Справа № 22а-60/2007
Суддя: Дяченко В.М.
Дата ухвалення: 2007-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22а - 60/2007 p. Головуючий
інстанції Лузан В.В.
Категорія 21 Суддя - доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2007
року.

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

Головуючої - Песоцької Л.І.

Суддів - Дяченко В.М.,
Кучерявої В.Ф.

При секретарі - Фік К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в
Іллічівському районі м. Маріуполя про визнання рішень начальника управління
незаконними, їх скасування та відшкодування моральної шкоди за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя від 18 січня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2006 року позивач звернувся
до суду із зазначеним адміністративним позовом до відповідача.

Вказував, що він
є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни -
інвалідів війни, але займається приватною адвокатською практикою. Начальник
відповідача своїми рішеннями №№324,325,326 від 4 грудня 2006 року за неподання
відомостей про доходи та несплату страхових внесків за період 2004-2005 років
донарахувала йому страхові внески в розмірі 761,60 грн. та застосувала
фінансові санкції, відповідно, в розмірі 1004,8 грн., 259,2 грн. і 63,2 грн. Не
погоджуючись з цими рішеннями і посилаючись на те, що на підставі п.23 ст. 13
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" він звільнений від сплати податків, зборів, мита всіх видів та
земельного податку, а тому не зобов'язаний сплачувати і страхові внески
відповідачу, позивач просив суд зазначені рішення визнати незаконними і
скасувати. Крім того вважає, що неправомірними діями відповідача йому було
спричинено моральну шкоду, оскільки були порушені нормальні умови його життя,
тому на відшкодування моральної шкоди просив стягнути з начальника управління
на його користь 2000 грн.

Постановою
Приморського районного суду м. Маріуполя від 18 січня 2007
року в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено.

Не погоджуючись
з цією постановою і посилаючись в апеляційній скарзі на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального
права, позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити
нову постанову на підставі вимог ч.1 ст. 13
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", якою задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши
суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги,
представника відповідача Гаврилоглу К.М., яка заперечувала проти скарги, перевіривши матеріали справи у межах
апеляційного оскарження і доводи

2

апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,
а постанова суду першої інстанції - залишенню без зміни з таких підстав :

Згідно зі ст.
200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно
встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом другої групи і має право на довічну
пенсію та пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни -
інвалідів війни, але продовжує займатися приватною адвокатською практикою.

Посилаючись на
вимоги ст.ст. 1,18 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі Закон), які передбачають, що „страхові внески" -
це кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
відповідно до цього Закону і, що законодавством не можуть встановлюватися
пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати,
суд обґрунтовано не прийняв до уваги вимоги п.23 ст. 13 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", згідно якого
позивач звільнений від сплати податків, зборів, мита всіх видів та земельного
податку. При цьому правильно виходив із того, що в даному випадку мова йде про
стягнення „страхового внеску", а не „збору", тобто різних платежів, і
тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

З таким
висновком суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися, оскільки
він відповідає обставинам справи і нормам матеріального та процесуального
права.

На обґрунтування
своєї апеляційної скарги позивач посилається на абзац 4 ч. 1 ст. 13 Закону, згідно
якого участь застрахованих осіб у системі загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування припиняється якщо застрахована особа відповідно до цього
Закону набула права на довічну пенсію чи одноразову допомогу.

Але ці доводи
колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки позовні вимоги з цих підстав
позивачем не заявлялися, а згідно зі ст. 195
ч.3 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні
вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Інші доводи
апеляційної скарги також не спростовують правильність прийнятої по справі
постанови, тому остання, як така, що ухвалена з додержанням норм матеріального
і процесуального права, на підставі ст. 200
КАС України, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга позивача - без задоволення.

Керуючись ст.ст.
195,198,202,200,205 КАС
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову
Приморського районного суду м. Маріуполя від 18 січня 2007
року залишити без зміни.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
одного місяця з цього моменту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.