Справа № 2-а-17841/2007
Суддя: Гонтарук В.М.
Дата ухвалення: 2008-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2008 р. Справа № 2-а-17841/07

Вінницький окружний адміністративний суд

в складі головуючого:

судді Гонтарука В.М.

при секретарі Зелінській І.В.

за участю

представника позивача Волощука В.О.

відповідача ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у м.Вінниці до суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 про стягнення коштів, суд
-

ВСТАНОВИВ :

Державною
податковою інспекцією у м.Вінниці заявлено позов до суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 про стягнення коштів в сумі 1 100 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1., як суб'єкт
підприємницької діяльності, одержав виручку за надання послуг пасажирським
автомобільним транспортом, внаслідок порушення встановлених законодавством
правил здійснення господарської діяльності, тобто без установлених законом
підстав.

На підставі вищевикладеного, та відповідно до
повноважень, передбачених чинним законодавством України, ДПІ у м.Вінниці звернулась з позовом до суду про стягнення з
ОСОБА_1 коштів в сумі 1 100 грн., що отриманні без установлених законом
підстав.

Представник позивача в судовому засіданні позов
підтримав та просив задоволити його, обґрунтовуючи позовні вимоги обставинами,
що викладені в позовній заяві.

Відповідач позов не визнав. В обґрунтування суду
пояснив, що він звертався до Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті у Вінницькій області з питання видачі ліцензій на здійснення надання
послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі.

Однак, на запропоновані вказаним органом умови щодо
видачі такої ліцензії, відповідач не погодився, а тому ОСОБА_1. було відмовлено
у видачі відповідного дозволу на
здійснення певної господарської діяльності.

При цьому відповідач зазначив, що він подав звіт за 4
квартал 2006 року, однак не здійснював перевезення людей та багажу.
Підприємницьку діяльність як таксист не проводив. Свої послуги з перевезення
надавав лише товаришу, якого возив лише на роботу. А останній розрахувався з
ним, заплативши йому кошти в сумі 1100 грн.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, та надані докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 здійснює своє право на підприємницьку діяльність
на підставі державної реєстрації як фізичної особи - підприємця.
Суб'єкт господарювання узятий на облік як платник податків в Державній
податковій інспекцій у м.Вінниці 30.09.04 року,
про що свідчить довідка про взяття на облік платника податків за №17216.

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва, до яких належать і фізичні особи,
зареєстровані у встановленому законом порядку як суб'єкти підприємницької
діяльності, регулюються Указом Президента України від 03.07.98р. №727/98 “Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва”(у редакції Указу Президента України від 28.06.99року №746)
(далі - Указ).

Згідно Указу, відповідачем, як суб'єктом малого
підприємництва, самостійно обрано спосіб
оподаткування доходів за
єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Згідно свідоцтва про сплату єдиного податку ОСОБА_1.
здійснює такий вид підприємницької діяльності як надання транспортних послуг з
перевезення пасажирів на таксі.

Порядком видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку,
затвердженого наказом ДПА України від 29.10.99 №599, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 02.11.99 за №7524045 передбачено, що протягом року
для платника єдиного податку встановлюються звітні періоди, що дорівнюють
кварталу (п.9 Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно звіту за
четвертий квартал 2006 року, поданого особисто платником єдиного податку, за
здійснення у звітному періоді, що становить з 01.10.06р. по 31.12.06р.,
діяльності по наданню транспортних послуг з перевезення пасажирів на легковому
автомобілі, ним одержано виручку у сумі 1100 грн.

Відповідно до Закону України “Про ліцензування певних
видів господарської діяльності”від 01.06.00 №1775-ІІІ (надалі - Закон),
визначені види господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню. Згідно
пункту 34 ст.9 вказаного Закону (у редакції, що діяла на час здійснення
відповідачем підприємницької діяльності), діяльність по наданню послуг з
перевезенням пасажирів та їх багажу на таксі підлягає ліцензуванню.

Законом України “Про державну податкову службу в
Україні”, передбачено, що органи державної
податкової служби мають право здійснювати контроль за наявністю ліцензій на
провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню
відповідно до закону.

З цією метою, ДПІ у м.Вінниці здійснено запит від
03.08.07 №13748/10/10 до Територіального управління Головної державної
інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області про надання
відомостей щодо видачі ліцензій суб'єктам господарювання.

Згідно отриманого листа від 03.08.07 №3806, що надійшов
на адресу позивача, стало відомо, що
відповідач заяву на отримання ліцензії не подавав, за наслідками
чого ліцензію на право надання послуг з перевезенням пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом - не
отримував.

Частина 3 статті 3 Закону №1775-ІІІ встановлює, що
ліцензія є єдиним документом дозвільного характеру, який дає право на зайняття
певним видом господарської діяльності, що відповідно до законодавства підлягає
обмеженню.

Як вбачається з пояснень відповідача, транспортні
послуги він здійснював лише на замовлення товариша, за які отримав кошти в сумі
1100 грн.

Однак, відповідно до абзацу п'ятого ст. 1
вищезазначеного Указу, виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Таким чином, суб'єктом господарювання одержано виручку
за надання послуг пасажирським автомобільним транспортом,
внаслідок порушення встановлених законодавством правил здійснення господарської
діяльності, тобто без установлених законом
підстав.

Пунктом 11 ст.10
Закону України “Про
державну податкову службу
в Україні”передбачено, що
державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у
містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції подають до судів позови до
підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і
стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших
випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про
стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за
рахунок їх майна.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується
на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахування встановлених у судовому засіданні обставин
справи та вищезазначених положень чинного законодавства України, а також
враховуючи, що вимоги про стягнення коштів підтверджуються наявними у справі
матеріалами, при цьому не спростовані і поясненнями відповідача, суд дійшов
висновку, що позов
є обґрунтованим, а тому
підлягає задоволенню.

Керуючись
ст. ст. 70, 71, 79, 86, 94, 112, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд
-

ПОСТАНОВИВ :

Позов Державної податкової інспекції
у м.Вінниці до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про стягнення коштів
задоволити.

Стягнути
з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 кошти в сумі 1 100 грн. до
державного бюджету: р/р 0002, код бюджетної класифікації 24060300,
код ЗКПО 34701167, МФО 802015.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може
бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому
апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала
суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя/підпис/ Гонтарук
Віктор Миколайович

Копія вірна:

Суддя:

Секретар: