Справа № 2а-616/2007
Суддя: Берещанський Ю.В.
Дата ухвалення: 2007-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-616/2007 рік
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2007
року

Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у складі: судді - Берещанського Ю.В.
при секретарі - Мотва А.С. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі
суду в м.
Ялта адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1до Комітету з охорони
культурної спадщини Автономної
Республіки Крим, про
визнання неправомірними дій
неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивачка просить суд визнати неправомірними дії
Комітету з охорони культурної
спадщини Автономної Республіки
Крим (далі Комітет)
по видачі їй листа - висновку № 1342-к
від 02.03.2006 року
про фактичну неможливість
відводу земельної ділянки площею 0,08
га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель,
а також
зобов'язати Комітет виконати
дії по узгодженню
їй можливості відводу
вказаної земельної ділянки за
вказаною адресою для
указаної її мети. Позовні вимоги мотивовані тим, що
висновком Комітету відмовлено в узгодженні відведення земельної ділянки у
зв'язку з тим, що вона розташована в охоронній зоні Лівадійського
палац-паркового комплексу (зона №8) і нове будівництво заборонено. Вважає, що
вищезазначена земельна ділянка не відноситься до охоронної зони, у якій
заборонено будівництво. До суду надала повідомлення Кримського
Республіканського „Лівадійського палац-музею”, що земельна ділянка за адресою:
АДРЕСА_1не являється територією „Лівадійського палац-музею”.

Представник Комітету
з охорони культурної
спадщини АРК у судове засідання не
з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, до суду
надійшла заява с проханням розглянути справу у їх відсутність, у зв'язку з чим
його явка була визнана судом необов'язковою.

Дослідивши
докази суд, вважає, що позовна
заява являється законною
та обґрунтованою і підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України
завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів держаної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання
делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням
Лівадійської селищної Ради №9 від 23 грудня 2005 року ОСОБА_1. надано дозвіл на
складання проекту відводу земельної ділянки орієнтованою площею 0,08 га для
будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

У процесі розробки проекту відводу земельної
ділянки на виконання вимог ч. 9 ст. 118 ЗК України позивачем отримані
узгодження головного архітектора Ялтинського міськвиконкому, Акт встановлення
та узгодження границь земельної ділянки, посвідчений начальником та інженером
КП ППАПБ та начальником Ялтинського міського управління земельних ресурсів, Акт
виносу границь земельної ділянки.

З висновків головного архітектора Ялтинського
міськвиконкому: від 06 лютого 2006 року №05/214 слідує, що проект землеустрою
якої розробляється ОСОБА_1., не містить яких-небудь обмежень по ви користуванні
вказаної земельної ділянки за її цільовим призначенням - будівництво та
обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруджень.

Відповідно
до ч. 6 ст. 123
Земельного кодексу України
проект відведення земельної
ділянки погоджується із
землекористувачем, органом з
охорони культурної спадщини .

Республіканським комітетом з охорони культурної спадщини Автономної
Республіки Крим 02 березня
2006 року за №
1342-к позивачці видано
висновок про неможливість відведення
зазначеної земельної ділянки на підставі
Постанови Уряду АР Крим
№ 330 від 16 листопада
1995 року „Про затвердження
історико-архітектурного опорного плану
та комплексного охоронного
зонування пам'ятників історії, культури та
природи адміністративного району
“Великої Ялти”, оскільки земельна ділянка входить в зону охоронного
ландшафту Лвадійського палац-паркового комплексу (зона 8), режим якої
не передбачає нового будівництва.

Разом з тим, пункт 3 статті 32 Закону України
„Про охорону культурної спадщини", містить не безумовну заборону на
здійснення містобудівних, архітектурних або ландшафтних перетворень,
будівельних, меліоративних, шляхових, земельних робіт на охоронюваних
археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток, історичних, ареалів
населених місць, занесених до списку історичних населених місць України, а лише
на здійснення робіт без дозволу органа охорони культурної спадщини.

Статтею 1 Закону України „Про охорону
культурної спадщини" встановлено, що зона охоронюваного ландшафту
встановлюється навколо пам'ятників.

Згідно зі статтями 2, 32 Закону України „Про
охорону культурної спадщини" зазначені зони повинні бути визначені
топографічно.

Але у матеріалах справи відсутні докази того,
що межі охоронної зони № 8 є винесеними в натурі на місцевості, існує
картографічний матеріал, що дозволяє встановити розташування відповідних меж.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 КАС України
усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Розгляд
і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом
їх переконливості.

У суду не має доказів того, що в районі вищезазначеної
земельної ділянки орієнтованою площею 0,08 га, розташованої в АДРЕСА_1, щодо якої позивачкою здійснювалися заходи по
відведенню, знаходяться будь-які пам'ятники та що спірна земельна ділянка
відноситься до категорії земель історико-культурного призначення, а саме - до
зони охоронюваного ландшафту (зони № 8), також відсутні документи про включення
спірної земельної ділянки до Державного реєстру нерухомих пам'яток України,
державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів
землевпорядження та іншої проектно-планувальної документації, межі охоронної
зони не визначені на місцевості в натурі, охоронне свідоцтво не видавалося,
таким чином суд дійшов висновку про те,
що цей факт виключає можливість встановлення наявності зони охоронюваного
ландшафту в районі спірної земельної ділянки.

Таким чином, дослідивши всебічно,
повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх
належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов
обґрунтованим та підлягаючим
задоволенню.

На підставі
викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 9, 17; 160-163 КАС
України; ст. ст. 118, 123 ЗК
України; ст. ст. 1, 2, 32 Закону
України „Про охорону
культурної спадщини”, ст. 16 ЦК
України; ст. ст. 19, 55 Конституції України,

постановив:

Позовну
заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Комітету
з охорони культурної
спадщини Автономної Республіки Крим
по видачі ОСОБА_1висновку № 1342-к від 02.03.2006 року про неможливість відводу
земельної ділянки площею 0,08 га
за адресою: АР Крим, АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку,
господарських будівель та споруд, та зобов'язати Комітет
з охорони культурної спадщини АРК
виконати необхідні дії
по узгодженню ОСОБА_1можливості відводу зазначеної земельної
ділянки.

Постанова суду
може бути оскаржена
в апеляційному порядку в
Апеляційний суд АРК
через Ялтинський міський
суд в порядку та строки
передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: