Справа № К-26475/06
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2007-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2007
року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді Фадєєвої Н.М.,

суддів: Брайка А.І., Гордійчук М.П., Леонтович К.Г.,
Шкляр Л.Т.

при секретарі - Капустинському М.В.

за участю представника:

УПФУ в Самбірському
районі - Куцик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
суду справу за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в
Самбірському районі Львівської області на постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 27 червня 2006 року у справі №2/75-15/38 за позовом
управління Пенсійного фонду України в Самбірському районі Львівської області до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Самбірському
районі Львівської області про стягнення суми та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2005 року управління Пенсійного фонду України в
Самбірському районі звернулося в суд з позовом до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Самбірському районі, в якому, з урахуванням
доповнення позовних вимог, просило:

- стягнути з
відповідача 1213,98грн. боргу;

- прийняти до заліку
розмір виплаченої пенсії ОСОБА_1 із 1213,98грн. на 1400,98грн.

__________________________________________________________________

Справа № К-26475/06
Доповідач: Леонтович К.Г.

Рішенням господарського суду Львівської області від
17.11.2005 року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду
від 27 червня 2006 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено
нове рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції
управління Пенсійного фонду України в Самбірському районі звернулося до Вищого
адміністративного суду України в якому просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно акту
про нещасний випадок від 19.09.1986р. в 1986 році ОСОБА_1, працюючи на
будівельній дільниці в Тюменській області, одержав трудове каліцтво, внаслідок
якого його визнано інвалідом 3-ї групи і призначена пенсія по інвалідності.

Відповідно до ст.23 Закону України „Про пенсійне
забезпечення” за період 01.01.2004р. по 01.03.2005р. позивачем сплачена пенсія
в сумі 1400,98грн.

Відповідач відмовився підписати акти звірки на
відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою пенсії ОСОБА_1

Згідно статті 10 Закону України “Про пенсійне
забезпечення” пенсійне забезпечення громадян здійснюється органами Пенсійного
фонду України, а згідно статті 8 Пенсійний фонд, поряд з іншими надходженнями,
формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами на заходи
соціального страхування.

Відповідно до ст.81 Закону України “Про пенсійне
забезпечення” призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати
здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Статті 21, 28 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” передбачають
обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати
шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі
його смерті при настанні страхового випадку, виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Збір та акумулювання страхових внесків здійснює Фонд
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань відповідно до статті 46 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” та статей 1, 2
Закону України “Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності”.

Положення ч.2 п.5 ст.24 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
встановлюють що, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Таким чином, суд першої інстанції зробив вірний висновок,
що витрати, понесені Пенсійним фондом України у зв'язку з виплатою пенсій,
передбачених ст. 26 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, підлягають
відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України “Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” від 22.02.2001 року Фонд сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке
право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду,
продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України.
При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у
рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються
відповідні розрахунки.

Міністерством юстиції України 16.05.2003 року
зареєстрована постанова правління Пенсійного фонду України та правління Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4, якою затверджено “Порядок
відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних
з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання”.

Згідно п.2 вказаного Порядку останній визначає механізм
відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від
нещасних випадків Пенсійному фонду витрат, пов'язаних з виплатою відповідних
пенсій.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що органи Пенсійного фонду
щомісяця проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків звірку витрат по особових справах потерпілих,
складають акт щомісячної звірки, в якому визначають загальну суму витрат, що
підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають
його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої
дирекції Фонду на місцях.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що головні управління
Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на підставі поданих актів узагальнюють і
узгоджують Довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних
випадків Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою відповідних
пенсій, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до
Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на підставі вищевказаної Довідки на
централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує
відповідні кошти Пенсійному фонду.

Спір виник на стадії проведення звірки витрат по особових
справах потерпілих та підписання актів щомісячної звірки з підстав неприйняття
Фондом соціального страхування від нещасних випадків до заліку витрат на
виплату пенсій громадянам, нещасний випадок з якими стався за межами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України “Про правонаступництво
України” від 12.09.1991 року закони
Української РСР та інші
акти, ухвалені Верховною радою Української РСР, діють на території
України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення
незалежності України.

Стаття 9 зазначеного Закону передбачає, що всі громадяни
Союзу РСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали
на території України, є громадянами України. Україна гарантує забезпечення прав
людини кожному громадянину України незалежно від національної приналежності та
інших ознак відповідно до міжнародно-правових актів про права людини.

Відповідно до Угоди про гарантії прав громадян
держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року
держави-учасниці Співдружності мають зобов'язання щодо непрацездатних осіб, які
отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території
інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на
території держав-учасниць Угоди.

Згідно статті 5 Угоди про гарантії прав громадян держав -
учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, ця Угода
поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або
будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Статтею 3 Угоди про гарантії прав громадян держав -
учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року передбачено,
що усі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією
Угодою, несе держава, що надає забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено
згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або
професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків,
мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до
цього закону.

Отже, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва
або професійного захворювання, якщо страховий випадок стався на території
держав-учасниць Угоди, призначаються за законодавством України і виплачуються з
коштів Пенсійного фонду України.

Таким чином, Фонд соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний
відшкодовувати органам Пенсійного фонду України витрати на виплату пенсій, якщо
нещасний випадок стався на території держав-учасниць Угоди.

Відповідач відмовився підписати акт звірки на
відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою пенсій громадянину ОСОБА_1, який
отримав каліцтво на території колишньої республіки СРСР в період дії
законодавство СРСР.

Дія Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування
шкоди, заподіяної працівнику каліцтвом, професійним захворюванням або іншими
ушкодженнями здоров'я, які пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, яка
набула чинності для України 06.10.1995 року, не може поширюватись на
вищезазначені випадки, оскільки Угода передбачає відшкодування шкоди
працівникам роботодавцем Сторони, законодавство якої поширюється на працівника
під час отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті. Жодне
законодавство з країн-учасниць СНД, які підписали дану Угоду, не могло
поширюватися на зазначених громадянин, оскільки останні отримали каліцтво в
період дії законодавства СРСР.

Отже, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про
наявність обов'язку у Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати органам
Пенсійного фонду України витрати на виплату пенсій, громадянам у випадку якщо
нещасний випадок стався на території держав-учасниць Угоди про гарантії прав
громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення.

Разом з тим, помилковою є позиція суду апеляційної
інстанції про можливість відшкодування витрат на виплату пенсій громадянам лише
у випадку якщо нещасний випадок з ними стався на території України.

Згідно ст.226 КАС України суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення
суду апеляційної інстанції та
залишає в силі
рішення суду першої інстанції,
яке ухвалено відповідно до закону
і скасоване або змінене помилково.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено
відповідно до закону
і скасоване помилково, а тому воно підлягає
залишенню в силі, а судове рішення
суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.220,221,223,226,230,231 Кодексу
адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного
суду України,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в
Самбірському районі Львівської області задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду
від 27 червня 2006 року - скасувати.

Рішення господарського суду Львівської області від 17
листопада 2005 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та
оскарженню не підлягає.

Судді: