Справа № К-8366/06
Суддя: Сергейчук О.А.
Дата ухвалення: 2007-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
______________________________________________________________
УХВАЛА

Іменем України

“10” жовтня 2007 р. №К-8366/06

Вищий адміністративний суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого Сергейчука
О.А.

Суддів Ланченко
Л.В.

Нечитайла
О.М.

Пилипчук Н.Г.

Степашка О.І.

секретар судового засідання Бойченко Ю.П.

за участю представників:

позивача: 1.ОСОБА_2 (дов. від 15.02.2005 р.);

2.ОСОБА_1

відповідача: Бржезинська О.В. (дов. від 21.11.2007 р.
№15740/5/10-0)

розглянувши касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в м. Ірпені Київської області

на постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 17.06.2005 р. у справі
№33/10/12-2002

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції в м. Ірпені
Київської області

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_1(далі по тексту - позивач, СПД ОСОБА_1) звернувся до
Господарського суду Київської області з позовом до Державної податкової
інспекції у м. Ірпені Київської області (далі по тексту - відповідач, ДПІ у м.
Ірпені) про визнання недійсним рішення від 07.12.2002 р. №706/171-/11340.

Рішенням Господарського суду Київської
області від 07.04.2005 р. у справі №33/10/12-2002 (з урахуванням ухвали
Господарського суду Київської області від 08.06.2005 р. про виправлення описки,
суддя Писана Т.О.), яке залишено без змін постановою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 17.06.2005 р. (головуючий суддя - Поліщук
В.Ю., судді Лобань О.І., Шевченко В.Ю.), позовні вимоги СПД ОСОБА_1 задоволено
частково, визнано недійсним податкове повідомлення-рішення від 07.12.2002 р.
№706/171-/11340 в частині донарахування прибуткового податку від
підприємницької діяльності в розмірі 81 027,11 грн., податку на додану вартість
в розмірі 65 411,00 грн. та застосування штрафних санкцій з податку на додану
вартість у розмірі 20 911,25 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

ДПІ у м. Ірпені, не погоджуючись з постановою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 17.06.2005 р. у
справі №33/10/12-2002, подала касаційну скаргу, в якій просить її скасувати та
прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий
адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга ДПІ у м. Ірпені не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у м.
Ірпені проведено планову документальну перевірку дотримання вимог законодавства
з оподаткування суб'єкта підприємницької діяльності без створення юридичної
особи ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 р. по 30.06.2001 р., в ході якої
встановлено заниження позивачем в другому півріччі
2000 р. загального обсягу продажу на суму у розмірі 148 478,00 грн. та в
першому півріччі 2001 р. на суму у розмірі 121 477,00 грн. Крім того,
відповідачем встановлено не включення позивачем до податкових зобов'язань
повного обсягу надходження грошових коштів на рахунок позивача (згідно
інформації установи банку), в тому числі у вигляді готівки, що внесена на
рахунок позивача, як виручки від реалізації, що, на думку відповідача, призвело
до заниження податкових зобов'язань по податку на додану вартість в 2000-2001
роках, чим порушено ст. ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України “Про
прибутковий податок з громадян” та ст. 4 Закону України “Про податок на додану
вартість”.

За результатами перевірки ДПІ у м. Ірпені складено акт від 29.11.2001
р. №254 (далі по тексту - Акт перевірки), на підставі якого відповідачем
07.12.2001 р. прийнято рішення №706/171-/11340, яким позивачу
донараховано 66 306,00 грн. податку на додану вартість та 111 087,90 грн.
податку з доходів від підприємницької діяльності, а також застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 21 135,00 грн.

За наслідками процедури адміністративного узгодження
рішенням ДПІ у м. Ірпені скаргу СПД ОСОБА_1 задоволено частково. В частині
донарахування прибуткового податку в сумі 30 060,79 грн. рішення про
застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій, донарахованих сум
податків, зборів (обов'язкових платежів) та пені за порушення податкового та
іншого законодавства від 07.12.2007 р. №706/171-/11340 скасовано, в
іншій частині вказане рішення залишено без змін.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області
від 22.06.2004 р. закрито кримінальну справу, порушену відносно суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст.
212 Кримінального кодексу України, оскільки донарахування здійснені ДПІ у м.
Ірпені згідно Акту перевірки не підтвердились судово-бухгалтерською
експертизою.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що з
01.11.1998 р. по 30.09.2000 р. оподаткування доходів від підприємницької
діяльності проводилось СПД ОСОБА_1 шляхом придбання фіксованого торгового
патенту, відповідно до п. 1 ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України “Про
прибутковий податок з громадян” за фіксованим розміром податку, а також за
звичайною системою оподаткування по результатах фактично отриманого доходу за
звітні періоди з нарахуванням авансових платежів по прибутковому податку.

Підпунктом “б” п. 1 ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів
України “Про прибутковий податок з громадян” визначено, що у разі сплати
фіксованого податку платник такого податку звільняється від ведення
обов'язкового обліку доходів і витрат.

Виходячи з вищезазначеного та з урахуванням висновків
судово-бухгалтерських експертиз, що містяться в матеріалах справи, суди
попередніх інстанцій, на думку Вищого адміністративного суду України, дійшли
вірного висновку про те, що застосування алгоритму визначення суми
оподаткованого доходу, як сукупного чистого доходу в розумінні ч. 2 ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян”, тобто
різниці між валовим доходом (виручкою в грошовій та натуральній формі) і
документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з отриманням
доходу, до приватних підприємців - платників фіксованого податку є неможливим.

Відповідно до ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні” та п. 1.2 ст. 1, п. 2.4 ст. 2 Положення
“Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку”,
затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88,
зареєстрованого Міністерством юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704 (далі
по тексту - Положення), підставою для бухгалтерського обліку господарських
операцій являються первинні документи, які фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, оподаткований
доход від підприємницької діяльності позивача за період з 01.01.1999 р. по
30.06.2001 р. визначено ДПІ в м. Ірпені за інформацією установи банку про
надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача. При цьому
встановлено, що позивачем при внесенні коштів на розрахунковий рахунок установи
банку в графі об'яви “призначення платежу” зазначено “виручка від реалізації”.
Зарахування виручки від реалізації підтверджено довідками Ірпінського
відділення “Укрсоцбанк” від 13.03.2002 р. за №180004/472 та від 20.05.2002 р.
№180004/924. на підставі виписок клієнта.

Вищий адміністративний суд України погоджується з думкою
судів попередніх інстанцій про те, що об'ява є саме платіжним документом, а не
первинним документом у розумінні ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні” та Положення, оскільки не містить таких
обов'язкових реквізитів, як зміст та об'єм господарської операції, одиниця її
виміру (у натуральному та вартісному вираженні), підписи осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції, складання первинного документу та
посилання на договір, а отже, об'яви та інформація установи банку не є
належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 70 Кодексу адміністративного
судочинства України, здійснення відповідних господарських операцій позивачем,
як і не може бути підставою для визначення розміру оподаткованого доходу.

За таких обставин, судова колегія погоджується з тим, що
висновки ДПІ у м. Ірпені щодо перевищення позивачем в II кварталі 2000 р. суми
граничного показника обсягу валового доходу, передбаченого ст. 14 Декрету
Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” та заниження
оподаткованого доходу в II кварталі 2000 р. у розмірі 15 509,00 грн., першому
півріччі 2001 р. у розмірі 196 522,00 грн. не підтверджені належними та допустимими
доказами, а отже, донарахування прибуткового податку від підприємницької
діяльності в розмірі 81 027,11 грн. здійснене відповідачем є неправомірним.

