Справа № 3/118
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

15
год. 37 хв.

27.02.2008 р.
№
3/118

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі судді Блажівської Н. Є. при секретарі
Серпутько Т. С.

за
участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача-1:
Нещерет Ю. І.

від відповідача-2: Сич О.
А.

За
результатами розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи

За
позовом

ОСОБА_1(надалі
-Позивач)

до Головного Управління Пенсійного
фонду України (надалі -Відповідач-1) та Управління пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва (надалі -Відповідач-2)

про

визнання
протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії

На
підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в
судовому засіданні 27 лютого 2008 року проголошено вступну та резолютивну
частини Постанови.

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1
звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до
Головного Управління Пенсійного фонду України
та Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва
про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання перерахувати та
виплатити пенсію з урахуванням доплати на непрацездатного члена сім'ї в розмірі
100 % мінімальної пенсії за віком до 4 квітня 2006 року, та в розмірі 50 %
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 4 квітня 2006
року.

В
ході судового розгляду справи Позивач уточнив позовні вимоги та просив суд
зобов'язати перерахувати та виплатити йому пенсію з урахуванням надбавки
непрацюючим інвалідам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів
сім'ї в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність з 4 квітня 2006 року. Таким чином, адміністративна справа
розглядається в межах уточнених позовних вимог.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що Позивач не погоджується з відмовою Пенсійного Фонду у
перерахуванні надбавки згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та деяких інших осіб»(в редакції від 4 квітня
2006 року), відповідно до положень якого, надбавка інвалідам на кожного непрацездатного члена сім'ї становить 50 %
від суми прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач,
зокрема, вказав, що порушується його право на пенсійне забезпечення згідно чинного
законодавства України, оскільки на даний момент надбавка має становити 50 %
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність -а саме 203 грн. 00
коп.

Представники
Відповідачів проти позовних вимог заперечили та просили відмовити в задоволенні
позову. Зокрема, зазначили, що Позивач подавши заяву 11 лютого 2002 року з
відповідними документами для призначення надбавки на неповнолітню дитину та
отримавши в наступному місяці, вже знав про розмір надбавки, яка виплачується
на непрацездатних членів сім'ї, і повинен був оскаржувати в судовому порядку її
розмір, в разі, якщо вважав що порушуються його права. Надбавка на неповнолітню
дитину призначалась Управлінням тоді коли громадянин ОСОБА_1перебував на пенсії
по інвалідності загального захворювання
відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а пенсію по
інвалідності, відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», призначено лише 30
січня 2006 року.

Розглянувши подані сторонами документи та
матеріали, заслухавши пояснення Позивача та представників Відповідачів,
всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1
30 січня 2006 року був переведений на пенсію по інвалідності відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»
(надалі -Закон).

Відповідно
до вимог частини 1 статті 5 Закону, особам, звільненим з військової служби,
іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може
призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених
Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При
цьому для обчислення пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що
отримували зазначені особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням
зі служби.

Згідно зі статтею 18 Закону, пенсії по інвалідності
особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо
інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох
місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше
тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання
(травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження
військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо
полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право
на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила
злочину проти миру і людства.

Керуючись
положеннями статті 20 Закону, позивач зважаючи на причину інвалідності підпадає
під категорію (а) інваліди війни - при настанні інвалідності внаслідок
поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту
Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи
пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях,
підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими
законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях
залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та
аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю у
бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно
до вимог пункту (а) статті 21 Закону, позивачу, як інваліду війни ІІ групи
призначено пенсію по інвалідності в розмірі 80 процентів відповідної суми
грошового забезпечення (заробітку).

В
судовому засіданні Позивач просив суд зобов'язати Відповідача здійснити
нарахування та виплатити йому надбавку як непрацюючому інваліду, який має на
своєму утриманні непрацездатного члена сім'ї, оскільки вважає, що підпадає під
дію пункту (а) статті 24 Закону, як особа яка має право на пенсію за цим Законом.

Суд
звертає увагу на те, що відповідно до вимог статті 24 Закону до пенсії по
інвалідності, що призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за
контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому
числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується: (а) надбавка
непрацюючим інвалідам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів
сім'ї (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 50
процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При
цьому надбавка нараховується тільки на тих членів сім'ї, які не одержують
пенсійні виплати із солідарної системи загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, державну соціальну допомогу особам, які не мають права
на пенсію, та інвалідам, державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та
дітям-інвалідам, допомогу на дітей одиноким матерям. За наявності права
одночасно на пенсію, зазначені види допомоги і надбавку до пенсії по
інвалідності на непрацездатного члена сім'ї за вибором пенсіонера може бути
призначено пенсію, державну соціальну допомогу або нараховано на цього члена
сім'ї надбавку. За наявності в сім'ї двох або більше пенсіонерів кожний
непрацездатний член сім'ї, який перебуває на їх спільному утриманні,
враховується для нарахування надбавки тільки одному з пенсіонерів за їх
вибором.

В
судовому засіданні встановлено, що Позивач є особою, яка має право та фактично
отримує пенсію згідно з Законом України
«Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб». Таким чином, суд не приймає до уваги доводи представників
відповідача про те, що вказана норма не поширюється наОСОБА_1

Правовідносини,
що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії
основані на принципі юридичної визначеності. Як свідчить позиція Суду ЄС у
справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office)
принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу
покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання
містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.
Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом -відповідальності
держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення
зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган
публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання надбавок
до пенсії, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно,
якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних
осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці,
оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення
обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом
публічної влади такої політики чи поведінки.

Відносини,
що склалися між Позивачем та Відповідачами є публічно-правовими відносинами,
виходячи із змісту статті 3 та пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Як
зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і
щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це
умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини,
необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини -
це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність,
величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження
змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик
можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто
якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола
суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких
інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх
кількісної характеристики.

Враховуючи
те, що Позивач є інвалідом війни ІІ групи, він наділений державою певним
правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи
соціального захисту, зокрема право на отримання надбавки до пенсії.

Наділивши
непрацюючих інвалідів зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином
взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень
осіб, які є дітьми війни.

Тобто,
між Позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері
життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави
забезпечити соціальний захист дітей війни.

Відповідно
до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і
не можуть бути скасовані.

Відповідно
до частини 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України
завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

До
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

У
відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною
1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд
при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Суд
також бере до уваги, що згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони зокрема:

1) на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4)
безсторонньо (неупереджено);

5)
добросовісно;

6)
розсудливо;

7) з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;

8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно
з частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого рішення, дії
чи бездіяльності покладається на
Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як
суб'єкт владних повноважень не довів правомірність прийнятого ним оскаржуваного
рішення про відсутність підстав для перерахунку пенсії.

Таким
чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві доводи Позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На
підставі вищевикладеного, керуючись статтями 9, 69, 71 та 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

П О С Т А Н О В И В

1.
Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.
Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Деснянському районі
міста Києва перерахувати та
виплатитиОСОБА_1 пенсію з урахуванням надбавки непрацюючим інвалідам, які мають
на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї в розмірі 50 % прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність з 4 квітня 2006 року.

3.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові
витрати у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова
відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Н. Є. Блажівська