Справа № 2/25
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2008-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

18:15

м. Київ

21.02.2008 р.
№ 2/25

За
позовом ОСОБА_1

До Органу приватизації Голосіївської
районної у місті Києві державної адміністрації

Про визнання дії неправомірними та
зобов'язання здійснити приватизацію

Суддя
Келеберда В.І.

Секретар
Мельникова Л.В.

Представники сторін:

ПозивачОСОБА_1

Від відповідача Чикиринда
М.А.

Обставини справи:

Позов
заявлено про визнання неправомірними дії Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації щодо відмовиОСОБА_1 у здійсненні приватизації квартири
АДРЕСА_1та про зобов'язання відповідача вчинити дії по приватизації займаної
родиноюОСОБА_1 квартири.

В
обгрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на Закон України «Про
приватизацію державного житлового фонду»та зазначила, що відповідач відмовив їй
у приватизації на підставі відсутності даних про реалізацію права на
приватизацію доньки позивачки.

Відповідач
проти позову заперечив. В якості безпідставності вимог позивача представник
відповідача зазначила, що відсутні дані щодо використання дитиною права на
приватизацію державного житла за період з 1995 року по 28.07.98 рік, про що
позивачу і було повідомлено листом від 29.10.07р.

Розглянувши
подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно
до ордеру на житлове приміщення № 354 від 22.07.98р. ОСОБА_1 було надано право
на заняття жилого приміщення площею 40,7 кв.м, що становить 3-кімнатну
ізольовану квартиру та знаходиться за адресою:АДРЕСА_1. Разом із позивачкою
право на заняття жилого приміщення було надано її сину -ОСОБА_2.

Станом
на листопад 2007 року, згідно довідки за формою № 3, за вказаною адресою з
28.07.98 року зареєстровано чотири особи: ОСОБА_1, ОСОБА_3(дочка), ОСОБА_4
(дочка) та ОСОБА_2(син). Форма власності житла -неприватизована.

Верховна
Рада України 19 червня 1992 року прийняла Закон України «Про приватизацію
державного житлового фонду»(далі - Закон), який визначає правові основи
приватизації житла, що перебуває в державній власності, подальшого його
використання і утримання.

Від
імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України
(статті 13, 142, 143 Конституції України).

Згідно
ст.ст. 13, 36, 37 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»до
компетенції місцевих державних адміністрацій належить управління майном та
приватизації.

Приватизація
державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами,
створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого
самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному
господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі
рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня
одержання заяви громадянина (ст. 8 Закону).

У
серпні 2007 року позивачка звернулась до Голосіївської районної у місті Києві
державної адміністрації із заявою про приватизацію найманої квартири АДРЕСА_1

Листом
№ 6-ш-3536 від 29.10.07р. відповідач повідомив про неможливість провести
приватизацію зазначеного житлового приміщення, в зв'язку з відсутністю
інформації щодо використання дочкою - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, права на
приватизацію державного житла за попередній період реєстрації, оскільки за
даною адресою дитина зареєстрована з 28.07.98р.

На
підтвердження праваОСОБА_3 на приватизацію позивачка надала наступні документи:

1) свідоцтво про народження ОСОБА_3;

2) свідоцтво про укладення шлюбу з
ОСОБА_523.09.93р.;

3) довідку за формою № 3 від 14.11.07р.;

4) ордер на жиле приміщення № 354 від
22.07.98р.;

5) довідку ДЕЖ-904 № 152 від 07.11.07р.
про те, щоОСОБА_1 була прописана за адресою АДРЕСА_2 за період з 07.02.94р. по
25.07.98р. (в довідці зазначено, щоОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, за вказаною адресою
зареєстрована не була);

6) довідку відділу приватизації
державного житлового фонду Солом'янської РДА № 149 від 13.08.07р. про те, що
квартираАДРЕСА_2ОСОБА_1 приватизована не була;

7) довідку за формою № 3 від 07.11.07р.,
яка виданаОСОБА_5(чоловік позивачки та батькоОСОБА_3), що засвідчує його
реєстрацію за адресою АДРЕСА_3. Квартира належить ОСОБА_5. на праві власності,
проживає та зареєстрований один з 1999 року;

8) довідку ЖБК «Колос»№ 99 від
03.12.07р. про те, що ОСОБА_5. за період з 17.11.99р. по 14.12.99р. проживав та
був прописаний АДРЕСА_4; його дочка -ОСОБА_3 за вказаною адресою зареєстрована
не була;

9) копію свідоцтва про право власності
ОСОБА_6(батько ОСОБА_5.) АДРЕСА_4, свідоцтво було видано 03.02.00р.

З
наведених доказів вбачається, що місце проживання ОСОБА_3 за адресами
проживання її батьків зареєстроване не було.

За
правилами, встановленими цивільним законодавством України державній реєстрації
підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб,
розірвання шлюбу, зміна імені, смерть (ст. 49 ЦК України). У свідоцтві про
народження ОСОБА_3 зазначено, що місцем народження дитини є місто Київ.