В частині висновків судів попередніх інстанцій щодо
правомірності донарахування позивачу податку на додану вартість та застосування
штрафної (фінансової) санкції Вищий адміністративний суд України звертає увагу
на наступне.

Так, як зазначено в Акті перевірки, СПД ОСОБА_1,
зареєстрованим як платник податку на додану вартість з 12.03.1999 р., занижено
базу оподаткування, внаслідок чого порушено п. 4.1 ст. 4 Закону України “Про
податок на додану вартість”.

Згідно п. 4.1 ст. 4 Закону України “Про податок на додану
вартість” база оподаткування операцій з поставки товарів (робіт, послуг)
визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до
наявних в матеріалах справи податкових декларацій з податку на додану вартість
за період з 01.07.2000 р. по 01.07.2001 р. сума податкового зобов'язання з податку
на додану вартість визначена позивачем у розмірі 151 379,00 грн., що на 194,00
грн. менше суми податкового зобов'язання (151 573,00 грн.), підтвердженого
первинними документами, податковими накладними та виписками банку за період з
01.07.2000 р. по 01.07.2001 р., що також підтверджується висновком
судово-бухгалтерської експертизи.

Відповідно до п. 7.2.3 ст.7 Закону України “Про податок
на додану вартість” податкова накладна складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця і виписується на кожну повну або часткову
поставку товарів (робіт, послуг).

Згідно з п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про
податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із
сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок
на додану вартість” встановлено, що не дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом
прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Відповідно до декларацій з податку на додану вартість за
період з 01.07.2000 р. по 01.07.2001 р., поданих позивачем до ДПІ в м. Ірпені,
сума податкового кредиту визначена у розмірі 146 287,00 грн., що на 701,00 грн.
більше суми податкового кредиту (145 587,00 грн.), підтвердженого первинними
документами, (податковими накладними та виписками банку) за той же період, що
також підтверджується висновком судово-бухгалтерської експертизи.

Вищий адміністративний суд України погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій про те, що сума донарахованого спірним
рішенням ДПІ у м. Ірпені від 07.12.2001 р. позивачеві податкового зобов'язання
з податку на додану вартість підтверджується частково, а саме в розмірі 895,00
грн. (194,00 грн. + 701,00 грн.).

Оскільки, судами першої та апеляційної інстанцій
підтверджено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у
розмірі 895,00 грн. на дату отримання позивачем податкового повідомлення не
сплачена, позивачу правомірно нараховано штрафні (фінансові) санкції,
відповідно до п.п. 17.1.3. п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
у розмірі 25 відсотків від суми недоплати, що становить 223,75 грн.

Таким чином, судами попередніх інстанцій вірно
встановлено, що суми донарахованого позивачу прибуткового податку від
підприємницької діяльності в розмірі 81 027,11 грн. та податку на додану
вартість в розмірі 65 411,00 грн. а також застосування штрафної (фінансової)
санкції з податку на додану вартість у розмірі 20 911,25 грн. спірним рішенням
ДПІ у м. Ірпені від 07.12.2001 р. №706/171-/11340 є необґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати
докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені
в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого
доказу.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд
України дійшов висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій
належним чином з'ясовано обставини справи та дано їм належну правову оцінку.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до
зміни чи скасування рішення Господарського суду Київської області від
07.04.2005 р. та постанови Київського міжобласного апеляційного господарського
суду від 17.06.2005 у справі № 33/10/12-2002 не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210
- 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в м. Ірпені Київської області на постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 17.06.2005 р. у справі № 33/10/12-2002
залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області
від 07.04.2005 р. та постанову Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 17.06.2005 р. у справі № 33/10/12-2002 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

О.А. Сергейчук

Судді

(підпис)

Л.В. Ланченко

(підпис)

О.М. Нечитайло

(підпис)

Н.Г. Пилипчук

(підпис)

О.І. Степашко

З оригіналом згідно
Відповідальний секретар Ю.П.
Бойченко