Справа № К-19396/07
Суддя: Харченко В.В.
Дата ухвалення: 2007-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Суддів:

Харченко В.В.

Гончар Л.Я.

Васильченко Н.В.

Кравченко О.О.

Матолича С.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15
січня 2004 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 24
березня 2004 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини А-2423 про
стягнення грошової компенсації та середнього заробітку за затримку розрахунку
при звільнені, -

встановила:

15.01.2004 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до в/ч А-2423 про
визнання неправомірними дій командування військової частини, стягнення грошової
компенсації за неотримане речове та продовольче забезпечення і середнього
заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що він проходив
військову службу у військовій частині А-0699, що знаходилась на забезпеченні у
військової частині А-2423. На думку заявника при звільненні в запас і до цього
часу відвідач не видав йому грошову компенсацію за неодержане речове та
продовольче забезпечення. Посилаючись на викладені обставини, заявник просив
стягнути з відповідача на його користь компенсацію за речове забезпечення в
сумі 4556 грн. 94 коп., за продовольче забезпечення в сумі 1835 грн. 46 коп. і
середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 1250 грн. 77
коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2004 року
позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 24 березня 2004 року
апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а ухвала Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2004 року залишена без змін.

Не погоджуючись з зазначеними вище судовими
рішеннями, ОСОБА_1 звернувся з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного суду України, з посиланням на порушення
судами норм процесуального права.

Заявник в касаційній скарзі просив скасувати оскаржувані
судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, а
апеляційний суд обґрунтовано погодився з тим, що у відповідності з вимогами п.
1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993
року (з наступними змінами), від сплати державного мита звільняються, заявлені
до суду, вимоги, які витікають з трудових правовідносин. Заявник звернувся до
суду з вимогами про визнання неправомірними дій командування військової
частини, стягнення грошової компенсації за неотримане речове та продовольче
забезпечення і середнього заробітку за час затримки розрахунку. Права
військовослужбовців на отримання речового та грошового забезпечення
регламентуються нормами не трудового, а спеціального законодавства, яке
визначає порядок та умови проходження військової служби, а тому нема підстав
вважати, що вимоги заявника виникли з трудових правовідносин.

Згідно з ч.3 ст.211 КАС України підставами касаційного
оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги
не спростовують висновків суду і не свідчать про неправильність судового
рішення, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. 211 Кодексу
адміністративного судочинства України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2004 року та
ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 24 березня 2004 року
залишити без змін.

Ухвала є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
(підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя

Вищого адміністративного

суду України
Гончар Л.Я.