Справа № 2-А-108/2007
Суддя: Буравльов С.І.
Дата ухвалення: 2007-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 2-А-108/07
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2007
року Оболонський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Буравльова
С.І., при секретарі Пузановій М.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Оболонському районі м.
Києва про скасування податкових вимог, -

ВСТАНОВИВ:

15.01.2007 року позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 04.01.2007 року він отримав з Державної податкової
інспекції у Оболонському районі м. Києва першу податкову вимогу № 1/142 від
01.12.2006 року про сплату податку з доходів фізичних осіб та другу податкову
вимогу № 2/4626 від 08.11.2006 року про сплату податку з доходів фізичних осіб.
З вказаних податкових вимог вбачається, що він повинен сплатити за
задекларованими доходами, отриманими в 2005 році, 26% від задекларованих 170
грн. Позивач вважає, що податкові вимоги незаконні та повинні бути скасовані,
оскільки він має статус інваліда війни і на нього поширюються пільги,
встановлені спеціальним Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», а саме п. 23 ч. 1 цього Закону його звільнено від
сплати податків, в тому числі і прибуткового податку з усіх отримуваних доходів.
Крім цього, вказані податкові вимоги порушують його конституційні права.

Враховуючи наведене, позивач просив суд продовжити термін
на оскарження податкових вимог та скасувати першу податкову вимогу № 1/142 від
01.12.2006 року та другу податкову вимогу № 2/4626 від 08.11.2006 року.

Позивач в
судовому засіданні наведені вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не
визнала, просила в позові відмовити, посилаючись на те, що позивач не
звільнений від сплати податку з доходів фізичних осіб на підставі Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки
пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватись іншими законами України,
окрім законів про оподаткування. Оскільки позивач не сплатив узгоджену суму
податкового зобов'язання у встановлені строки, позивачу було виставлено першу
податкову вимогу від 01.12.2006 року на суму боргу 22,10 грн. Оскільки після
направлення першої податкової вимоги позивач не погасив суму податкового боргу,
йому було направлено другу податкову вимогу від 08.11.2006 року. Через збій в
роботі автоматизованих комп'ютерних систем ДПІ у Оболонському районі м. Києва
помилково було сформовано спочатку другу, а потім першу податкову вимогу. Сума
боргу за першою податковою вимогою лише дублюється другою податковою вимогою, а
тому позивачу було нараховано податок в розмірі 13%.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Ст. 24 Конституції України встановлює рівні конституційні
права та обов'язки громадян та їх рівність перед законом, а ст. 67 Коституції
України передбачає обов'язок кожного сплачувати податки і збори у порядку та у
розмірах, встановлених законом.

Відповідно
до ст. 1 Закону України "Про систему оподаткування" від 25.06.1991
року № 1251-XI
ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за
винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого
тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ
для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не

можуть встановлюватися або змінюватися іншими
законами України, крім законів про оподаткування.

Пунктом 18 статті 12 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено
пільги, що надаються учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них від
сплати прибуткового податку з усіх одержуваних доходів, податку з власників
транспортних засобів, земельного податку.

З 1 січня 2004 року порядок оподаткування доходів фізичних осіб, у тому
числі тих, які здійснюють "незалежну" професійну діяльність",
зокрема адвокатську, регламентується загальними нормами Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003 року № 889 зі
змінами та доповненнями за винятком випадків, коли ці особи на законних
підставах зареєстровані як суб'єкти підприємницької діяльності.

Підпунктом "з" пункту 1.3 статті 1 цього Закону
визначено, що дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід,
одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення
будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно,
у вигляді: доходів від здійснення підприємницької діяльності, а також
незалежної професійної діяльності на території України.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 цього Закону передбачено, що загальний
річний оподатковуваний дохід складається з суми загальних місячних
оподатковуваних доходів звітного року, а також іноземних доходів, одержаних
протягом такого звітного року.

Статтею 18 цього Закону визначено, що платники податку у тому числі і
самозайняті особи, що отримують доходи від осіб, які не є податковими агентами,
зобов'язані включати суму таких доходів до складу загального річного
оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію з цього податку.

Відповідно до статті 6 цього Закону передбачено, що
платник податку має право на зменшення суми загального місячного
оподатковуваного доходу, отримуваного з джерел на території України від одного
працедавця у вигляді заробітної плати, виключно за одним місцем його
нарахування, якщо його розмір не перевищує суми місячного прожиткового мінімуму
для працездатної особи, встановленої на 1 січня звітного податкового року,
помноженої на 1,4 та округленої до найближчих 10 гривень.

Підпунктом 6.3.3 пункту 6.3 статті 6 цього Закону передбачено, що податкова
соціальна пільга не може бути застосована до доходів самозайнятої особи,
одержаних від підприємницької діяльності, а також іншої незалежної професійної
діяльності.

Крім цього, відповідно до пункту 22.2 статті 22 цього Закону у випадку,
якщо норми інших законів або законодавчих актів, що містять правила
оподаткування доходів з фізичних осіб суперечать нормам цього Закону, пріоритет
мають норми цього Закону.

Таким чином доходи адвокатів оподатковуються за
загальними нормами, що встановлені Законом України "Про податок з доходів
фізичних осіб", а саме за ставкою, визначеною пунктом 7.1 статті 7 Закону
(з урахуванням пункту 22.3. статті 22 Закону -13% від об'єкта оподаткування).

Закон України "Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №
2181-ІІІ від 21.12.2000 року зі змінами та доповненнями є спеціальним законом з
питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних
або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і
зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування,
нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників
податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів
стягнення.

Отже, на позивача, який є платником податків, поширюється
дія цього Закону, згідно з нормами якого він щороку подає до ДПІ у Оболонському
районі м. Києва податкові декларації про отримані доходи.

Відповідно
до пп. 4.1.1 ст. 4 цього Закону платник податків самостійно обчислює суму
податкового зобов'язання, яку
зазначає у податковій
декларації, крім випадків

передбачених підпунктом «г» підпункту 4.2.2
пункту 4.2, а також пунктом 4.3 статті 4 цього Закону.

Згідно з підпунктом «г» підпункту 4.2.2 цієї статті контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника
податків у разі, якщо згідно з законами з питань оподаткування особою,
відповідальною за нарахування окремого податку або збору, є контролюючий орган.

У пп. 4.2.1 даної статті зазначено, якщо згідно з нормами цього пункту сума
податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків
не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування
такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення
нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження цієї суми у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно
до абз. 2 пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 цього Закону у разі коли відповідно до закону
контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків
за причинами, не пов'язаними із порушенням податкового законодавства, платник
податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у
строки, визначені у законі з відповідного податку, а за їх відсутності -
протягом тридцяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення
про таке нарахування.

Згідно пп. 5.4.1 п. 5.4. цієї ж статті узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею,
визнається сумою податкового боргу платника податків.

В підпунктах 6.2.1, 6.2.3, 6.2.4 п.6.2 ст.6 цього Закону визначаються
підстави і порядок надсилання податкових вимог.

Так, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику
податків податкові вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до річної декларації про
доходи позивач задекларував від здійснення адвокатської діяльності за 2005 рік
валовий дохід у сумі 170 грн.

Відповідно до п. "г" пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" позивачу було розраховано суму податку з
сукупного оподатковуваного доходу за 2005 рік в розмірі 22,10грн: 170,00 грн. *
13% = 22,10 грн.

27.05.2006 року ДПІ у Оболонському районі м. Києва було надіслано позивачу
податкове повідомлення від 25.05.2006 року № /0, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 22,10 грн.

29.06.2006 року конверт з податковим повідомленням було повернено до ДПІ у
Оболонському районі м. Києва у зв'язку з неможливістю вручення.

30.06.2006 року ДПІ у Оболонському районі м. Києва було складено акт № 13
про неможливість вручення податкового повідомлення від 25.05.2006р №
/0. Зазначене повідомлення було розміщено на дошці оголошень
30.06.2006р.

Через те, що позивач не сплатив узгоджену суму
податкового зобов'язання у встановлені абз. 2 пп. 5.3.1 п. 5.З. ст. 5 Закону
України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами" строки (30 календарних днів),
то відповідно до пп. 6.2.1. п. 6.2 ст. 6 цього ж Закону ДПІ у Оболонському
районі м. Києва позивачу було виставлено першу податкову вимогу № 1/142 від
01.12.2006 року на суму боргу 22,10 грн.

Оскільки після направлення першої податкової вимоги позивач не погасив суму
податкового боргу, до нього було направлено другу податкову вимогу № 2/4626 від
08.11.2006 року на суму 22,10 грн.

Але
через збій в роботі автоматизованих комп'ютерних систем ДПІ у Оболонському районі
м. Києва помилково в автоматичному режимі було сформовано спочатку другу, а
потім першу податкову вимогу.

Таким чином
спростовуються твердження позивача про те, що йому було нараховано податок за
ставкою 26%, оскільки сума боргу за першою податковою вимогою лише дублюється в
другій податковій вимозі, а не додається. А тому податковий борг не може бути
збільшений вдвічі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, Законом України
"Про систему оподаткування", Законом України "Про податок з
доходів фізичних осіб", Законом України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами", ст.ст. 9, 11, 17, 128, 159, 161-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Оболонському
районі м. Києва про скасування податкових вимог.

Постанова
може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний
суд м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, та апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.