Справа № 2а-1461/2007
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2007-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-1461/07
харківський окружний
адміністративний суд постанова
Іменем України
11 12 2007 року м.
Харківський окружний адміністративний суд у складі:
судді - Курило Л. В.
суддів - Ральченка І.М., Присяжнюк О.В.
при секретарі Дем'яненко Є.А.
за участю представника
позивача - ОСОБА_1, представників відповідача
- Харіна Н.Л., Колотілової Н.В.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів
України про визнання незаконною
бездіяльності Кабінету Міністрів України, зобов'язання відшкодувати матеріальну шкоду,
07 2007 року позивач - ОСОБА_2 звернулась до Харківського окружного
адміністративного суду з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України
про визнання неправомірною бездіяльності
відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 27 12 2004 року був прийнятий Закон України
" Про внесення змін в деякі Закони України відповідно соціального
захисту жертв нацистських переслідувань"
який вступив в дію з 01 01 2006 року. Згідно п. 19 ст. 6-3 зазначеного Закону передбачена виплата до 5 травня щорічної
разової допомоги в розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком. Відповідно до свого статусу, як особи, що в період війни була
насильно вивезена на примусові роботи до Німеччини, вона має право на пільги,
передбачені зазначеним Законом, в тому числі й на отримання щорічної разової
грошової допомоги в розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком, однак відповідач всупереч законодавства, обмежив її законні права і виплатив
їй цю допомогу лише в розмірі 50 грн.,
тому просила визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати останнього виплатити
цю допомогу в повному обсязі. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 09 2006 року позовні вимоги позивача
задоволені. 07 11 2006 року апеляційний суд Харківської області своєю
постановою скасував постанову суду першої інстанції, відмовив у задоволенні
позову та обґрунтовував свій висновок тим, що Кабінет Міністрів України до цього часу не виконав вимоги розділу Ш Прикінцевих
положень даного Закону , відповідно до якого йому доручалось в
двомісячний строк підготувати та подати на
розгляд Верховної Ради України пропозиції про внесення змін до законів України та забезпечити прийняття нормативно -
правових актів, що випливають з цього закону, які забезпечували на практиці
реалізацію державних гарантій соціального захисту осіб, які мають статус жертв нацистських
переслідувань. Позивач вважає, що через бездіяльність відповідача порушені її права на отримання допомоги згідно
Закону України " Про жертви
нацистських переслідувань" і тому просить зобов'язати відповідача відшкодувати
матеріальну шкоду в розмірі 1027 грн., яка полягає в недоотримані разової
грошової допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.
судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги адміністративного
позову, просить позов задовольнити та визнати бездіяльність відповідача щодо
виконання вимог Закону України " Про
жертви нацистських переслідувань " зі змінами від 16 12 2004 року - незаконною та зобов'язати відшкодувати шкоду в розмірі 1027 грн.
Представники відповідача вимоги позову не визнали та
пояснили, що згідно Прикінцевих положень
Закону України " Про жертви нацистських переслідувань" Кабінет Міністрів України був зобов'язаний протягом трьох
місяців з дня опублікування підготувати та подати
на розгляд Верховної Ради України пропозиції про внесення змін до законів України, що випливають з цього закону,
забезпечити прийняття відповідно до своєї
компетенції нормативно-правових актів, що випливають з цього Закону, привести свої нормативно- правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити
перегляд і скасування центральними органами виконавчої влади їх нормативно -
правових актів, що суперечать цьому Закону.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 01 2006 року № 639 внесено зміни до постанови Кабінету
Міністрів України від 27 09 2000 року № 1467 " Про затвердження порядку виготовлення та видачі посвідчень
переслідувань", тобто, відповідачем було здійснено всі необхідні заходи, щодо виконання вимог, передбачених у Прикінцевих
положеннях Закону. Виплата щорічної
грошової допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком передбачена Законом України " Про внесення змін до деяких
законів України, щодо соціального захисту
жертв нацистських переслідувань ", що був прийнятий 16 12 2004 року, яким внесено
зміни до ст. 6-3 Закону України " Про жертви нацистських
переслідувань". Тому вважає, що
виконання відповідачем Прикінцевих положень до Закону не пов'язано з виплатами щорічної разової допомоги. Відповідно до
Конституції України єдиним органом
законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України, а Кабінет Міністрів України
лише розробляє проект закону про Державний бюджет України.
Вислухавши пояснення представника позивача, представників
відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов
наступного висновку.
встановлено по справі позивач - ОСОБА_2 з 10 04 2006 року , як особа, що в роки Великої Вітчизняної війни була вивезена на
примусові роботи до Німеччини, у зв'язку з набранням з 01 01 2006 року чинності
Закону України " Про внесення змін в деякі Закони України відповідно соціального захисту жертв нацистських
переслідувань" має права та пільги, передбачені ст. 6-3 Закону України
" Про жертви нацистських переслідувань",
в тому числі і щорічної разової допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.
Відповідно до Закону України « Про державний бюджет
України на 2006 рік» позивачу була виплачена
щорічна разова грошова допомога в сумі 50 грн., але не погодившись
із зазначеною сумою, позивач звернулась з адміністративним позовом до
Дзержинського районного суду м. Харкова та постановою суду від 14 09 2006 року
позов було задоволено. Апеляційний суд Харківської області своєю постановою від
07 11 2006 року скасував постанову суду
першої інстанції і відмовив у задоволенні позову, обгрунтувавши свій висновок тим, що Кабінет
Міністрів України до цього часу не виконав
вимоги розділу ПІ Прикінцевих положень даного Закону , відповідно до якого йому
доручалось в двомісячний строк підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції про внесення до законів України
та забезпечити прийняття нормативно -
правових актів, що випливають з цього закону, які забезпечували на
практиці реалізацію державних гарантій
соціального захисту осіб, які мають статус жертв нацистських переслідувань.
у своєму позові зазначає, що обставини, які випливають із постанови апеляційного суду Харківської області від 07 11
2006 року, відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України, не потребують доказування.
Суд не погоджується з твердженням позивача щодо
доведеності обставин , встановлених судовим рішенням в
адміністративній справі і розцінює ці висновки суду апеляційної інстанції як обгрунтування мотивів, з яких суд виходив при
прийнятті постанови.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
органом законодавчої влади в Україні відповідно до ст. 75 Конституції України є Верховна Рада України. Згідно п. 6 ст.
116 Конституції України Кабінет Міністрів
України лише розробляє проект закону про Державний бюджет України, виключно яким визначаються будь - які видатки
держави на загальносуспільні потреби та розміри та цільове спрямування
Як вбачається з листа Секретаріату КМУ № 5828/0/2-07 від
27 08 2007 року на виконання вимог Прикінцевих положень Закону України « Про
внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту
жертв нацистських переслідувань» Кабінетом Міністрів
України 13 01 2005 року за вих.. № 126/1/1-05 було надано доручення Міністерству праці України щодо внесення змін до
відповідного законодавства. Крім того, постановою
Кабінету Міністрів України від 11 01 2006 року № 639 внесено зміни до постанови
Кабінету Міністрів України від 27 09 2000 року № 1467 " Про затвердження порядку
виготовлення та видачі посвідчень жертвам нацистських переслідувань".
чином, суд вважає, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та
ним виконані вимоги, зазначені у Прикінцевих положеннях зазначеного Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного
судочинства України вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншими порушеннями
прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно -
правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно - правовий
Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має
право на її відшкодування.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України, від 27 03
1992 року № 6 " Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", підлягає відшкодуванню шкода в
повному обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Отже, з доказів по справі не вбачається причинного
зв'язку між діями відповідача та неотриманням
позивачем щорічної разової грошової допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.
За таких обставин суд вважає, що права та інтереси
позивача відповідачем не порушені, тому адміністративний позов не
підлягає задоволенню у повному обсязі.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 19, 75, 116
Конституції, ст. 6-3, Прикінцевими положеннями до Закону України
" Про жертви нацистських переслідувань" в редакції від 16 12 2004 року, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 03 1992 року № 6 " Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди", ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, ст. ст. 35, 160, 161, 162,
163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до
Кабінету Міністрів України про визнання незаконною бездіяльності Кабінету
Міністрів України, зобов'язання відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 1027
грн. відмовити у повному обсязі.
Постанова може бути
оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний

3
суд через
Харківський окружний адміністративний суд
шляхом подачі заяви
про

4
апеляційне оскарження
постанови суду в десятиденний строк з дня її проголошення та

5
поданням після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або без попереднього

6
подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк,

7
встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

8
Постанова набирає законної
сили після закінчення строку подання заяви про

9
апеляційне оскарження,
якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про

10апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не
була подана у встановлений строк,

11постанова
набирає законної сили після закінчення цього строку.
У разі подання

12апеляційної скарги постанова, якщо її не
скасовано, набирає законної
сили після

13закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови
виготовлено 17 12 2007 року.

Головуючий суддя
Л.В.
Курило

Суддя І.М.
Кальченко

Суддя О.В.
Присяжнюк