Місцем
проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її
батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона
проживає (ст. 29 ЦК України).

Конституційний
Суд України у справі за конституційним поданням 45 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2
статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»(справа
про приватизацію державного житлового фонду) прийняв рішення від 28.09.00р. №
10-рп/2000 яким надав висновок щодо тлумачення поняття «місце проживання».Так,
за змістом статті 24 Конституції України під словосполученням «місце
проживання»мається на увазі місце проживання громадян за територіальною ознакою
(село, селище, місто чи інша адміністративно-територіальна одиниця), а не
конкретне жиле приміщення (будинок, квартира, службова квартира).

Таким
чином, суд приходить до висновку про реєстрацію ОСОБА_3 за період з 08.02.95р.
по 28.07.98р. тільки відділом реєстрації актів громадянського стану
Московського району м. Києва 14.02.95р. та фактичне проживанняОСОБА_3 разом з
батьками без реєстрації її за місцем такого проживання.

Згідно
положень Розділу ІІ Цивільного кодексу України та Глави 2 Розділу І Цивільного
кодексу УРСР (який втратив чинність 1 січня 2004 року) повну цивільну дієздатність має фізична
особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Фізична
особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право
самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Згода на вчинення неповнолітньою
особою (по досягненню 14-ти років) правочину має бути одержана від батьків
(усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування.

Отже,
право приватизаціїОСОБА_3 мала використати тільки з дозволу батьків та органу
опіки та піклування. Проте відповідних документальних доказів вчинення такого
правочину судом не встановлено.

Відповідно
до п. 10 ст. 8 Закону органи приватизації не мають права відмовити мешканцям
квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків,
передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону. (2. Не підлягають
приватизації: квартири-музеї;квартири (будинки), розташовані на територіях
закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та
біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних,
зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового
мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в
гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких
неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки),
віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири
(будинки), розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення,
забрудненій аварії на Чорнобильській АЕС. ( Пункт другий статті 2 в редакції
Закону N 3981-XII від 22.02.94 )).

Правовий
акт Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб не може обмежувати можливість фізичної особи мати не заборонені законом
цивільні права та обов'язки, крім випадків, коли таке обмеження передбачено
Конституцією України (ст. 27 ЦК України).

Відповідно
до пункту 7 частини першої статті 92 та пункту 36 частини першої статті 85
Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить визначення
правового режиму власності шляхом прийняття відповідного закону, а також
затвердження переліку об'єктів права державної власності, в тому числі об'єктів
державного житлового фонду, що не підлягають приватизації.

Стаття
24 Конституції України гарантує кожному громадянинові України рівні
конституційні права і свободи і проголошує рівність прав громадян перед
законом. Проголошуючи рівність усіх громадян перед законом, стаття 24
Конституції України таким чином встановлює і рівну підлеглість усіх громадян
законам України. Закон України «Про приватизацію державного житлового
фонду»передбачає порядок набуття права власності на житло громадянами України,
які користуються державним житловим фондом на законних підставах, з обмеженням
на приватизацію, визначеним пунктом 2 статті 2 цього Закону.

Враховуючи,
що обмежень на приватизацію згідно п. 2 ст. 2 Закону на квартиру АДРЕСА_1 не
встановлено, то право позивачки на здійснення приватизації не потребує
додаткового визнання чи підтвердження, крім пред'явлених суду документів.
Законодавством України не встановлено вимог щодо виду доказів, яким
засвідчується відсутність реалізації права на приватизацію державного житла, а
тому відмова відповідача від приватизації квартири позивачки є такою, що
порушує її права та інтереси, та є незаконною.

Набуте
громадянами право на квартири державного житлового фонду є непорушним
відповідно до ст. 41 Конституції України, забезпечується державою і захищається
судом (стаття 55 Конституції України).

Враховуючи
наведене, суд приходить до висновку про визнання дій Голосіївської районної у
місті Києві державної адміністрації протиправними.

Приватизація
здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з
розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і
кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; або шляхом
продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що
мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

З
огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право та
охоронювані законом інтереси позивачки, а тому позов визнається обґрунтованим
та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись
ч. 3 ст. 160, ст.ст. 161-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити
позов повністю.

Визнати
протиправними дії Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації
щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні приватизації АДРЕСА_1

Зобов'язати
Голосіївську районну у місті Києві державну адміністрацію здійснити
приватизацію займаної родиною ОСОБА_1 АДРЕСА_1

На
постанову може бути подана апеляційна скарга в порядку ст.186 КАС України
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження постанови протягом 10 днів з дня
оголошення чи складення повного тексту постанови та наступного подання
апеляційної скарги протягом 20 днів з дня подання заяви про апеляційне
оскарження.

Постанова
набирає законної сили у порядку встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя
В.І.Келеберда