Справа № 2-а-486/2008
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2008-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-486/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2008 року 12 год. 40 хв. м. Рівне

Рівненський
окружний адміністративний суд під головуванням судді Шевчук С.М. за участю
секретаря судового засідання Паршутич С.Л. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивач: Управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому
районі - представник Хомич Ю.В. (довіреність в матеріалах справи);

відповідач: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Зарічненському районі - представник Костюк-Москалюк Галина Миколаївна
(довіреність в матеріалах справи);

розглянувши у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Зарічненському районі про зобов'язання відповідача прийняти до заліку
виплачену суму пенсії гр.ОСОБА_1, включити до щомісячних актів звірок місячну
суму пенсії гр.ОСОБА_1, стягнути з відповідача 1578,58 грн., суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Управління Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі - звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Зарічненському районі про зобов'язання відповідача
прийняти до заліку виплачену суму пенсії гр.ОСОБА_1 за період з вересня 2006
року по грудень 2007 року та кожний наступний місяць, за який виплачено пенсію,
що підлягає відшкодуванню та включити до щомісячних актів звірок місячну суму
пенсії громадянинаОСОБА_1 в розмірі 97 грн. 08 коп. та щомісячну суму витрат на
доставку пенсії у розмірі 1 грн. 51 коп. (у жовтні та листопаді по 1,89 грн.),
стягнення з відповідача на користь управління Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі 1479,61 грн.

До початку судового розгулу справи від позивача надійшло
клопотання про збільшення позовних вимог у зв'язку з неприйняттям відповідачем до заліку суми пенсії, виплаченої
позивачем громадянинуОСОБА_1 у грудні 2007 року в розмірі 98,97 грн. А таким
чином, позивач просить стягнути з відповідача 1578 грн. 58 коп. витрат на
виплачену громадянинуОСОБА_1 пенсію по інвалідності.

Представник позивача в судовому засіданні надав
пояснення, які повністю співпадають з позицією, викладеною в позовній заяві та
клопотання про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача проти заявленого позову
заперечив, вказав, що для проведення відшкодування виплат, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України, відповідно до вимог ост.35 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності”, в
обгрунтувння понесених витрат повинен мати акт розслідування та інші документи,
як підставу для призначення і проведення виплат.

Також зазначив, що Угода про гарантії прав громадян
держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, якою
керується позивач, не ратифікована Верховною радою України. Дана угода не
регулює відносини між органом, який виплатив фізичній особі пенсію (ПФУ) і
органом, який зобов'язаний відшкодовувати виплачені
пенсії фізичним особам. Національним законодавством питання відшкодування
Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних
з виплатою пенсій громадянам, які отримали
трудове каліцтво чи профзахворювання на території країн СНД, не
передбачено.

Вказує, що відповідно до Порядку відшкодування витрат,
затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України, правління Фонду
соціального страхування від нещасних випадків від 04.03.2003 року №5-4/4,
проведення розрахунків здійснюється на централізованому рівні між Фондом
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві України та
Пенсійним фондом України. Просить у задоволенні позову відмовити.

Судом досліджені письмові докази, наявні у матеріалах
справи.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні
пояснення представників сторін, дослідивши подані и письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,
суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Суд виходив з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1
знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дубровицькому
районі та отримує пенсію по інвалідності (трудове каліцтво). Основний розмір
пенсії становить 97,08 грн. Травму гр.ОСОБА_1 отримав 23.08.1989 року, працюючи
на умовах цивільно-правового договору в агрофірмі “Тюмень” Тюменської області, Росія.

Статтею 1 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що
загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав,
обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає
матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або
тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та
інших джерел, передбачених законом.

У ч. 4 ст. 26 Основ встановлено, що якщо
після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є
наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до ст. 25 Основ, є Фонд
соціального страхування від нещасних випадків.

Пунктом 2 ст. 7 ("Прикінцеві
положення") Закону "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який
набрав чинності з 01.04.2001, встановлено, що фонд сплачує страхові виплати та
надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на
виробництві до 01.04.2001, з того часу, коли відповідні підприємства передали в
установленому порядку фонду документи, що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке
право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до
фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України.
При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються фондом у
рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
а між страховиками з інших видів страхування і фондом у подальшому відбуваються
відповідні розрахунки.

Частиною 2 ст. 24 Закону "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" закріплене аналогічне правило - якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між
Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших
видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

За змістом ч. 2 ст. 2 зазначеного Закону
особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено
згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або
професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків,
мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до
цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке
встановлено в Україні, не залежить від того, в якій із колишніх республік СРСР
стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло
професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Відповідно до п. 3 розділу XI
("Прикінцеві положення") Закону "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"
відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться
Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у ст. 8
цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом 3 п. 3 розділу XI встановлено, що уся
заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання
чинності цим законом підприємства, установи та організації не відшкодували
матеріальної й моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами, установами й організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних
випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок
Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду,
заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували фонду
страхові платежі підприємства, що ліквідувалися, та на яких було ушкоджено
здоров'я потерпілого.

Як вбачається з абз. 7 наведеного вище
пункту, Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником
державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених ст. 21
Закону "Про охорону праці", які ліквідуються.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав
громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного
забезпечення від 13.03.92 пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць
даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на
території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною угодою, несе
держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між
державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
страховиком, який має відшкодовувати витрати Пенсійного фонду, є Фонд
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві.

Разом з тим, обраний позивачем спосіб захисту
(відновлення) порушеного права (зобов'язання відповідача прийняти
до заліку виплачену суму пенсії гр.ОСОБА_1, включити до щомісячних актів звірок
місячну суму пенсіїОСОБА_1) суд вважає частково таким, що не відповідає змісту
прав Управління Пенсійного фонду України.

У разі незгоди на підписання актів з боку
Фонду соціального страхування від нещасних випадків вимоги про стягнення мають
вирішуватись у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не
шляхом пред'явлення вимог про підписання актів звірки.

З правового змісту поняття прийняття до
заліку вбачається, що це є проведення безготівкових розрахунків, при яких
взаємні вимоги та зобов'язання боржників і кредиторів погашаються і рівнозначних
сумах. А таким чином, вимога щодо зобов'язання відповідача прийняти до заліку
виплачену суму пенсії гр.ОСОБА_1 в даному випадку не відображає способу захисту
прав органу Пенсійного фонду.

Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному
фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою правління
Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 04.03.2003 N
5-4/4, не врегульовує спірних відносин, які виникли в цьому випадку, оскільки
встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків розраховано на
відсутність спору.

Механізм відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання визначено Порядком
відшкодування витрат, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків від 04.03.2003 № 5-4/4. В основу цього
механізму покладено щомісячне
проведення, органами
Пенсійного фону України з
відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків в районах та містах обласного значення звірок витрат на відповідні
виплати до 10 числа, наступного за звітним (пункт 5). Акти цих звірок
подаються Головним управлінням
Пенсійного фонду України та Управлінням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві Севастополі, які
узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування відповідних витрат,
до 10 числа,
наступного за звітним,
подають Пенсійному фонду України та Фонду соціального страхування від
нещасних випадків (пункт 6). Зазначена довідка є підставою для перерахування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків відповідних коштів Пенсійному фонду України до 25 числа
місяця, наступного за звітним (пункт 7). Таким чином, у зазначеному Порядку
відшкодування витрат передбачено здійснення відповідних розрахунків на
централізованому рівні, тобто між у Фондом соціального страхування від
нещасних випадків та Пенсійним фондом України.

У разі незгоди на підписання актів з боку Фонду
соціального страхування від нещасних випадків вимоги про стягнення мають
вирішуватися у судовому порядку (на централізованому рівні).

Що ж до територіальних органів, то чинним законодавством
не передбачено право на звернення їх до суду з аналогічними позовами. Пункт 4
ч.1 ст.17 КАС України вказує, що компетенція адміністративних судів поширюється
на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених
законом.

З наведеного слідує, що у випадку наявності спору,
Пенсійний фонд України має право звернутися з позовом до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України з вимогою про стягнення боргу.

За наведених обставин, доводи позивача в
обґрунтування позовних вимог не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, і
в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідачем не надано доказів понесення
судових витрат, а тому підстави для застосування ст. 94 КАС у суду відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Управління
Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у Зарічненському районі відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про
апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була подана у
встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного
адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову.
Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складення
постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
С.М.Шевчук

Повний текст постанови складено та підписано 04.02.2008 року.

Постанова не набрала законної сили.

Суддя
С.М.Шевчук