Справа № 22-а-2315/2008
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2008-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-2315/08
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2008 року Київський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді
Бєлової Л.В.,

суддів Бистрик Г.М.,

Малиніна В.В.

при секретарі Гладишко О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за апеляційною
скаргою відповідача - управління праці і соціального захисту населення в
Староміському районі м. Вінниці та Головного управління праці і соціального
захисту населення Вінницької міської ради
на постанову Староміського районного суду м. Вінниці від 14 травня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці і соціального захисту
населення в Староміському районі м.
Вінниці, управління праці і соціального
захисту населення Староміської районної ради м. Вінниці, Головного управління
праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради про визнання
протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень, стягнення недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги в розмірі 2223, 35 грн., -

В С Т А Н О В И В :

У
квітні 2007 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Староміського районного суду
м. Вінниці з позовом про стягнення з Іллінецького управління праці і соціального захисту населення м. Вінниці
на її користь неотриману разову щорічну грошову допомогу до 5 травня за
2004-2005 роки у сумі 1223,35 грн та стягнення з управління праці і соціального захисту населення м. Вінниці в
Староміському районі 1000 грн. за 2006 рік.

Ухвалою суду від 28.04.2007 року до участі у справі
залучено в якості співвідповідачів Головне управління праці та соціального
захисту населення міської ради та управління праці та соціального захисту
населення районної ради м.Вінниці.

Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 14
травня 2007 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково:

- стягнуто
з головного управління праці і соціального захисту населення Вінницької міської
ради на користь ОСОБА_1 1027, 00
гривень разової щорічної грошової допомоги, недоплаченої їй в 2006 році як
учасниці війни;

- зобов'язано
управління праці і соціального захисту населення в Староміському районі м.
Вінниці подати в Головне управління праці і соціального захисту населення
Вінницької міської ради необхідні для вказаної виплати розрахункові документи;

- у
позові до управління праці і соціального захисту населення Староміської
районної ради м. Вінниці - відмовлено.

Суддя-доповідач - Бєлова Л.В.

Справа в апеляційній інстанції №22а - 5541/07
перереєстровано на 22-а-2315/08

Головуючий в першій інстанції - Сілакова С.М.

Справа в першій інстанції № 2-а-188/07

Не погоджуючись із вказаною постановою, представник
відповідача управління праці і соціального захисту населення в Староміському
районі м. Вінниці - подав апеляційну скаргу, в якій зазначає що оскаржувана постанова
постановлена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому просить її скасувати, та постановити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

23.05.2007 року до суду першої інстанції надійшла заява
від представника Головного управління праці і соціального захисту населення
Вінницької міської ради про приєднання до апеляційної скарги іншого відповідача
- управління праці і соціального захисту населення в Староміському районі м.
Вінниці.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено що позивач - ОСОБА_1. згідно
безтермінового посвідчення, виданого 12.03.2001 року, дійсного на всій
території України, є ветераном війни - її учасником (а. с. 6).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» учасникам війни щорічно до 5 Травня повинна надаватись
разова грошова допомога в розмірі 3-х мінімальних пенсій за віком (згідно
Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року).

Згідно довідки від 05.04.2007 року №156, виданої управлінням праці і
соціального захисту населення Іллінецької райдержадміністрації у Вінницькій
області разова щорічна грошова допомога ОСОБА_1. нарахована та виплачена в 2005
році в сумі 50 грн. (а.с.4).

Згідно довідки від 04.04.2007 року №283, виданої управлінням праці і
соціального захисту населення Староміської районної ради м. Вінниці, разова
щорічна грошова допомога ОСОБА_1. нарахована та виплачена в 2006 році в сумі 50
грн. (а. с.5).

З матеріалів справи видно що в 2004 році одноразова грошова допомога не
виплачувалась позивачці взагалі.

Суми разової щорічної грошової допомоги повинні були б складати: у 2004
році - 92,45грн.хЗ=277,35 грн., у 2005 році - 332,00x3=996,00 грн., у 2006 році
-359,00x3=1077,00 грн.

Судом
першої інстанції встановлено, що недоплачена частина одноразової грошової
допомоги підлягає стягненню у примусовому порядку за 2006 рік. З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду
погоджується виходячи з наступного.

Частиною
3 ст. 2 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що нормативні
акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують
права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Однак,
Законом України «Про Державний бюджет України» на 2006 рік зупинено дію
положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги
інвалідам війни та встановлений інший розмір такої виплати, виходячи із обсягу
видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного
бюджету.

Обговорюючи питання про можливість застосування до
спірних правовідносин Закону України «Про Державний бюджет України» на 2006
рік, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно приписам ст. 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Окрім того, Постановою Пленуму Верховного Суду України
від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу на
те, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають
застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються
конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які
звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами
прав і свобод (абз.1 п.19).

У Конституції України Україну проголошено демократичною,
соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною
цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним
обов'язком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та
непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

На підставі статті 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні відповідати їй.

Утверджуючи
і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України
встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою
конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення
цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої
статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є
загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної
влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою
своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні
умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до
порушення принципів соціальної, правової держави.

Зупинення
дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та
обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках,
передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного
стану на певний строк).

Рядом Рішень Конституційного Суду України роз'яснено, що
окремі положення Закону про Державний бюджет України щодо зупинення або
обмеження пільг, компенсацій і гарантій є такими, що не відповідають
Конституції України.

Окрім
того, встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною
другою статті 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються
Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи
змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених
іншими законами України, зокрема Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», та не може будь-яким чином змінювати
визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного
Закону України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись
від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже,
встановлення Законом України «Про Державний бюджет України» на 2006 рік розміру виплат щорічної разової грошової
допомоги інвалідам, виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при
формуванні показників Державного бюджету, обмежило обсяг прав даної
категорії громадян, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту». Залишивши незмінним зміст права на отримання
щорічної разової грошової допомоги, Закон про Державний бюджет України на 2006
рік звузив обсяг цього права,
встановивши інший (менший) розмір такої виплати, і водночас фактично скасували
конституційну гарантію забезпечення належних умов існування ветеранів війни.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції при
розрахунку суми разової щорічної допомоги, обґрунтовано керувався положеннями
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а
не положеннями Закону України «Про Державний бюджет України» на 2006 рік.

Судова колегія
також вважає за необхідне підкреслити, що невиконання чи неналежне
виконання законів, якими передбачено певні соціальні гарантії, через
відсутність коштів для їх виплати не є підставою для виправдання
дискримінуючої недоплати одноразової
грошової допомоги учасникам бойових дій.

Крім
того, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду
погоджується з твердженнями суду першої інстанції щодо необхідності
застосування до вимог позивача про стягнення допомоги за 2004 та 2005 роки
вимог ст. 99 КАС України, яка визначає що звернення до адміністративного суду
за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто
вимоги позивача про стягнення грошової допомоги до 5 травня за 2004 та 2005
роки не підлягають задоволенню

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає що постанова Староміського районного суду м. Вінниці від 14
травня 2007 року ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді
всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим підстав її скасування не вбачається.

Так, відповідно
до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Керуючись
ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу
відповідача - управління праці і соціального захисту населення в
Староміському районі м. Вінниці та головного управління праці і соціального
захисту населення Вінницької міської ради
на постанову Староміського районного суду м. Вінниці від 14 травня 2007
року - залишити без задоволення.

Постанову Староміського
районного суду м. Вінниці від 14 травня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя

Судді