Справа № К-4685/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Мироненка О.В.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького
міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області від 27 квітня 2005 року у справі
за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії слідчого прокуратури м. Луцька, -

встановила:

У вересні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеною скаргою, в якій посилаючись на те, що слідчим прокуратури м. Луцька
21 вересня 2004 року було не допущено адвоката для надання скаржнику правової
допомоги під час проведення з ним допиту як свідка по кримінальній справі,
вказував на факт порушення статті 59 Конституції України, оскільки зазначеними діями
було порушено його право на правову допомогу і вільний вибір захисника.

У зв'язку з цим заявник просив визнати вказані дії
суб'єкта оскарження неправомірними, зобов'язавши того допустити адвоката до
участі в його допитах та під час здійснення інших процесуальних дій, в яких він
братиме участь в якості свідка.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 17 лютого 2005
року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 27
квітня 2005 року, на підставі ч.4 ст. 2483 ЦПК України 1963 року та
в порядку п.1 ст. 227 ЦПК України 1963 року провадження по даній справі було
закрито у зв'язку з тим, що вона не підлягає розгляду в суді.

Не погоджуючись із ухваленими по справі судовими
рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до
Верховного Суду України з касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК України
1963 року, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив
вказані судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Листом Верховного Суду України від 06.10.2005 р. на
підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України зазначену касаційну скаргу було передано до Вищого
адміністративного суду України для вирішення в порядку касаційного провадження.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів щодо
правильного застосування норм процесуального права, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 2483 Цивільного процесуального кодексу
України 1963 року було встановлено, що судам непідвідомчі скарги на акти і дії
посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду, якщо
законом встановлено інший порядок оскарження.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями,
предметом оскарження у даній справі є дії слідчого прокуратури щодо відмови
адвокату заявника для надання йому правової допомоги, який підлягав допиту в
якості свідка по кримінальній справі.

Закриваючи провадження у справі з підстав
непідвідомчості, оскільки є інший передбачений законом порядок оскарження дій
слідчого, суди вказали, що заявник міг здійснити процедуру оскарження в порядку
передбаченому Кримінально-процесуальним кодексом України.

За таких обставин ОСОБА_1, всупереч його доводам, не був
позбавлений права захищати свої інтереси при розгляді скарги на постанову про
відмову в закритті справи в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним
законодавством.

В своїй ухвалах суди обґрунтовано послалися на те, що
згідно ст. 2483 ЦПК України 1963 р. судам не підвідомчі скарги на
акти і дії службових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури,
суду, якщо законодавством встановлено інший судовий порядок оскарження.

Частиною 2 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства України також визначено, що до
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дії чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Крім того, рішенням Конституційного суду України від
23.05.2001 року №
6-рп/2001 встановлено, що згідно положення абзацу четвертого статті 2483
Цивільного процесуального кодексу України в редакції 1963 року судам не
підвідомчі скарги «на акти і дії службових осіб… прокуратури, якщо
законодавством встановлено інший порядок оскарження».

При цьому, за змістом ст. 248-3 ЦПК України 1963 року та
Рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/ 2001, оскарження окремих процесуальних актів, дій
чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури може
здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки така
діяльність має свої особливості, не
належить до сфери управлінської і не може бути предметом оскарження в порядку,
визначеному Главою 31-А ЦПК України.

Про окремі випадки щодо можливості оскарження дій
прокурора надано роз'яснення постановою Пленуму Верховного Суду України від
11.02. 2005 року №1 "Про деякі питання, що виникають під час розгляду
судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про
порушення кримінальної справи" за змістом положень якої, розгляд скарги на постанову про порушення
кримінальної справи в порядку цивільного судочинства не допускається. Проте
бездіяльність органу дізнання, слідчого, прокурора, що полягала у неприйнятті
за заявою про злочин жодного з рішень, передбачених ч. 2 ст. 97 КПК України,
може бути оскаржена в порядку, встановленому в Главі 31-А Цивільного
процесуального кодексу України 1963 року.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суди
першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення, що відповідають вимогам
закону. Висновки судів достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в касаційній
скарзі доводи зазначені висновки судів не спростовують, зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду.

Відповідно до ст. 86 КАС
України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

При вирішенні справи
судами правильно застосовані норми процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій
не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а
ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2005 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 27 квітня 2005 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: