Справа № 22-а-1405/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22-а-1405/2008(22-а-3851/2007) Головуючий 1 інстанції: Бунякіна Г.І.
Доповідач: Шевцова Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Філатова Ю.М.

Суддів Шевцової Н.В.,
Водолажської Н.С.

за
участю

секретаря Жетєньової Н.М.

представника позивача: Шапошник Р.Ф.

представника
відповідача: Назаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в м.
Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної
Державної податкової інспекції на
постанову господарського суду Полтавської області від 18.10.2007 року по справі №3/130

за позовом Приватного підприємства «Імідж»

до Кременчуцької об'єднаної Державної
податкової інспекції

про визнання протиправним та
скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство «Імідж» (надалі
по тексту позивач, ПП «Імідж») звернулось до суду з позовом до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової інспекції (надалі по тесту відповідач,
Кременчуцька ОДПІ), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати
рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції №
/0/66 та № /0/864 від 16 квітня 2007 року, винесені у формі
податкових повідомлень - рішень та покласти на відповідача витрати по справі.

Постановою господарського суду
Полтавського області від 18.10.2007 року позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано податкові повідомлення
- рішення КОДПІ від 16.04.2007 року № /0/66, за яким Приватному
підприємству «Імідж», зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість за вересень 2006 року в сумі 29 460 грн. та № /0/864,
за яким Приватному підприємству «Імідж», визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 810 грн., з яких 540 грн. основний платіж та
270 грн. штрафна (фінансова) санкція. Стягнуто з державного бюджету на користь
Приватного підприємства «Імідж» 3,40 судових витрат. Повернуто з державного
бюджету на користь Приватного підприємства «Імідж» 96,80 грн. зайво сплаченого
державного мита (судового збору).

Відповідач не погодившись із постановою
суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної
інстанції оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою в
задоволені позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на порушення судом норм матеріального права, а
саме п.п.1.8 ст.1, п.п. 7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.4.3 п.п. 7.4 та п.п. 7.7.10 п.7.10
ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що за висновками виїзної позапланової перевірки позивача з питань достовірності
нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок
платника у банку за вересень 2006 року, що набрали форму акту №
195/23-309/13957685 від 05.04.2007 р., податкова констатувала неправомірне
включення останнім до складу податкового кредиту серпня 2006 року 30 000 грн.
податку на додану вартість за податковою накладною № 14 від 22.08.2006 р.,
виданою приватним підприємцем ОСОБА_1, м. Кременчук. З огляду на це
контролюючий орган не підтвердив задекларовану позивачем суму бюджетного
відшкодування з ПДВ за вересень 2006 року.

Результатом
даних висновків стало визначення відповідачем позивачу за спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 16.04.2007 р. №
/0/66 - зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану
вартість за вересень 2006 року в сумі 29 460 грн. та № /0/864 -
податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 810 грн., з яких
540 грн. основний платіж та 270 грн. штрафна (фінансова) санкція.

Судом також встановлено, що
04.01.2006 року позивач, ПП «Імідж» та приватний підприємець ОСОБА_1, уклали
договір купівлі-продажу № 24/01-06, предметом якого є продаж останнім позивачу
цукру-піску загальною вартістю 500 000,00 грн., в тому числі ПДВ, та 1 000,00
кг. дизельного пального загальною вартістю 310 000,00 грн., в тому числі ПДВ.
При цьому строк оплати визначений сторонами у п. 4.3 договору як передоплата :
80% загальної вартості договору до 01.10.2006 р. та решта - до 01.01.2009 р.,
строк поставки відповідно до п. 4.4 договору - до 01.01.2009 р. після проведення
повного розрахунку згідно п. 4.3 договору.

Позивач на виконання умов даного
договору перерахував 180 000,00 грн. оплати за товар відповідно рахунку № 10
від 22.08.2006 року за нафтопродукти, що підтверджується платіжним дорученням № 139 від 22.08.2006 р.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що посилання відповідача на порушення
позивачем п.п. 7.4.3 п.п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану
вартість» не доведене відповідачем, оскільки в обґрунтування такого твердження
суб'єкт владних повноважень в порушення вимог п. 2 ст. 71 КАС України не надав
жодного доказу щодо здійснення позивачем операцій, які звільнені від
оподаткування або не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.
Отже, позивачем не було допущено порушень правил оподаткування, тому законних
підстав для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій чинне
законодавство не передбачає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з
наступних підстав.

Відповідно до пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», податкова накладна складається у момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох примірниках; датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають
поставці, або дата відвантаження товарів (пп.. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону);
податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари
(послуги), на вимогу їх отримувача та є підставою для нарахування податкового
кредиту (пп.. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7); датою виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт,
послуг), або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт,
послуг) (пп.. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7)

З матеріалів
справи вбачається, що на виконання умов договору купівлі - продажу від
04.01.2006 року № 24/01-06, укладеного між позивачем, ПП «Імідж» та Приватним
підприємцем ОСОБА_1 позивач перерахував передоплату за дизельне пальне,
отримавши податкову накладну та включивши зазначену в ній суму ПДВ до складу
податкового кредиту відповідного податкового періоду - серпня 2006 року, за
правилом першої події : списання коштів в оплату майбутньої поставки товарів, яка за умовами договору повинна
відбутися до 01.01.2009 року.

Податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за
ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 Закону «Про податок
на додану вартість», протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської
діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних
фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів
та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або
поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської
діяльності платника податку (п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» в редакції, що діяла при формуванні податкового
кредиту, в період, що охоплювався перевіркою).

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається
дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до п.п. 7.2.6 п. 7.2. ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податкова накладна видається платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування
податкового кредиту.

При цьому не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Як вбачається з матеріалів справи, при проведенні перевірки не виявлено
порушень порядку формування позивачем розміру податкового кредиту за період, що
охоплювався перевіркою.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої
інстанції, оскільки у контрагента позивача по першій події, передбаченої
п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, а саме
зарахування коштів від покупця на банківський рахунок, виникло податкове
зобов'язання, а у позивача в свою чергу на підставі п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7
зазначеного закону по першій події, а саме списання коштів з банківського
рахунку платника податків в оплату товарів, виникло право на податковий кредит.

На виконання вимог п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на
додану вартість” контрагент позивача після виникнення у нього податкового
зобов'язання склав податкову накладну, яку згідно вимог п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7
зазначеного Закону - видав позивачу.

Отже, виходячи із наведеного, колегія суддів дійшла до висновку, що
позивачем обґрунтовано віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ,
сплачені в ціні товару за договором
купівлі-продажу №2401-06 від 04.01.2006 року з ПП ОСОБА_1, в
якості передоплати.

Таким чином, колегія суддів,
підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення
обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки відповідачем в
обґрунтування порушення позивачем п.п.7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України „Про
податок на додану вартість”, не надано жодного доказу щодо здійснення позивачем
операцій, які звільнені від оподаткування або не є об'єктом оподаткування
податку на додану вартість.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної Державної податкової інспекції - залишити без
задоволення, а постанову господарського суду Полтавської області від 18.10.2007 року по справі №3/130 - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця з дня
складання ухвали у повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий (підпис) Ю.М.Філатов

Судді: (підпис) Н.В. Шевцова

(підпис)
Н.С.Водолажська

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.В.Шевцова