,
оскільки законодавство не встановлює обов'язку органу Пенсійного фонду
самостійно призначати та нараховувати вказану пенсію при настанні пенсійного
віку. Навпаки, виходячи із вищевказаних норм законодавства, призначення
відповідної пенсії може відбуватися лише
після звернення про це особи, яка має право на таку пенсію.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги Позивача про
зобов'язання Відповідача зробити перерахунок пенсії, яку Позивач повинна була
отримувати з моменту досягнення нею пенсійного віку та виплатити пенсію за
віком, яка повинна виплачуватись по досягненню Позивачем пенсійного віку, але
не була виплачена є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що адміністративний
позов задоволено частково, судові витрати відповідно до положень частини 3
статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати,
здійснені Позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного,
керуючись статтями 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,
Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О
В И В

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Визнати незаконним рішення Комісії по
вирішенню питань, пов'язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсій,
щодо утримання надміру утриманих коштів в сумі 6764 гривні 89 копійок.

3. В іншій частині в задоволенні
позовних вимог відмовити.

4.
Стягнути на користь Позивача
судові витрати у розмірі 976 гривень 70 копійок.

Постанова відповідно до частини 1
статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими статтями
185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Блажівська Н. Є.

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі
-28 листопада 2007 року