Справа № 2-а-357/2007
Суддя: Погрібний C.O.
Дата ухвалення: 2007-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№2-а-357/07
ПОСТАНОВА

Іменем УКРАЇНИ

"12"
березня 2007 року

Малиновський
районний суд міста Одеси як адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Погрібного CO.

за
секретаря -
Абергард І.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського ордена Леніна інституту сухопутних
військ про стягнення надбавки в повному обсязі за безперервну військову службу,
-

встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом до Одеського інституту сухопутних військ про
стягнення з останнього грошового забезпечення у вигляді недоплаченої надбавки
за безперервну військову службу згідно із довідкою № 902 від 15.12.2006 року,
посилаючись на обгрунтування своїх вимог на таке. Позивач проходив військову
службу і перебував на забезпеченні відповідача до моменту звільнення 22.12.2006
року. Позивачу були видані довідки щодо грошового забезпечення у сумі 26970,47
гривень. Втім, на неодноразові звернення до відповідача щодо повної сплати
надбавки за безперервну службу йому було відмовлено з посиланням на відсутність
коштів. У судовому засіданні позивач пояснив, що його позовні вимоги після
звернення до суду та проведення попереднього засідання були фактично
задоволені.

Згідно із Указом Президента України № 389/2003 від 5.05.2003 року „Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерствам внутрішніх
справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та
Управління державної охорони України за безперервну службу" з метою
підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців з 1.05.2003 року була
встановлена щомісячні надбавки за безперервну військову службу в ЗС України у
відсотках до грошового забезпечення, залежно від стажу служби, в таких
розмірах: понад 10 років - до 30%, з травня 2003 року - до 50%, з лютого 2004
року до місячного грошового забезпечення, на отримання якої він мав право,
оскільки прослужив у. Збройних Силах понад 10 календарних років, на момент
введення надбавки. Умови і порядок виплати зазначеної надбавки викладені в
Інструкції про порядок і умови щомісячної надбавки за безперервну військову
службу в Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони
України № 149 від 26.05.2003 року. Розмір вказаної надбавки, передбаченої
Інструкцією та Указом Президента України, протягом 2003 - 2006 років не
змінювався. Втім, за винятком декількох місяців, в період з травня 2003 року по
теперішній час в порушення вимог Указу Президента України № 389/2003 від
5.05.2003 року та Інструкції, надбавка за безперервну військову службу йому
нараховувалась та виплачувалась відповідачем у заниженому розмірі.Представник
відповідача позов не визнав, підтвердивши факт наявності заборгованості перед
позивачем і заперечивши проти його задоволення пояснив, що після відкриття
провадження у справі Одеським інститутом сухопутних військ (надалі за текстом -
Інститутом) були фактично задоволені позовні вимоги позивача, тому задоволення
судом позову може призвести до безпідставного отримання позивачем спірної суми
повторно.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов
таким, що не підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі
фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених сторонами
письмових доказів.

Позивач проходив військову службу у Збройних Силах і перебував на
забезпеченні Одеського ордена Леніна інституту сухопутних військ по 22 грудня
2006 року. Позивачу видано довідку № 902 від 15.12.2006 року про грошове
забезпечення з травня 2003 року по листопад 2005 року.Позивач перебував на
військовій службі у Збройних Силах, де прослужив понад 10 календарних років, у
зв'язку з чим має право на отримання надбавки за безперервну службу згідно
Указу Президента України № 389/2003 від 5.05.2003 року „Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерствам внутрішніх справ
України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління
державної охорони України за безперервну службу" в розмірі 30%, а з травня
2003 року - до 50%. В період з травня 2003 по 2006 рік, за винятком декількох
місяців, надбавка за безперервну військову службу йому нараховувалась та
виплачувалась відповідачем у заниженому розмірі, що суперечить вимогам ст. 16
Закону України „Про Збройні Сили України", ст. ст. 2, 9 Закону України
„Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх
сімей".За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, оскільки ст. 16 Закону України „Про Збройні Сили
України"; ст. ст. 2, 9 Закону України „Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей" передбачено, що ніхто не має права
обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах та свободах
визначених законодавством України, і Держава гарантує матеріальне та

2

інше
забезпечення військовослужбовців у розмірах, що стимулюють заінтересованість
громадян України у військовій службі. Право позивача на отримання надбавки за
безперервну військову службу, визначене у п. 1 Указу Президента України №
389/2003 від 5.05.2003 року „Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил
України, Міністерствам внутрішніх справ України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України та Управління державної охорони України за
безперервну службу". Виплата надбавки за безперервну військову службу в
заниженому розмірі порушує законне і гарантоване ст. 43 Конституції України
право позивача на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Органи
державної влади відповідно ст. 19 Конституції України та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1.11 Положення про порядок виплати грошового забезпечення
військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства
оборони України № 75 від 5.03.2001 року (із змінами, внесеними згідно з Наказом
Міністерства оборони № 3 від 4.01.2005 року), грошове забезпечення, що належить
військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене у меншому, ніж
належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого
військовослужбовець мав право на нього.

За таких обставин, оскільки судом виявлено порушення прав позивача на
оплату його праці, суд повинен зобов'язати відповідача усунути їх, беручи до
уваги, що зазначеним Указом не встановлюється залежність його виконання від
умов відповідного Державного бюджету.

Разом з тим судом виявлено, що під час розгляду справи після відкриття
провадження у справі відповідачем вимоги позивача фактично задоволено у повному
обсязі. Ця обставина свідчить про усунення Інститутом допущених ним порушень у
справі та про фактичне визнання відповідачем позову, пред'явленого до нього.

Визнаючи факт неналежної виплати відповідачем позивачу грошового
забезпечення, а також встановивши факт задоволення Інститутом позовних вимог,
суд констатує, що такі дії Інституту є правомірними, хоча і не є своєчасними,
тобто не вчиненими протягом розумного строку, у зв'язку з чим суд роз'яснює
позивачу право на звернення з відповідним позовом до суду.

Разом з тим, факт задоволення відповідачем позовних вимог у повному обсязі
за умови відсутності інших вимог у позивача до Інституту є підставою для
відмови позивачу у цьому позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 43 Конституції України, ст.
16 Закону України „Про Збройні Сили України"; ст. 1 Закону України „Про
оплату праці", ст. ст. 2 та 9 Закону України „Про соціальний та правовий
захист військовослужбовців і членів їх сімей"; Указом Президента України №
389/2003 від 5.05.2003 року „Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил
України, Міністерствам внутрішніх справ України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України та Управління державної охорони України за
безперервну службу"; Інструкцією про порядок і умови виплати щомісячної
надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України, затвердженої
Наказом Міністра оборони України №149 від 26.05.2003 року; п. 1.11. Положення
про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил
України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 75 від 5.03.2001
року, ст. ст. 6, 11, 69, 104, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства
України, СУД -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеського інституту сухопутних військ про
стягнення грошової забезпечення - відмовити у повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена шляхом подання до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі та
подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання постанови про
апеляційне оскарження, або шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення у порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.