Справа № 2/68
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2008-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

12.03.2008 р.
№ 2/68

За
позовом ОСОБА_1

До 1) Міністерства оборони України

2)
Військової частини А 0105

Про стягнення грошової компенсації

Головуючий суддя Келеберда В.І.

Судді
Цвіркун Ю.І.

Арсірій
Р.О.

Секретар
Мельникова Л.В.

Представники сторін:

Від
позивача ОСОБА_2

Від
відповідачів Сумськой Л.В.

Обставини справи:

Позов
заявлено про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо забезпечення
позивача продовольчими пайками або грошовою компенсацією замість них та про
стягнення невиплаченої суми грошової компенсації у розмірі 27 024, 56 грн. та
інфляційних витрат у розмірі 10 197, 54 грн.

В
обґрунтування своїх вимог позивач посилався на Закон України «Про соціальний та
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»в частині видачі
продовольчих пайків, Конституцію України, Постанову КМУ від 12.03.96р. № 316
тощо. Додатково зазначив, що Конституційним Судом України сформульовано правову
позицію, відповідно до якої зупинення пільг, компенсацій і гарантій для
військовослужбовців є порушенням права на їх соціальний захист; та позицію
Верховного суду України про відсутність правових підстав щодо обгрунтування
позиції держави в частині невиконання відповідних зобов'язань в зв'язку з
відсутністю коштів.

Представник
відповідачів проти позову заперечив та зазначив, що законодавством України
надано право Кабінету Міністрів України визначати порядок і розмір забезпечення
військовослужбовців та компенсації замість продовольчих пайків. 29.03.02р. КМУ
прийняв постанову № 426, якою постанову КМУ № 316 від 12.03.96р. скасовано. Відповідно
до постанови № 426 певним категоріям військовослужбовців надано право
харчування за рахунок держави, право на грошову компенсацію за продовольче
забезпечення даним актом не встановлено. Крім того, представник відповідачів
зазначив, що Законом України від 27.02.2000р. № 1459-ІІІ було призупинено дію
норми щодо одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за бажанням
грошової компенсації замість них.

Розглянувши
подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Підполковник
ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині А 0105 на посаді
начальника групи планування операцій -заступника начальника оперативного
відділу штабу управління ракетних військ і артилерії Командування Сухопутних
військ Збройних Сил України.

Законом
України від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей»передбачено продовольче та речове забезпечення
військовослужбовців, яке здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються
Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу
за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на
отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна
грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати
грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 9-1 Закону).

На
виконання вимог зазначеного Закону Кабінетом Міністрів України 12 березня 1996
року було прийнято постанову № 316 "Про норми забезпечення продовольчими
пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань,
утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу Міністерства внутрішніх справ ".

Положеннями
зазначеної постанови були затверджені та введені в дію з 1 березня 1996 року
норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил
України. Відповідно до встановлених норм військовослужбовці Збройних Сил
України забезпечувалися за рахунок держави продовольчими пайками за нормою № 7.

З
прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426
"Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових
формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів
цивільного захисту та Державної служби спеціального зв'язку та захисту
інформації " постанова № 316 скасовано.

Згідно
з частиною першою статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в
межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до
виконання.

На
підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426
"Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових
формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів
цивільного захисту та Державної служби спеціального зв'язку та захисту
інформації" Міністерством оборони України було розроблено Положення про
продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час (далі - Положення),
затверджене наказом Міністра оборони України від 09.12.02р. № 402 та
зареєстроване в Міністерстві юстиції України 20.12.02р. за № 992/7280.

Відповідно
до вимог пункту 2.1 цього Положення встановлено, що забезпечення
військовослужбовців продовольством здійснюється за нормами харчування
військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженими постановою № 426.
Згідно норм забезпечення, затвердженими постановою № 426 не передбачено надання
продовольчого забезпечення та видачу пайків особам офіцерського складу.

Згідно
вимогам підпункту б) примітки 1 до норми №1 Положення право на харчування за
рахунок держави мають військовослужбовці офіцерського складу, прапорщики
(мічмани) і військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу,
які проходять військову службу за контрактом і які постійно працюють на
аеродромах, полігонах, технічних і стартових позиціях і безпосередньо
обслуговують літальні апарати (літаки, вертольоти, планери тощо) та
забезпечують їх польоти.

Згідно
з вимогами статті 16 Закону України "Про Збройні Сили України"
держава гарантує отримання продовольчого забезпечення у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер службової
діяльності.

З
аналізу наведених норм вбачається, що з 29.03.02р. держава взяла на себе
зобов'язання щодо забезпечення харчуванням військовослужбовців в їдальнях, що
передбачено постановою № 426. Зобов'язання щодо продовольчого забезпечення
військовослужбовців є іншим видом зобов'язання, порядок виконання якого було
встановлено постановою КМУ № 316.

Законом
України від 17.02.2000р. «Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів»призупинено дію частини другої статті 9 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в
частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням
грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком
військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України,
Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України,
Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який
зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців), а також дію абзацу
першого частини першої статті 14 зазначеного Закону в частині забезпечення
військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей
безоплатного проїзду у відпустку. На день звернення позивача до суду зазначена
норма не втратила свою юридичну силу та є чинною.

Відповідно
до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням
Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої
статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99, за
загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58
Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той
закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або
мали місце.

Відповідно
до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики
Європейського суду з
прав людини" суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику
Європейського суду з прав людини як джерело права.

З
огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у
рішенні у справі «ОСОБА_3 проти України», та положення ч.1 ст. 58 Конституції
України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових
актів, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність
особи, суд приходить до висновку, що реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного
законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Разом
з тим, у випадках, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами
призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних
правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи
відповідного права.

Посилання
позивача на пряму дію ст. 17 Конституції України в частині забезпечення
державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у
Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх
сімей, приймається судом до уваги. Проте питання щодо відповідності
нормативно-правових актів, якими зупинено дію норми Закону України про право
військовослужбовців на грошову компенсацію замість продовольчих пайків,
Конституції України не підпадає під компетенцію адміністративних судів.

Враховуючи
вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Керуючись
ст.ст. 161-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити
в задоволенні позову повністю.

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження (ст.254 КАС України).

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України -з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на
постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Головуючий
суддя В.І. Келеберда

Судді
Ю.І. Цвіркун

Р.О. Арсірій