Справа № к-5465/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі суддів:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Мироненка О.В., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 - представника
ОСОБА_2 на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 08 лютого
2005 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 березня 2005
року у справі за скаргою ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в
інтересах ОСОБА_3 на дії та бездіяльність посадових осіб Відділу державної
виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, -

встановила:

В січні 2005 року ОСОБА_2 діючи у
своїх та в інтересах ОСОБА_3, в порядку глави 31-А ЦПК України звернувся до
суду зі скаргою на дії та бездіяльність посадових осіб ВДВС Житомирського
міського управління юстиції.

В обґрунтування скарги вказував, що
в результаті непрофесійності та недбалості посадових осіб суб'єкта оскарження
порушено його конституційні права.

Так, у січні 2005 року ОСОБА_2
звернувся до Житомирського ОРЕВ УДАІ МВС України у Житомирській області із
заявою про зняття з обліку автомобіля "Ауді-100", 1991 року випуску,
належного ОСОБА_3. і яким він уповноважений розпоряджатись на підставі
доручення, виданого власником.

У відповідь йому було повідомлено,
що автомобіль не може бути знятий з обліку, оскільки на нього постановою
державного виконавця ВДВС Корольовського РУЮ у 2003 році накладено арешт та
заборону на відчуження.

Незважаючи на те, що заявником було
доведено той факт, що власник арештованого автомобіля є лише однофамільцем
фактичного боржника, а тому арешт накладено незаконно, суб'єктом оскарження не
було відновлено його прав гарантованих Конституцією держави.

Ухвалою Корольовського районного
суду міста Житомира від 08 лютого 2005 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської області від 23 березня 2005 року, в прийнятті
скарги ОСОБА_2 було відмовлено з тих підстав, що відповідно до положень глави
31-Г ЦПК України 1963 року, за правилами якої має здійснюватися розгляд скарги,
право на звернення до суду мають учасники виконавчого провадження та особи, які
залучаються до проведення виконавчих дій. Оскільки ні заявник, ні особа,
інтереси якої він представляє, не є сторонами виконавчого провадження, суд
дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття скарги до розгляду.

Не погоджуючись із ухваленими
судовими рішеннями, представник ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду України з
касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК України 1963 року, в якій,
посилаючись на порушення норм процесуального права, просив вказані судові
рішення скасувати, справу а направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Листом Верховного Суду України від
17.10.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою було
передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку
касаційного провадження.

Заслухавши доповідача та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій і це відповідає матеріалам справи, правовідносини між заявником та
суб'єктом оскарження виникли у зв'язку з виконанням останнім ухвали суду про
арешт майна боржника, а тому на них поширюється дія Закону України "Про
виконавче провадження" та глави 31-Г ЦПК України 1963 року.

Відповідно до вимог
статті 24820 ЦПК
України 1963 року учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають,
що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової
особи державної виконавчої служби порушено їх права чи свободи.

Згідно зі
статтею 10 Закону України
"Про виконавче провадження" учасниками виконавчого
провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, експерти,
спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності, суб'єкти
господарювання.

Встановлено, що заявник та особа, в
інтересах якої подано скаргу, учасниками виконавчого провадження не являються,
а відтак судами зроблено обґрунтований висновок про те, що в порядку Глави 31-Г
ЦПК України 1963 року заявник звернутись не може.

Разом з тим, суд вірно роз'яснив,
що відповідно до ст. 59 Закону "Про виконавче провадження" ОСОБА_2 не
позбавлений права звернутись до суду з позовом про звільнення майна з-під
арешту.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права, які наведені у статтях 225-229 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті
224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну
скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди
першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчинення процесуальних
дій.

Оскільки судами не допущено
порушень норм матеріального та процесуального права, то судові рішення слід
залишити без зміни.

З урахуванням наведеного та
керуючись ст.ст. 2201, 224, 230, 231, Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити
без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 08
лютого 2005 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23
березня 2005 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання і
оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: