Справа № 22-а-171/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Харків, вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Справа
№22-а-171/08 (№ 22-а-1951/2007) Головуючий 1 інстанції: Мамалуй О.О.
41 Доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
січня 2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Філатова Ю.М.

Суддів Шевцової Н.В.,
Водолажської Н.С.

за участю

секретаря Волошиної Я.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника
відповідача: Ларіна Т.М., Черниш Є.М.

представника 3
особи:Сліденко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в
м.Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової
інспекції у Орджонікідзевському районі м. Харкова на
постанову господарського суду Харківської області від 05.07.2007 року по справі №АС-27/180-07

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до
Державної податкової інспекції
у Орджонікідзевському районі м.
Харкова

3 особа
Державна податкова адміністрація в Харківській області

про визнання нечинним рішення

ВСТАНОВИЛА:

Фізична
особа - підприємець ОСОБА_2 (надалі по тексту позивач) звернулась до суду з
позовом до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі
м.Харкова (надалі по тексту ДПІ у Орджонікідзевському районі, відповідач),
третя особа - Державна податкова адміністрація у Харківській області (надалі по
тексту ДПА у Харківській області, третя особа), в якому просила суд визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення № /0 від 16.04.2007 р., яким було визначено суму
податкового зобов»язання у
розмірі 15756016,50 грн., з яких - 10504011,00 грн. - основного платежу, 5252005,50 грн. - сума
штрафних санкцій.

Постановою господарського суду
Харківської області від 05.07.2007 року позов задоволено. Визнано
нечинним податкове повідомлення-рішення № /0 від 16.04.2007р., яким
було визначено суму податкового зобов»язання у розмірі
15756016,50 грн. Стягнуто з державного бюджету на користь позивача 3,40 грн
суми сплаченого судового збору.

Відповідач не погодившись із постановою суду першої інстанції подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову
відмовити.

В обґрунтування
вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права. При цьому, відповідач зазначає, що в листах ДПА України від 18.06.03 р. №
348/2/17-0510; від 22.06.04 р. № 3849/В/17-3115; від 06.07.06 р. № 12710/7/16-1517;
від 23.11.06 р. № 13290/6/17-0416; від 28.12.06 р. № 24715/7/15-0417;
Роз'ясненнях ДПА України від 12.05.00 р. № 6502/7/15-1317 ДПА України
підтверджує непохитність своєї позиції, що всі надходження беруть участь у
розрахунку при визначені „критичної" межі виручки та враховуючи положення
Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.98 р. № 727/98 із змінами
та доповненнями, не повинна перевищувати протягом календарного року 500 тис.
грн.

Таким чином,
відповідно до принципів рівності і недопущення будь-яких проявів податкової
дискримінації, зазначених у ст. 3 Закону України «Про систему оподаткування» до
суб'єктів господарювання (юридичних і фізичних осіб, включаючи нерезидентів)
при визначенні обов'язків щодо сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів) має бути забезпечений однаковий підхід.

У
зв'язку з тим, що ФО-П ОСОБА_2 у перевіряємому періоді здійснювала продаж
товару, сума надходжень на розрахунковий рахунок як торговий виторг за
здійснення операцій з продажу товару (цукру) та винагорода є виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), та враховуючи положення ст. 1
Указу від 28.06.99 р. № 746/99 із змінами та доповненнями не повинна перевищувати
протягом календарного року 500 тис. грн.

Позивач подала заперечення на
апеляційну скаргу, в яких посилаючись на законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу
відповідача без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши
рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою для прийняття оскарженого
податкового повідомлення-рішення є акт від 27.03.07 р. виїзної планової
документальної перевірки підприємниці з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.04 р. по 31.12.06 р., за результатами якої були
виявлені порушення ст. 13 розділу IV Декрету КМУ „Про прибутковий податок з громадян".

Виявлені порушення, як наполягають
перевіряючі в акті перевірки та апелянт в апеляційній скарзі, пов'язані з тим,
що перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та звітності підприємницею
був перевищений граничний обсяг виручки за 1 квартал 2004 р., у зв'язку з чим
перевіркою СПДФО ОСОБА_2 з 01.04.04 р. переведена на загальну систему
оподаткування та їй була визначена сума валового доходу і валових витрат.

Як свідчать надані до матеріалів справи документи, позивачка виступала
комісіонером у договорах комісії та здійснювала реалізацію цукру-піску від
свого імені та за рахунок комітента і отримувала за це комісійну винагороду. Це
підтверджується договорами комісії, додатковими угодами та звітами комісіонера,
що не заперечувалося відповідачем.

За даними перевірки (стор. 33 акту перевірки) комісійна винагорода за
період з 01.04.04 р. по 31.12.04 р. становила 424943,83 грн.

Крім того, перевіряючими в розрахунок оподаткованого доходу підприємниці
була включена сума 143400,0 грн., отримана за реалізацію 60 т цукру.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що ні в акті перевірки, ні в
подальших документах відповідачем не вказано яким чином був встановлений факт
придбання цього товару, а не отримання його в межах договору комісії, як
придбання цього товару відображені в облікових документах.

В поясненнях позивачки, які обґрунтовані наданими нею документами, вказано,
що отримання цукру і подальший його продаж здійснювалися в межах договору
комісії № КМ-1 від 03.09.03 р., платіжним дорученням № 9 від 18.05.04 р.
комітенту були перераховані кошти в сумі 185420,0 грн., в т.ч. за 60 т цукру.

Дані факти відповідачем не спростовані ні в суді першої інстанції, ні при
розгляді апеляційної скарги.

Також перевіряючими до валового доходу підприємниці були включені кошти в
сумі 24489,6 грн., як «торговий виторг за реалізацію цукру», начебто придбані у
ТОВ НПО «Гарт», внесені нею на розрахунковий рахунок. Проте перевіряючими не
вказано від реалізації якого цукру (придбаного або отриманого на комісію) були
отримані ці кошти. Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні,
питання щодо джерел отримання товару не досліджувалося, а було взято до уваги
лише сам факт внесення готівкових коштів на банківський рахунок. Також,
наполягаючи на тому, що цукор був придбаний у ТОВ НПО «Гарт», перевіряючі
вказують на те, що при проведенні перевірки договір з цим підприємством не
надавався.

До матеріалів справи позивачем були надана копія протоколу вилучення від
26.03.2007р., яким у приміщенні ДПІ Орджонікідзевського району м. Харкова
працівниками податкової міліції ДПА Харківської області були вилучені документи
первинного бухгалтерського та податкового обліку, передані позивачкою на
перевірку та використані перевіряючими при її проведенні. З даного протоколу не
можливо встановити які саме договори були досліджені, чи був серед них договір
з ТОВ НПО «Гарт» або чи повинен він бути в цьому переліку. Таким чином,
твердження відповідача про те, що позивачкою у вказаного підприємства був
придбаний цукор і кошти від його реалізації повинні включатися в розрахунок
валового доходу не доведено документально.

З пояснень представника позивача, які не спростовані відповідачем,
випливає, що вказана сума була отримана підприємницею готівкою при реалізації
переданого на комісію цукру і внесена на банківський рахунок.

Таким чином, відповідачем не виконані приписи п. 2 ст. 72 КАС України і не
доведена правомірність висновків про необхідність включення сум по вищевказаним
операціям до валового доходу підприємниці за 2004 р.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції
стосовно того, що згідно з абз. 5 ст. 1 Указу Президента України „Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)
вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий
рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів,
робіт, послуг).

Згідно з ч. 3
ст. 21 Закону України „Про комітети Верховної Ради України" комітети з
питань, віднесених до предметів їх відання, мають право надавати роз'яснення
щодо застосування положень законів України.

Відповідно до
листа Комітету Верховної ради України з питань фінансів і банківської
діяльності № 06-10/206 від 11.04.01 р. у нормах Указу мова може йти лише про
виручку від реалізації (продажу) продукції (товарів, робіт, послуг), що
належить суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі за правом
власності. Обсяг виручки фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності,
який є платником єдиного податку згідно з Указом та здійснює діяльність згідно
з договором комісії і виступає у цьому договорі комісіонером, складається з сум
комісійної винагороди, отримуваної таким комісіонером згідно з договором
комісії.

У даному
випадку майно, яке знаходиться у комісіонера на підставі договору комісії є власністю
комітента.

Факт
перерахування грошових коштів, які є власністю комітентів, а саме підприємства
„Бенефіт" ХОС „СОІУ", підприємства „Поліном" ВОІ „СОІУ",
підприємства „Фарватер" ВОІ „СОІУ", ЗАТ „Регіон-Інвест", ТОВ
„Новоіванівський цукор" позивачкою підтверджуються виписками банку,
платіжними дорученнями і відповідачем не заперечується.

Відповідно до листів Державного комітету України з питань регулярної
політики та підприємництва № 2151 від 05.04.04 р., № 9375 від 26.10.05 р., №
2274 від 24.03.06 р., № 2588 від 04.04.06 р. кошти, що надійшли транзитом на
розрахунковий рахунок суб'єкта підприємницької діяльності - платника єдиного
податку, не є власністю даного суб'єкта, оскільки підлягають обов'язковому
перерахуванню відповідній третій особі, а тому ці кошти не є виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг). Тобто такі кошти не можуть бути
предметом оподаткування єдиним податком. У склад виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) у даному випадку може бути врахована тільки
сума комісійної винагороди.

Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону України
„Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.97
р. не належать до поставки операції з передачі товарів в межах договорів схову
(відповідального зберігання), довірчого управління, оперативної
оренди (лізингу), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають
передачу права власності (користування або розпорядження) на такі товари
іншій особі.

Відповідно
до ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої
сторони (комітента) за плату вчинити
один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Договір
комісії відноситься до договорів про надання послуг, тобто комісіонер надає послугу і отримує за це плату, він продає не
товар, а свою послугу, таким чином
обсяг виручки фізичної особи - підприємця, який є платником єдиного податку згідно
з Указом та здійснює діяльність згідно з договором комісії і виступає у цьому договорі Комісіонером, складається з сум
комісійної винагороди, отримуваної таким Комісіонером згідно з договором комісії.

В акті на ст.8-9 зазначено, що готівкова виручка у сумі
143 400 грн. за реалізацію 60 т. цукру в травні 2004 р., а саме
18.05.2004 р., внесена платником на розрахунковий рахунок.
ДПІ помилково зазначає, що дана виручка не пов'язана з виконанням
договорів комісії.

Відповідно до платіжного доручення № 9 від 18.05.2004 р.
сума, яка була внесена 18.05.2004 р. на розрахунковий рахунок була
перерахована Підприємству „Фарватер" ВОІ
„СОІУ". Крім того, відповідно до додатку 3 до акту перевірки загальна кількість
товару отриманого від комітентів до 18.05.2004 р. складає 1 060, 785 тон, а загальна
кількість реалізованого товару до 18.05.2004 р., відповідно до додатку 3 до акту
перевірки, складає 220 тон. Тому посилання ДПІ про відсутність у позивача цукру
за договорами комісії є необґрунтованим.

Отже, фізична особа - підприємець ОСОБА_2 діяла тільки в
межах договорів комісії.

Тому обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг)
фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 за 2004 рік склав 469 075, 59 грн., за
2005 рік - 341 229, 89 грн., за 2006 рік- 320 017, 50 грн.

Отже, обсяг виручки позивача від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не перевищував 500
тис. гривень.

Відповідно до ст. 6 Указу Президента
України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва" N 727/98 від 03.07.98
р. суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником
таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), а саме податку на додану
вартість, крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів
за єдиним податком за ставкою 6 відсотків.

Книга обліку доходів та витрат велася фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2, яка отримала свідоцтво
про сплату єдиного податку, відповідно до Порядку ведення
книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 26 вересня 2001 р. N 1269.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 вела таку книгу, про що
зазначено і на ст. 8 акту перевірки: ФО-П ОСОБА_2 має книгу обліку
доходів та витрат за ф. 10. Книга прошнурована,
пронумерована та зареєстрована ДПІ у Дзержинському районі
м. Харкова (за місцем проживання).

Таким чином матеріалами справи встановлюється,
що фізична особа підприємець ОСОБА_2 у період, що перевірявся правомірно
була платником єдиного податку відповідно до Указу Президента
України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва" N 727/98 від
03.07.98 р.

Отже,
колегія суддів, підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно
застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги
виводів суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205,
ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському
районі м. Харкова - залишити без задоволення, а постанову господарського суду
Харківської області від 05.07.2007 року
по справі №АС-27/180-07 - без змін.

Ухвала набирає чинності з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця з дня складання ухвали у повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий (підпис) Ю.М.Філатов

Судді: (підпис) Н.В. Шевцова

(підпис)
Н.С.Водолажська

З ОРИГІНАЛОМ
ЗГІДНО:

Суддя

Харківського
апеляційного

адміністративного
суду Н.В.Шевцова