Справа № К-4010/06
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2007-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
24 жовтня 2007 року у м. Києві колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
головуючого-судді: Ліпського Д.В.
суддів:
Амєліна С.Є., Гуріна М.І., Кобилянського М.Г., Юрченка В.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
в порядку касаційного провадження
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, головного управління
Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим про
зобов»язання призначити пенсію за касаційною скаргою управління Міністерства
внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на рішення апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 18 липня 2005 року,
в с т а н о в и л а:
Управління Міністерства внутрішніх справ
України в Дніпропетровській області звернулося з касаційною скаргою на рішення
апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 18 липня 2005 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до головного управління
Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, головного
управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим
про зобов»язання призначити пенсію.
Зазначає, що в липні 2004 року ОСОБА_1
звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що вона має
25 років загального трудового
стажу, з яких 12 років 8 місяців 17 днів служби в органах внутрішніх справ - ГУ
МВС України в Дніпропетровській області. Була звільнена з органів внутрішніх
справ в запас за власним бажанням (за сімейними обставинами) - наказ від 4
серпня 1990 року № 94 ЛК. .
Рішенням
Красноперекопського міськрайонного суду
від 28 лютого 2005 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було
відмовлено..

Рішенням апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 18 липня
2005 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Рішення Красноперекопського міськрайонного суду від 28 лютого 2005 року скасовано та
постановлено нове рішення, яким зобов»язано Головне управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років
відповідно до вимог Закону України «Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб» з 25 травня 2003 року.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, судом апеляційної інстанції порушення норм
чинного процесуального та матеріального законодавства, що призвело до
постановлення неправильного
судового рішення, відповідач просить скасувати
постановлене
судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходила службу в
установі ЯЕ 308178 УВС Дніпропетровського обласного виконавчого комітету на посадах
молодшого начальницького складу в період з 14 грудня 1977 року по 1
серпня 1990 року. Була звільнена з органів внутрішніх справ на підставі
Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом за
ст.. 65 ( за сімейними обставинами) з вислугою 12 років 8 місяців 17 днів.

Пункт «б» ст.. 12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції Закону від 4
лютого 1994 року передбачав право на пенсію за вислугу років осіб офіцерського
складу та осіб середнього, старшого і вищого складу органів внутрішніх справ,
які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із хворобою, скороченням штатів або
обмеженим станом здоров'я і які на день звільнення досягли 45-річного віку та
мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12
років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх
справ.

Проте в редакції п. «б»
ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб»
від 4 липня 2002 року умова досягнення 45-річного віку та наявності загального
трудового стажу 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6
місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ саме
на день звільнення була замінена словами
«незалежно від підстав та часу звільнення».

Тобто після набрання чинності зазначеного Закону в редакції від 4
липня 2002 року умова досягнення 45-річного віку та наявності загального
трудового стажу 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6
місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ саме
на день звільнення відпала та братися до
уваги не може.

Верховний Суд України в абзаці другому пункту 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 15 квітня 2005 року «Про окремі питання
застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення
військовослужбовців(крім військовослужбовців строкової служби), осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб»
зазначив, що відповідно до п. «б» ст.. 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції від 4 липня 2002 року
військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом,
раніше звільненим зі служби, на підставі цього Закону, починаючи з 6 серпня
2002 року(дата набуття чинності), незалежно від підстав та часу звільнення може
бути призначена пенсія за умови, що цим особам виповнилося 45 років ( а
інвалідам війни - незалежно від віку) і що вони мають загальний трудовий стаж
25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і шести місяців
становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ чи в державній
пожежній охороні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.220 КАС України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини,
що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч.3 ст.210 КАС України підставами касаційного оскарження
є порушення судами норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення
- без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних
дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм
процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів
справи, що оскаржуване судове рішення постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не спростовуються, підстави для його скасування
відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
ст. ст.210, 220, 220-1, 223,
224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу управління Міністерства внутрішніх справ
України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 18 липня 2005 року - без змін.

Ухвала
остаточна і оскарженню не підлягає,
крім випадків, передбачених ст..237 КАС України.

Головуючий:
Ліпський Д.В.

Судді: Амєлін С.Є.

Гурін
М.І.

Кобилянський М.Г.

Юрченко В.В.