Справа № 2а-1343/2007
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2007-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№2а-1343/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«З» грудня 2007 року м.
Харків

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - СпірідоноваМ.О.

за участю секретаря - Ус Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
адміністративний позов товариства з

обмеженою
відповідальністю науково-технічний центр
«Алькор» до Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі
м.Харкова про визнання
нечинними податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Червонозаводському районі м.Харкова
№ /0 від 28.07.2004 року, яким визнано податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 18515,00 грн. з яких основний платіж - 11776,00 грн.,
штрафні санкції 6739,00 грн-

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Червонозаводському районі
м.Харкова в якому просив суд визнати нечинним податкове повідомлення -
рішення ДПІ у Червонозаводському районі м.Харкова № /0 від 28.07.2004 року, яким визнано податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 18515,00 грн. з яких основний платіж - 11776,00 грн.,
штрафні санкції 6739,00 грн.

В
обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 23.07.04р. ДПІ у
Червонозаводському районі м. Харкова була проведена комплексна позапланова
документальна перевірка фінансово - господарської діяльності ТОВ НТЦ
„Алькор" з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства
за період з 01.01.01р. по 01.04.04р. За результатами цієї перевірки було
складено акт № 349/262-21208549 від 23.07.04р., згідно з висновками якого
вбачається, що в порушення п.п. 7.3.1 п. 7.3 п.п. 7.7.2 п. 7-7 ст. 7 закону
України „Про податок на додану вартість" відповідачем донараховано податкове
зобов'язання по податку на додану вартість за 2002 рік у сумі 1209,00 грн., у
2003 році у сумі 5231,00 грн. та у 1 кварталі 2004 року у сумі 5336,00 грн.

На підставі цього
відповідачем було прийнято податкове повідомлення - рішення № /0 від
28.07.04р., яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість
на загальну суму 18515,00 грн. з яких основний платіж - 11776,00 грн., штрафна
санкція 6739,00 грн.

Згідно до акту
перевірки визначено, що у період за який проводилася перевірка, відповідальними
були : директор ОСОБА_3 з 24.07.01р. по 14.02.02р. (протокол про звільнення від
14.02.02р.) директор ОСОБА_2 з 14.02.02р. по'21.07.03р. (протокол про
призначення від 14.02.02р. та протокол про звільнення від 21.07.03р. директор
ОСОБА_1 з 21.07.03р. (протокол від 21.07.03р.) Засновниками даного товариства є
ОСОБА_2 - 45 % голосів, ОСОБА_3 - 45 %
голосів та Червонозаводська районна організація Харківської області Товариства
сприяння обороні України - 10 голосів. Перевірка проводилась з відома та в
присутності директора ОСОБА_1

Згідно з актом перевірки відповідачем був
здійснений висновок щодо виникнення податкового зобов'язання в результаті
надання послуг по оперативному лізингу та навчанню і випуску груп водіїв. В
зв'язку з цим відповідно до правил першої події податкові зобов'язання
виникають в момент надходження коштів або відвантаження товарів, а для робіт,
послуг дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку. З
даним податковим повідомлення - рішенням відповідач не згодний та вважає, ще.
воно було прийнято всупереч вимогам чинного законодавства, виходячи з
наступного.

Проведення перевірки 23.07.04р. на думку
позивача є неправомірним оскільки така перевірка проводилась без участі
посадової особи позивача, в зв'язку з чим позивач був позбавлений надати
первинні документи для проведення перевірки, отримати акт перевірки, давати
пояснення в ході перевірки та оскаржити рішення за результатами цієї перевірки.
Такі дії з боку відповідача є порушенням вимог ст. З Наказу № 429 від
16.09.02р.„ Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами
підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та
іншими відокремленими підрозділами"
де визначено, що до підписання акта перевірки враховуються пояснення, надані
посадовими особами в ході перевірки. Після підписання акта перевірки посадовими
особами один його примірник (з додатками) передається керівнику або уповноваженій
особі підприємства, про що на останній сторінці всіх примірників акта робиться
відповідна відмітка за підписом особи, яка одержала акт, із зазначенням його
посади, прізвища та ініціалів, а також дати одержання акта. Такі дії з боку
відповідача призвели до того, що були порушені головні права позивача, а саме
права передбачені ст. 10 Закону України „Про систему оподаткування", а
саме право ' одержувати та ознайомлюватися з актами перевірок, проведених
державними податковими органами та оскаржувати у встановленому порядку рішення
державних податкових органів та дії посадових осіб. Твердження про те, що
перевірка проводилась без участі повноважної посадової особи ґрунтується на
тому, що директор ОСОБА_3 після його звільнення з посади директора звернувся до
Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом про визнання недійсним
протоколу загальних зборів позивача від 30.04.02р., про що повідомив
відповідача листом від 10.06.02р. Рішенням Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 10.01.03р. залишеним
без змін Ухвалою
Апеляційного суду Харківської
області від 23.12.03р.
протокол загальних зборів позивача від 30.04.02р. було визнано
недійсним. Рішенням господарського суду Харківської області від 04.06.07р. було
також визнано недійсним протокол загальних зборів позивача від 21.07.03р. про
призначення директора ОСОБА_1 Окрім того в період здійснення перевірки
відповідач не перевірив повноваження ні ОСОБА_2 ні ОСОБА_1, як директора,
оскільки протокол про його призначення останнього від 21.07.03р. був прийнятий
при відсутності кворуму, а саме на зборах було присутнє менше ніж 60% голосів,
що відповідно до ст. 60 Закону України
„Про господарські товариства" є
безумовним порушенням цього
закону та положень Статуту позивача. Після визнання
недійсними вищевказаних протоколів загальних зборів позивачу стало відомо про
те, що була проведена така перевірка та складений акт за її результатами та
прийняте відповідне рішення, яке позивач через свою повноважну особу в
установленому законом порядку не отримував, тому дані суми не є узгодженими в
розумінні Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетом та державними цільовим
фондами",

Також позивач зазначив,
що діяльність ТОВ НТЦ «Алькор» від імені директорів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є
неправомірною з моменту їх призначення на посаду директора; тому договори
доручення від 22.10.03р. та 25.09.03р. є недійсними оскільки з боку позивача
такі договори є підписаним не уповноваженою на це особою, і тому не створюють
для позивача правових наслідків. Якщо на думку позивача припустити, що даний
договір був би укладений - повноважною особою позивача, то необхідно зауважити,
що відповідач прийшовши до висновку про виникнення у позивача податкових
зобов'язань з податку на додану вартість грубо порушив вимоги п. 4.7 ст. 4
Закону України „Про податок на додану вартість", згідно з якою
передбачено, що у випадках коли платник податку здійснює діяльність з продажу
товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення,
довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують
такого платника податку (далі - комісіонера) здійснювати продаж товарів від
імені та за дорученням іншої особи (далі - комітента) без передання права
власності на такі товари, базою оподаткування є продажна вартість цих товарів,
визначена у порядку, встановленому цим Законом. Датою, збільшення податкових
зобов'язань комісіонера є дата, визначена за правилами, встановленими пунктом
7.3 цього Закону, а датою збільшення суми податкового кредиту комісіонера є
дата перерахування коштів на користь комітента або надання останньому інших
видів компенсації вартості зазначених товарів. При цьому датою збільшення
податкових зобов'язань комітента є дата отримання коштів або інших видів
компенсації вартості товарів від комісіонера. В даному випадку і це
підтверджується актом перевірки відповідач не сплатив на користь позивача кошти
або інші види компенсації вартості. Тому в даному випадку є неправомірним
посилання відповідача на п.п. 7.3.1 п. 7.3 п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 закону
України „Про податок на додану вартість".

Як вказав представник
позивача, що в вище вказано акту перевірки відповідач приходить до висновку,
щодо надання послуг за цими договорами, з того факту, що в ході зустрічної
перевірки ПП „Червонозаводський УСТЦ" від 22.07.04р. та відповіді Управління Державтоінспекції УМВС України
в Харківській області
було встановлено, що ПП „Червонозаводський УСТЦ" провів навчання та
прийняв оплату в касу

підприємства за період
2003-2004 років на загальну суму 52,8 тис. грн., грошові кошти

оприбутковані в касу.
Позивачу кошти не сплачувались заборгованість перед позивачем

відсутня. По закінченні
курсів позивач видав кожному курсанту свідоцтво про навчання за

своїми реквізитами,
підписом та печаткою,
для отримання посвідчень
водія. Групи реєструвались від
імені позивача. Всі ці дії здійснені неповноважною особою, про що було
зазначено вище.

Тому є неправомірним також і донарахування
штрафної фінансової санкції, оскільки є відсутнім факт наявності зобов'язань
з сплати єдиного
податку про який зазначає відповідач.

Представник позивача в судове засідання з'явився та позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився з позовом не погодився та заявив
клопотання в якому просив відмовити в
задоволенні позову на підставі ст. 99 КАС України в зв'язку з пропущенням
строку звернення до адміністративного суду.

Представник позивача не погодився з зазначеним вище
клопотанням та вказав, що оскільки в позовній заяві зазначається, про те що перевірка
яка здійснювалась відповідачем була
проведена за відсутності повноважної посадової особи позивача. До матеріалів справи залучено рішення судів якими
встановлено факт того, що посадова особа
ОСОБА_1 як директор ТОВ НТЦ «Алькор», був призначений на посаду незаконно, що встановлено рішенням господарського суду
Харківської області від 04.06.07р. Відповідно проведення такої перевірки
без присутності поважної особи, а також вручення податкових повідомлень -
рішень за результати такого акту неповноважній особі свідчать, що відповідно до п. 6.2.4 ст. 6 Закону України
„Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та
державними цільовими фондами" такі податкові повідомлення рішення не вважаються врученими
(надісланими). Відповідно до вимог чинного законодавства ст. 23 Закону
України „Про господарські товариства" та вимог ч. 5 ст. 65 ГК України, ст. 92 ЦК України та Статуту
товариства юридичні особи у відносинах з іншими підприємствами,
установами, організаціями діють через свої повноважні органи. Таким повноважним органом позивача є його
виконавчий орган - директор . Директором ТОВ НТЦ „Алькор" є ОСОБА_3 який був призначений на дану посаду
відповідно до протоколу загальних
зборів № 2 від 02.06.97р. Такі обставини свідчать, про те що позивач був
позбавлений протягом 2004-2007 року можливості оскаржити прийняті податкові повідомлення - рішення, оскільки такі
рішення на його адресу не надходили. Після
прийняття рішення господарським судом Харківської області від 04.06.07р. позивачу стало відомо про наявність даних
податкових повідомлень рішень, тому позивач і звернувся з відповідною
позовною заявою до суду. З огляду на це позивач вважає, що в повній мірі надав документи, які свідчать про поважність
причин пропуску строку позовної
давності, з посиланням на перебіг подій пов'язаних з неможливістю захисту порушеного
права, що в повній мірі спростовує твердження відповідача. Також представник
позивача зазначив, що згідно ч. 1 ст. 99 КАС України передбачено, що
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. З ст. 99 КАС України
передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та
іншими законами можуть встановлюватись інші строки для звернення до адміністративного
суду, які якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася
або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 256 ЦК
України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою
про захист свого цивільного права або. інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. Згідно з п. 4 ст. 268 ЦК
України встановлено, що на вимогу власника
або іншої особи про визнання незаконними правового акту органу державної влади,
органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове
право позовна давність не поширюється.
Виходячи з цього позивач зазначив, що є необгрунтованим позиція відповідача,
оскільки містяться в чинному законодавстві інші строки звернення до суду за захистом порушених прав. Також представник
позивача зазначив, що необхідно врахувати, що КАС України набув чинності 01.09.05р.,
а прийняті відповідачем рішення датовані 2004р, тобто такі обставини свідчать
про те, що на момент прийняття рішення та виникнення відповідних правовідносин
даний закон не набрав чинності. Відповідно до
ст. 58 Конституції України передбачено, що закон та інші нормативно -
правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність
особи.

Суд розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника
позивача, встановив.

23.07.04р. ДПІ у Червонозаводському районі м.
Харкова була проведена комплексна позапланова документальна перевірка фінансово
- господарської діяльності ТОВ НТЦ „Алькор" з питань дотримання вимог
податкового та валютного законодавства за період з 01.01.01р. по 01.04.04р.

За результатами цієї перевірки було складено
акт № 349/262-21208549 від 23.07.04р., згідно з висновками якого вбачається, що
в порушення п.п. 7.3.1 п. 7.3 п.п. 7.7.2 п. 7-7 ст. 7 закону України „Про
податок на додану вартість" відповідачем донараховано податкове
зобов'язання по податку на додану вартість за 2002 рік у сумі 1209,00 грн., у
2003 році у сумі 5231,00 грн. та у 1 кварталі 2004 року у сумі 5336,00 грн.

На підставі
вищевказаного акту перевірки від 23.07.2004 року було прийнято податкове
повідомлення - рішення № /0 від 28.07.04р., яким визначено податкове
зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 18515,00 грн. з яких
основний платіж - 11776,00 грн., штрафна санкція 6739,00 грн.

В п. 1.2 вищевказаному
акту перевірки, зазначено що у період за який проводилася перевірка,
відповідальними були : директор ОСОБА_3 з 24.07.01р. по 14.02.02р. (протокол
про звільнення від 14.02.02р.) директор ОСОБА_2 з 14.02.02р. по'21.07.03р.
(протокол про призначення від 14.02.02р. та протокол про звільнення від
21.07.03р. керівник ОСОБА_1 з 21.07.03р.
по теперішній час (протокол від 21.07.03р.), який й підписав вищевказаний акт
перевірки.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, та враховуючи заявлене клопотання дійшов
висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи такі підстави.

Суд вважає за необхідне зауважити на тому, що акт №
349/262-21208549 від 23.07.04р. щодо проведена комплексна позапланова
документальна перевірка фінансово - господарської діяльності ТОВ НТЦ
„Алькор" з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства
за період з 01.01.01р. по 01.04.04р було підписано на час складання акту
керівником ТОВ НТЦ «Алькор» ОСОБА_1

Податкове повідомлення-рішення № /0 від 28.07.04р., яким визначено
податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 18515,00
грн. з яких основний платіж - 11776,00 грн., штрафна санкція 6739,00 грн. було
особисто отримано та підписано на той час керівником ТОВ НТЦ «Алькор» ОСОБА_1
та ним не оскаржено.

Виходячи з вище викладено суд приходить до висновку, що ТОВ НТЦ «Алькор», а
саме його керівник, на той час ОСОБА_1, дізнались про порушення свого
права 28.07.2004 році тобто з моменту
отримання податкового-рішення.

У відповідності із змістом ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Згідно вимог ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства
України встановлений строк звернення до адміністративного суду.

Згідно з ч. 1 даної статті адміністративний позов може бути подано в межах
строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або
іншими законами.

Частиною 2 зазначеної норми встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначені
наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

Згідно вимог ч. 1 п. 3 ст. 7 та ч. 1
ст. 49 Кодексу адміністративного
судочинства України яка визначає принципи здійснення правосуддя в
адміністративних судах учасники адміністративного процесу є рівними перед
законом і судом та особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні
права та обов'язки.

Судом аналізувались доводи позивача, що до поважності пропуску строку позовної давності, а саме
посилання ст. 256,257,268 ЦК України які встановлюють інші строки позовної
давності.

Суд зазначає, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових
відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні
однією сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин
цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

З 1 вересня 2005 року набрав
чинність Кодекс адміністративного судочинства України та представник ТОВ НТК
«Алькор» мали можливість оскаржити вищевказане податкове повідомлення-рішення.

З огляду на викладене та враховуючи те, що позивач не надав ніяких доказів
в обґрунтуванням поважності причин
такого пропуску, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних
вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 94, 99, 100, 160, 161, 162,
163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні
адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю
науково-технічний центр «Алькор» до Державної податкової інспекції у
Червонозаводському районі м.Харкова про визнання нечинними податкового
повідомлення-рішення ДПІ у Червонозаводському районі м.Харкова № /0
від 28.07.2004 року, яким визнано податкове зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 18515,00 грн. з яких основний платіж - 11776,00 грн.,
штрафні санкції 6739,00 грн - відмовити.

Заява про апеляційне
оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня
її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження або у строк встановлений ч.5 ст. 186
КАС України.

Постанова набирає
законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне
оскарження.

Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанова у повному обсязі виготовлена
04.12.2007 року

Суддя Спірідонов М.О.