Справа № 22а-147/2007
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2007-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22а-147/07
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2007 року колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі :

головуючого: Носа С.П.

суддів
: Яворського І.О., Любашевського В.П.

при
секретарі : Поворознику Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові
адміністративну справу за апеляційною скаргою закритого акціонерного товариства
«Запорізький автомобілебудівний завод» на постанову господарського суду Хмельницької
області від 15.03.2007 року,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною
постановою задоволено позовні вимоги приватного підприємця ОСОБА_1 до
Хмельницької міської ради, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог ЗАТ з
іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод», визнано
протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Хмельницької ради від
09.09.1999 року № 641-А в частині надання Хмельницькому госпрозрахунковому
підрозділу «Автозаз-ДЕУ-сервіс» ЗАТ «Автозаз-ДЕУ» в користування земельної
ділянки площею 0,3 га, що знаходиться у м. Хмельницькому по вул. Трудовій, 4,
під виробничу базу; державний акт на право постійного користування землею серії
II-ХМ № 001116 від 14.10.1999 року, виданий Хмельницькою
міською радою Хмельницькому госпрозрахунковому підрозділу «Автозаз-ДЕУ-сервіс»
ЗАТ «Автозаз-ДЕУ».

Постанову
оскаржив представник третьої особи А.Є. Васютинська, вважає, що постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального
права, просить її скасувати, покликаючись на обставини, які викладені в
апеляційній скарзі, та прийняти нову постанову, якою в адміністративному позові
відмовити повністю.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної
скарги немає.

Апелянт з посиланням на ст. 239 ЦК України стверджує, що
оскільки Хмельницький госпрозрахунковий підрозділ „Автозаз-ДЕУ-сервіс" ЗАТ
„Автозаз-Деу" був структурним підрозділом юридичної особи - ЗАТ
„АвтоЗАЗ-Деу", всі дії учинялись зазначеним підрозділом від імені юридичної особи, також від імені юридичної особи
набувались усі права і обов'язки, зокрема право постійного користування
землею, яке виникло на підставі визнаного судом протиправним Державного акту на право постійного користування
землею серії II-ХМ № 001116 від 14.10.1999р. (надалі - „Державний акт"). На підставі зазначених тверджень в
апеляційній скарзі зроблено висновок про те,
що фактичним землекористувачем земельної ділянки площею 0,3 га, розташованої по вул.Трудовій, 4 у м.Хмельницькому, є
Апелянт, а не його структурний підрозділ.

Колегія
суддів вважає, що наведені твердження Апелянта спростовуються викладеними нижче
аргументами.

Ст. 7 Земельного кодексу України, введеного в дію
Постановою Верховної Ради України М562-ХІІ від 18.12.90р.,
який був чинним на час винесення виконавчим комітетом Хмельницької міської Ради
рішення № 641-А від 9.09.1999р. та видачі вказаного вище Державного акту на право постійного користування землею (надалі - „ЗК України"), містить
вичерпний перелік суб'єктів права постійного користування землею, яка перебуває
у державній власності. Відповідно до змісту зазначеної норми до таких суб'єктів
відносяться фізичні і юридичні особи. Структурні підрозділи юридичних осіб,
відповідно до вказаної норми, не можуть бути суб'єктами права постійного користування землею.

Крім того, як правильно вставлено господарським судом,
вказаній вище нормі ЗК України кореспондує і норма, що
міститься в п.1.12. Інструкції про порядок складання видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної
власності на землю, право колективної власності
на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею
(в тому числі на умовах оренди) та договорів
оренди землі, затвердженої Наказом N 43 від 04.05.99 Державного комітету
України по земельних ресурсах (надалі -
„Інструкція") (в редакції, що існувала на час винесення Відповідачем рішення № 641-А від 9.09.1999р. та видачі
вказаного вище Державного акту на право постійного користування землею).
Відповідно до цієї норми державний акт на право постійного користування землею
складається при передачі або наданні земельних ділянок громадянам,
підприємствам, установам, організаціям та товариствам громадян всіх видів,
тобто при наданні земельних ділянок фізичним і юридичним особам.

До
того ж, згідно із приписами ст. 23 ЦК УРСР, на яку посилається господарський
суд в оскаржуваному рішенні, однією з ознак юридичної особи є можливість від
свого імені набувати майнових і особистих
немайнових прав. Структурний підрозділ юридичної особи через відсутність, зокрема, такої ознаки, не може виступати
самостійним суб'єктом господарювання, адже він завжди діє від імені юридичної
особи.

За вказаних обставин,
при винесенні Відповідачем рішення від 9.09.1999р. № 641-А, яким Хмельницькому госпрозрахунковому підрозділу
„Автозаз-ДЕУ-сервіс" ЗАТ „Автозаз-Деу" надано в користування земельну ділянку площею 0,3 га, що
знаходиться у м.Хмельницькому по вул. Трудовій, 4, під
виробничу базу, було порушено приписи вказаних вище норм чинного на той час законодавства України, що тягне за собою
недійсність цього рішення, яке порушує права та охоронювані законом інтереси Позивача щодо можливості
вільного господарювання на земельній ділянці, яка перебуває
у його строковому платному користуванні на умовах оренди.

Апелянт вважає, що наведені в Державному акті зміни, які
стосуються розташування, конфігурації, меж та
опису меж земельних ділянок, що разом формують земельну ділянку площею 0,3 га, надану Хмельницькому
госпрозрахунковому підрозділу „Автозаз-ДЕУ-сервіс" ЗАТ „Автозаз-Деу", здійснені відповідно до вимог п.3.9 Інструкції, а тому
не можуть вважатися виправленнями.

З
такими твердженнями Апелянта погодитись не можна, оскільки, відповідно до
п.2.9. Інструкції усі записи в державних
актах мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо,
виправлення не допускаються. Про те, що виправлення здійсненні у Державному
акті дійсно є виправленнями, а не змінами в землекористуванні, внесення яких до
державних актів передбачалось формою самого акту, затвердженою Постановою
Верховної Ради України „Про форми державних
актів на право власності на землю і право постійного користування землею" від
13.03.1992р., свідчить, зокрема, та обставина, що частина Державного акту, в
якій мали би відображатися зміни в
землекористуванні, не містить посилання на дату, номер і зміст документа, на
підставі якого внесено зміни.

Обґрунтованість
зробленого вище висновку підтверджується також і наявними в матеріалах судової
справи письмовими поясненнями представника Комунального підприємства проектно-розвідувальних робіт по землевпорядкуванню -
Суховірського М.А. Як вбачається із змісту зазначених пояснень, при
виготовленні підприємством проекту землеустрою щодо відведення підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки площею 13.846
кв.м., розташованої у м. Хмельницькому по вул. Трудовій, 4, під
авторинок, межі земельної ділянки, вказані у Державному акті, виданому
Хмельницькому госпрозрахунковому підрозділу „Автозаз-ДЕУ-сервіс" ЗАТ
„Автозаз-Деу", до уваги не приймались
через невідповідність Державного акту на право постійного користування землею
серії ІІ-ХМ №001116, виданого 14.10.1999р. Хмельницькому госпрозрахунковому
підрозділу „Автозаз-ДЕУ-сервіс" ЗАТ „Автозаз-Деу, вимогам Інструкції
внаслідок наявності виправлень, внесення яких
цією інструкцією заборонено, вимогам Постанови Верховної Ради України „Про форми
державних актів на право власності на землю і право постійного користування
землею" від 13.03.1992р. внаслідок відсутності посилань на підставу
внесених до акту змін та через невідповідність меж земельної ділянки, наданої
вказаному підрозділу, зафіксованих у державному акті, межам, які
встановлювались та погоджувались при її наданні.

Апелянт
зазначає, що Позивачу було відомо про межі земельної ділянки, на якій
розташовано придбаний нею авторинок, ще на час придбання авторинку, оскільки
біржова угода від 6.02.2003 року, за якою
Позивачем набуто у власність авторинок, містить план схему цього авто-ринку,
конфігурація якого не відповідає конфігурації земельної ділянки, наданої
Позивачу в оренду. Однак висновок Апелянта не
є обґрунтованим, оскільки, відповідно до ст. 120 ЗК України при переході права власності
на будівлю і споруду право користування земельною ділянкою переходить на
підставі договору оренди. При придбанні Позивачем за біржовою угодою
купівлі-продажу майна, яка була укладена 6.02.2003р., авторинку (щебеневої
площадки) площею 1 га, Позивач
набула права на земельну ділянку, на які розташовано авторинок. Зазначене право
було реалізоване
Хмельницькою міською Радою шляхом надання Позивачу земельної ділянки площею 13.846 кв.м. Оскільки
відповідно до приписів процитованої вище норми ЗК України набуття права власності на споруду є лише підставою набуття
права користування земельною ділянкою на
умовах оренди, яке оформлюється в порядку, передбаченому ст.ст. 123, 124 ЗК
України, тобто шляхом оформлення проекту землеустрою, невідповідність
позначення на схемі меж розташування авторинку дійсним (існуючим) межам
землекористування земельними ділянками, що
знаходяться по вул.Трудовій, 4, не може, тлумачитись як обізнаність Позивача у
розташуванні цих меж, адже межі
земельної ділянки погоджуються і встановлюються лише під час виготовлення проекту землеустрою.

Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги та
підтверджується висновок суду першої інстанції.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи,
вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду,
передбачена КАС України, а тому колегія суддів приходить до висновку, що
підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 195, п.1 ч.1 ст. 199, 200, 205, 206 КАС
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну
скаргу закритого акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод»
залишити без задоволення.

Постанову
господарського суду Хмельницької області від 15 березня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку
шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.П.
Нос

Судді В.П.
Любашевський

І.О. Яворський