Справа № 2-а-23149/2007
Суддя: Ракалович В.М.
Дата ухвалення: 2008-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
ПОСТАНОВА

і м е н е м У к р а ї н и

9 січня
2008 року

Житомирський
окружний
адміністративний суд

в складі: головуючого -
судді Ракаловича В.М.,

суддів
Попової О.Г.

Хаюка С.М.

при секретарі Шевчук О.М.

розглянувши
у судовому засіданні в м. Житомирі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1
до Міністерства фінансів України,
Державного Казначейства України, Державної судової адміністрації України,
територіального управління Державної
судової Адміністрації України в
Житомирській області про стягнення
заробітної плати та грошової компенсації сум податків з доходів фізичних осіб,

в с т а н о в и в:

Позивач просив стягнути з відповідачів
на його користь грошову компенсацію сум податку
з доходів фізичних осіб, утриманого із заробітної плати судді за
період 2005-2006 років в розмірі 10413 грн.85 коп.

Вимоги мотивував тим, що він працює суддею Ємільчинського районного суду Житомирської
області і згідно ст.1 Указу Президента України від 10.07.1995 року
№584/95 „Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів”, був
звільнений від сплати прибуткового податку. Пунктами
2, 3 статті 3 та статтею 11
Закону України „Про статус суддів” , статтями 126,130 Конституції України
визначено гарантії незалежності суддів, згідно яких держава забезпечує
фінансування та належні умови для функціонування судів та діяльності суддів, як
складову частину конституційних гарантій незалежності та недоторканності.

На думку позивача, всі державні
органи, установи , організації, органи місцевого самоврядування, громадяни та
їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність судових органів і не посягати
на неї. Гарантії незалежності суддів ,
включаючи заходи їх правового захисту , матеріального і соціального забезпечення передбачені законом ,
поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України
і Автономної Республіки Крим.

Як зазначено в п.7 рішення
Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року по справі про зупинення дії
або обмеження пільг, компенсацій і гарантій(справа 1-27/2004 року), норми про
матеріальне і побутове забезпечення суддів, їх соціальний захист не можуть
бути скасовані чи знижені без
відповідної компенсації. Надання суддям пільг, компенсацій і гарантій не
може ставитись у залежність від бюджетного фінансування .

Разом з тим,
вказував позивач, в зазначений вище
період часу з нарахованої йому
заробітної плати було утримано податок з доходів фізичних осіб у вищевказаному
розмірі.
Зазначені грошові компенсації сум
податку з доходів фізичних осіб, утриманого із заробітної плати, йому повернуті
не були.

Крім
того, позивач просив стягнути
недоотриману заробітну плату в сумі 29946 грн.64 коп.

В обґрунтування цих позовних вимог посилався
на те, що Кабінетом Міністрів України 30 червня 2005 року було прийнято
постанову №514 „Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та
заступника Голови Верховного Суду України”, якій надана зворотна дія в
часі-набрання її чинності з 1 червня 2005 року. Зазначеним в постанові особам
були підвищені посадові оклади та встановлені відповідні системи оплати їх
праці.

Що ж стосується суддів загальних судів, то
лише 3 вересня 2005 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову
№865 „Про оплату праці суддів”, якою підвищено їм посадові оклади пропорційно
до окладів Голови та заступників Голови Верховного Суду України. Однак набрання
чинності цієї постанови було визначено на майбутнє - з 1 січня 2006 року (п.5
постанови Кабінету Міністрів України).

Вважаючи, що впродовж семи місяців він
отримував значно меншу заробітну плату, позивач просив стягнути з Міністерства
фінансів України шляхом списання коштів з розрахункового рахунку Державного
казначейства України недоотриману заробітну плату в зазначеному вище розмірі.

Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримав.

Представник Державної судової адміністрації України та територіального управління Державної
судової адміністрації в Житомирській області в судовому засіданні проти позову
заперечував.

Представники інших відповідачів в судове засідання не з”явились , про час та місце судового розгляду повідомлені
в установленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши
пояснення позивача тапредставника
Державної судової адміністрації
України і територіального управління
Державної судової адміністрації України в Житомирській області, суд прийшов до
висновку, що позов необхідно
задовольнити частково з наступних
підстав.

Позивач працює суддею
Ємільчинського районного суду Житомирської області і з нарахованої йому заробітної плати було утримано податок з
доходів фізичних осіб в сумі 10413 грн.85 коп., що стверджується довідкою, виданою
територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Житомирській області. Законом України „Про податок з доходів
фізичних осіб” передбачено сплату податку з доходів фізичних осіб, зокрема
доходів у вигляді заробітної плати.

Разом з тим відповідно до Указу Президента України від 10.07.1995 року
№584/95 „Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів”, заробітна плата суддів не обкладається
прибутковим податком за місцем основної роботи, тобто позивач звільнений від
сплати податку з доходів фізичних осіб.

Гарантії незалежності суддів
визначено Конституцією України, Законом України „Про статус суддів”,
зокрема ст. 11 Закону України „Про
статус суддів” встановлено, що передбачені цим Законом гарантії незалежності
суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального
забезпечення, не можуть бути скасовані або знижені іншими нормативними актами
України.

Звуження прав та обмеження гарантій суддів, що визначені законом, не
допускається, що також зазначено в ст.
22 Конституції України.

Крім
того Конституційний суд України в своїх
рішеннях від 11.12.2004 року та від
09.07.2007 року підтвердив дане положення.

Виплата
грошової компенсації повинна здійснюватись за рахунок бюджетних призначень на
оплату праці, передбачених у Державному
бюджеті України на утримання органів судової влади. Податок з доходів фізичних
осіб, утриманий з заробітної плати суддів, не повинен перераховуватись на
єдиний казначейський рахунок державного бюджету.

Джерелом виплати грошової компенсації суддям є нарахована сума податку з
доходів фізичних осіб, утриманого з заробітної плати суддів, яка повинна
залишатися в розпорядженні відповідної судової установи для здійснення
рівноцінної та повної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб.

Вказана
грошова компенсація сум стягнутого податку з доходів фізичних осіб позивачеві
виплачена не була. Розмір грошової компенсації підтверджується довідкою. Відповідачами сума компенсації не
оспорюється.

Підлягає задоволенню і інша позовна вимога ОСОБА_1

Так, відповідно до ст.44 Закону України „Про статус
суддів”, заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат
за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри
посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового
окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків
його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків
посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Тобто, відповідно
до норм вказаного Закону, гарантований мінімальний посадовий оклад судді не
може бути меншим встановленого ст.44 цього Закону в співвідношенні до окладу
Голови Верховного Суду України. Недодержання цього принципу є порушенням
конституційного права суддів на отримання заробітної плати не нижче від
визначеної Законом, та порушенням конституційних гарантій щодо незалежності та
недоторканості суддів.

Кабінет Міністрів
України лише 3 вересня 2005 року привів посадові оклади суддів у відповідність
з вимогами ст.44 Закону України „Про статус суддів”, однак не усунув порушення
вимог цього Закону і не привів оклади суддів усіх судів України до
встановленого цією нормою співвідношення одночасно з окладом Голови Верховного
Суду України, а саме з 1 червня 2005 року, оскільки надав Постанові №865 від 3
вересня 2005 року „Про оплату праці суддів” чинності з 1 січня 2006 року(п.5
Постанови).

Постановою Вищого
Адміністративного Суду України від 16 травня 2007 року за позовом ОСОБА_2 до
Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, визнано п.5 Постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 „Про оплату праці суддів”
незаконним. Цією ж постановою суду допущено поворот виконання Постанови
Кабінету Міністрів України №865, визнано, що вона підлягає застосуванню
одночасно з Постановами Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 року №513 та
№514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 1 червня 2005 року
(а.с.72-78).

За таких
обставин, коли пунктом 5 Постанови
Кабінету Міністрів України №865 було порушено право позивача на оплату праці з
1 червня 2005 року, то його вимоги є
обґрунтованими та такими, що підлягають
задоволенню.

За сім місяців
2005 року позивачем недоотримано заробітну плату в розмірі 29946 грн.64 коп., що стверджується розрахунком фонду оплати праці позивача за
червень-грудень 2005 року, наданим ТУ
ДСА України в Житомирській області. Відповідачі фактично погодились з таким
розрахунком, оскільки не оспорили його, а тому він приймається судом, і вказану
в розрахунку сума недоотриманої заробітної плати слід стягнути на користь позивача.

Відповідно до
Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про судоустрій України”,
ст.ст.120,126 цього Закону та Положення про Державну судову адміністрацію
України, остання з 1 січня 2003 року є головним розпорядником бюджетних
асигнувань, які передбачені на утримання судової влади, а Державне казначейство
України, відповідно до ст.48 Бюджетного Кодексу України та п.1 ч.4 Положення
про Державне казначейство України, здійснює розрахунково-касове обслуговування
розпорядників бюджетних коштів.

Крім того,
Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” Державній судовій
адміністрації України встановлені бюджетні призначення за програмою „Виконання
рішень судів на користь суддів” на суму 9500,0 тис.грн.

Враховуючи
викладене, суд вважає, що недоотриману заробітну плату та грошову компенсацію сум податку
позивачеві слід стягнути з Державної судової адміністрації України і
зобов'язати Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету
України, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною
програмою „Виконання рішень судів на користь суддів”.

В задоволенні
позовних вимог до Міністерства фінансів
України, територіального управління Державної судової адміністрації України в
Житомирській області суд відмовляє.

Керуючись Конституцією України, Законом України „Про статус суддів”, Законом України
„Про податок з доходів фізичних осіб”, Указом Президента України від
10.07.1995 року №584/95 „Про додаткові заходи щодо соціального захисту
суддів”, ст.ст.6,9,10,11,70,71, 86,94,
158 - 163, 167, 254 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов
задовольнити частково.

Стягнути з
Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію сум податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 10413 грн.85 коп. та 29946 грн.64 коп. не
отриманої заробітної плати.

Зобов”язати
Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету для
проведення відповідних виплат.

В
задоволенні позовних вимог до
Міністерства фінансів України, територіального управління Державної
судової адміністрації України в Житомирській області відмовити.

Постанова
може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через
Житомирський окружний адміністративний суд
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня
виготовлення постанови в повному обсязі і подання апеляційної скарги в такому ж
порядку протягом 20 днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий
В.М.Ракалович

судді
О.Г.Попова

С.М.Хаюк