Справа № К-24365/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2007-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2007

№
К-24365/06, К-24167/06

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

Карася О.В. (головуючого),

Брайка А.І.,
Голубєвої Г.К., Маринчак
Н.Є., Федорова М.О.

при секретарі: Хомініч С.В.

представники сторін в судове засідання не з'явились, про час і місце
повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні
скарги Державної
податкової інспекції у м. Херсоні та Приватного підприємства «Промхоз» на
постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 12.05.2006 по
справі № 11/24-АП-06

за позовом Приватного підприємства «Промхоз»

до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позовні вимоги про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень від 02.10.2005 № /0 в частині
визначення 11278,96 грн. та від 30.11.2005 № /0 у повному обсязі щодо
визначення податкового зобов'язання і штрафу з прибуткового податку з громадян,
з податку з доходів фізичних осіб.

Постановою Господарського суду Херсонської області від
10.02.2006 - позовні вимоги задоволено частково. Визнано частково недійсними:
1) податкове повідомлення-рішення від 02.12.2005 № /0 щодо визначення
10 387,50 грн. штрафу з податку на прибуток; 2) податкове повідомлення-рішення
від 30.11.2005 № /0 щодо визначення 176,80 грн. податку з доходів
фізичних осіб та 353,60 грн. штрафу.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що штраф
за будь-яких обставин не може перевищувати 50% визначеного контролюючим органом
зобов'язання, максимальним штраф за пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язані платників податків перед бюджетними та
державними цільовими фондами» при визначенні 4457,25 грн. податкового
зобов'язанні складає 2228,63 грн. Крім того, визначення податковою інспекцією
зобов'язання на суму 176,80 грн. є безпідставним, оскільки відповідно до ч. 2 ст.
71 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення
покладається на відповідача, а ДПІ у м. Херсон не довела наявності факту
передачі шин підприємством ОСОБА_2. Щодо визначення зобов'язання по сплаті
41,40 грн., то суд зазначив, що отримання доходів ПП ОСОБА_1 від іншої
діяльності, ніж та, яка визначена у свідоцтві про сплату єдиного податку має
оподатковуватися за загальними правилами. Тому донарахування вказаної суми
разом із штрафними санкціями, судом визнано правомірним.

При цьому судом встановлено фактичні обставини справи про
наступне:

ДПІ проведено документальну перевірку з питань дотримання
позивачем вимог податкового законодавства за період з 01.10.2003 по 01.07.2005
за результатами якої відповідачем було складено Акт перевірки від 25.11.2005 №
2289/23-6/31653142, яким встановлено порушення:

- абзацу 2 пп. 4.1.6. п.4.1. ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено об'єкт
оподаткування за II квартал 2004 року у сумі 83 200 грн., що призвело до
недоплати податку на прибуток за II квартал 2004 року у сумі 20 775 грн. та
занижено податок на прибуток за 2004 рік на суму 4 457,25 грн.;

- ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», пп. 4.2.9 "є" п. 4.2 ст. 4, пп.
8.1.1 п. 8.1 ст. 8 , пп. 9.12 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», в результаті чого, занижено податок з доходів фізичних осіб
(прибутковий податок) за 2004 рік у сумі 67,40 грн., за 2005 рік у сумі 176,80
грн.

Відповідно на підставі Акту перевірки були винесені
податкові повідомлення-рішення від 30.11.2005 № /0 на загальну суму
разом із штрафними санкціями 732,60 грн. (244,20 грн.+488,40 грн.) та від
02.10.2005 № /0 на загальну суму разом із штрафними санкціями 17
073,38 грн. (4457,25 грн.+12 616,13 грн.).

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду
від 12.05.2006 по справі № 11/24-АП-06 - постанову Господарського суду
Херсонської області від 10.02.2006 скасовано частково. Визнано частково
недійсним податкове повідомлення-рішення від 30.11.2005 № /0 щодо
визначення 176,80 грн. податку з доходів фізичних осіб та 353,60 грн. штрафу, в
решті позову відмовлено. Пункти 3-6 резолютивної частини постанови
Господарського суду залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення пп.
17.1.3 ст. 17 Закону України від 21.12.2000 № 2181 «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»
і враховуючи те, що позивач оспорює податкове повідомлення-рішення №
/0 лише в частині визначення штрафу в сумі 11 278,96 грн., який
застосовано на підставі абз. "б" пп. 4.2.2 ст. 4 та пп. 17.1.3 ст. 17
Закону № 2181, прийшов до висновку про те, що оскільки позивачем вимоги п. 17.2
ст. 17 цього Закону №2181 в повному обсязі виконані не були (не був сплачений
5% штраф), то і підстав для обмеження штрафних санкцій 50% донарахованої суми
податкового зобов'язання за пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону №2181 не існує.

Щодо податку з доходів фізичних осіб, суд визнав що
порушень пп. 4.2.3 п. 4.2 ст. 4 Закону № 2181 не встановлено.

Не погодившись із постановою Запорізького апеляційного
господарського суду від 12.05.2006 відповідач (далі - ДПІ) та позивач (далі -
ТОВ) подали касаційні скарги.

ДПІ (відповідач) просить скасувати постанови суду першої
та апеляційної інстанцій, та відмовити в позові, оскільки на думку ДПІ спірні
правовідносини щодо придбання шин підпадають під норму пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4
Закону № 889.

ТОВ (позивач) просить скасувати постанову Запорізького
апеляційного господарського суду від 24.02.2006, а постанову Господарського
суду Херсонської області від 10.02.2006 залишити без змін, так як судом
порушено пп. 17.1.3 ст. 17 Закону України від 21.12.2000 № 2181 «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами».

Відповідно сторони подали заперечення на касаційні
скарги.

Перевіривши правильність застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної
оцінки обставин справи, доводи касаційних скарг та заперечення на них, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до пп. 17.1.3 ст. 17 Закону України від
21.12.2000 № 2181 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами» (далі Закон № 2181) - у разі коли
контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання
платника податків за підставами, викладеними у абзаці "б" підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити
штраф у розмірі 10% від суми недоплати (заниження суми податкового
зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку,
збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який
припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає
отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого
органу, але не більше 50% такої суми та не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від
кількості податкових періодів, що минули.

Відповідно до абз. "б" п/п. 4.2.2 ст. 4 Закону
№ 2181 контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання
платника податків у випадку, коли дані документальних перевірок результатів
діяльності платника податків свідчать про заниження чи завищення сум його
податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Враховуючи встановлені судами фактичні обставини справи
та підстави винесення податкових повідомлень-рішень, суд касаційної інстанції
погоджується із обґрунтуванням суду апеляційної інстанції про те, що пп. 6.1.3
Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами
державної податкової служби, яка затверджена наказом ДПА України від 17.03.2001
№110, визначено, що у разі виявлення за результатами перевірки в окремих
податкових періодах суми недоплат, за кожний з таких податкових періодів
нараховуються штрафні санкції. Для дотримання вимог щодо максимального та
мінімального розміру штрафних санкцій визначається сукупно сума недоплат за
кожною з декларацій за всіма податковими періодами, в яких вони виявлені.
Тлумачення терміну недоплата надається в пп. 2.7 п. 2 Наказу № 110, як заниження
суми податкового зобов'язання.

Тобто Законом №2181 не ставиться застосування санкцій за
недоплату податку, яка мала місце в певних податкових періодах, у залежність
від завищення платником податкових зобов'язань в інших податкових періодах.
Санкція застосовується за заниження сум податкового зобов'язання, яке дійсно
мало місце в окремих податкових періодах. Контролюючим органом самостійно
донараховано податок на прибуток, який занижено позивачем, але, враховуючи, що
в інших періодах мало місце завищення зобов'язань з цього податку (переплати),
сума до сплати судом встановлена в розмірі 4457,25 грн. Факт недоплати податку
до бюджету мав місце у II кварталі 2004 року, тому ДПІ у м. Херсоні правомірно
застосовано санкцію в сумі 10 387,50 грн. за порушення законодавства, яке мало
місце саме в цьому податковому періоді.

Вірним міркуванням суду є те, що не визначивши податкове
зобов'язання з податку на прибуток у ІІ кварталі 2004 року платник податків
порушує строки сплати цього зобов'язання й не несе відповідальність за
порушення цих строків.

Тобто при самостійному виявлені та донарахуванні
недоплати заниженого податкового зобов'язання за минулі періоди, застосовується
правило п. 17.2 ст. 17 Закону № 2181, відповідно до якого, платник податків,
який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт
заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний:
або надіслати уточнюючий розрахунок, сплатити суму такої недоплати та штраф у
розмірі 5% від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; або
відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що
подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі 5%
від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового
зобов'язання з цього податку.

Цією нормою Закону № 2181 визначено обов'язок самостійної
сплати платником податків 5% штрафу у разі виправлення задекларованого
податкового зобов'язання.

А наявність у підприємства переплати по податках у певні
періоди не є підставою для звільнення від відповідальності за несплату податку
в інші періоди, оскільки суму переплати на вимогу платника могла бути повернена
йому з бюджету чи зарахована у сплату в наступні періоди.

Штрафні ж санкції не застосовуються у разі, коли платник
податку до початку перевірки контролюючим органом самостійно виявив порушення в
обчислені податку, письмово повідомив про це податковий орган і здійснив
відповідні розрахунки з бюджетом.

Оскільки судом встановлено, що позивачем вимоги п. 17.2
ст. 17 Закону № 2181 в повному обсязі виконані не були (не був сплачений 5%
штраф), то і підстави для обмеження штрафних санкцій 50% донарахованої суми
податкового зобов'язання за пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181 відсутні.
За таких підстав у задоволенні позову про визнання частково недійсним
податкового повідомлення-рішення № /0 в частині визначення штрафу в
сумі 11 278,96 грн. суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив.

Щодо донарахування податку з доходів фізичних осіб та
штрафних санкцій за фактом неутримання з ОСОБА_2 цього податку, суд апеляційної
інстанції, пославшись на пп. 4.2.3 п. 4.2 ст. 4 Закону № 2181 зазначив, що факт
передачі автомобільних шин зафіксовано в Акті перевірки і позивач його не
спростовує. А відповідно до наданої позивачем довідки, автомобіль, який
належить ОСОБА_2. за договором оренди від 12.01.2005 передано ПП «Промхоз» та
обліковується ним на позабалансовому рахунку.

Враховуючи висновок судів про те, що орендований
автомобіль не використовувався громадянином ОСОБА_2 у власних цілях, тому
донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних
осіб за податковим повідомленням-рішенням від 30.11.2005 № /0 у сумі
176,80 грн. та нарахування штрафних санкцій в розмірі 353,60 грн. визнано судами
безпідставним законно.

Виходячи із системного аналізу Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», суд касаційної інстанції погоджується із обґрунтуванням
своєї позиції судом апеляційної інстанцій, який дійшов вичерпних юридичних
висновків і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми
матеріального права.

Тому постанова Запорізького апеляційного господарського
суду від 12.05.2006 по справі № 11/24-АП-06 визнана такою, що належним чином
мотивована і за своїм змістом та формою відповідає вимогам процесуального
закону і не підлягає скасуванню.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 160, 220, 221,
223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Державної податкової інспекції у м.
Херсоні та Приватного підприємства «Промхоз» залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду
від 12.05.2006 по справі № 11/24-АП-06 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними
ст. ст. 237-239 КАС України.

Головуючий О.В.
Карась

Судді А.І.
Брайко

Г.К.
Голубєва

Н.Є.
Маринчак

М.О.
Федоров