Справа № 2-а-16724/2007
Суддя: Гонтарук В.М.
Дата ухвалення: 2007-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27
грудня 2007 року
м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд

у складі:

головуючого
судді Гонтарука Віктора
Миколайовича,

при секретарі судового засідання Зелінській Ірині Василівні

сторони в судове засідання не з'явились, однак надали
суду заяви про розгляд справи без їх участі.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України у м.Хмільнику про визнання дій суб'єкта владних повноважень
неправомірними та здійснити перерахунок пенсії дитині війни, суд -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов
ОСОБА_1 про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та
здійснити перерахунок пенсії дитині війни.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є дитиною війни і має
право на пільги, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей
війни». Статтею 6 цього Закону
передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне утримання чи
державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком
визначається Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Позивачем зазначено, що всупереч ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» та п.п.2,3 ст.22 Конституції України доплата до
пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, за 2007 рік йому не
виплачувалася.

На
підставі вищенаведеного, позивач просить суд визнати дії суб'єкта владних
повноважень неправомірними та
зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м.Хмільнику зробити
перерахунок пенсії з 01.01.2007 року.

Позивач в судове
засідання не з'явилась, однак надала суду заяву щодо розгляду справи без її участі.
Позов підтримує в повному обсязі та просить його задовільнити.

Відповідач в
судове засідання не з'явився. При цьому надав суду письмові заперечення та
заяву, в якій зазначив розглядати дану справу без участі представника
Управління Пенсійного фонду. Позов відповідач не визнає, просить суд відмовити
в задоволенні заявлених вимог, обґрунтовуючи свою позицію у викладених
письмових запереченнях.

Заслухавши
пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить
до висновку, що позов підлягає частковому задоволенні виходячи з наступного.

ОСОБА_1
є дитиною війни, що підтверджується відповідною відміткою в пенсійному
посвідчені, світлокопія якого долучена до матеріалів справи.

Позивач
має право на пільги, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей
війни».

Відповідно
до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України і доплату до пенсії
здійснює Управління Пенсійного фонду у м.Хмільнику, яке є відповідачем за цим
позовом.

У
відповідності до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року,
положення ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо
доплат до пенсії, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» визнано неконституційною, тобто такою, що не відповідає Конституції
України. Закон України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» є нормативним
актом рівної юридичної сили з іншими законами України і не може зупиняти дії
чинних законів у частині встановлення ними пільг, компенсацій і гарантій, які
фінансуються з бюджетів усіх рівнів. Також рішенням Конституційного Суду
України №6 від 09.07.2007 року було поновлено перелік пільг та соціальних
гарантій дітям війни. Крім того, Конституція України визначає Закон
України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та Закон України «Про
соціальний захист дітей війни» як акти рівної сили, лише з однією різницею, яка
полягає в тому, що Закон України «Про Державний бюджет» приймається щорічно та має визначений термін.

За таких обставин, суд приходить до висновку,
що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 року у справі за Конституційним поданням 46 народних депутатів
України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень
статей 29, 36 частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини
першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46
статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими,
що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті
111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», за якою
підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є
інвалідами (крім тих на яких поширюється дія Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від
розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Згідно ст.150 Конституції України
«..Конституційний суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання
на території України, є остаточними і не можуть бути оскаржені»

Стаття
46 Конституції України гарантує громадянам України право на соціальний захист.

Норми частини 2
статті 71 КАС України, в якій зазначено, що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Станом
на час розгляду справи в суді, відповідач не надав суду жодних доказів щодо
вчинення Управлінням пенсійного фонду дій, що спрямовані на забезпечення прав
громадян, що мають статус дитини війни, на отримання ними допомоги в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, що
передбачена ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

В силу ст. 19 Конституції України, органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх
окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, суд
вважає, що недоплачена частина пенсії починаючи з 09.07.2007 року підлягає
стягненню на користь позивача в зв'язку з визнанням неконституційними положень
закону, згідно яких проводилась її виплата.

В той же час суд не знаходить
підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині перерахунку пенсії
дитині війни до 09.07.2007 року з огляду на наступне.

Відповідно
до ч.2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний Бюджет
визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Згідно п. п. 3, 4 ст. 22 Бюджетного кодексу України
Управління пенсійного фонду, як головний
розпорядник коштів місцевого бюджету отримує бюджетні призначення шляхом їх
затвердження у Законі про Державний бюджет України чи рішення про місцевий
бюджет.

Статтею 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що
управління пенсійного фонду може здійснювати з бюджету будь-які бюджетні
зобов'язання та платежі лише за наявності відповідного бюджетного призначення,
які встановлюються Законом про Державний бюджет чи рішення про місцевий бюджет.

Дія
статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до п.12
статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», який був
чинний до дня винесення рішення Конституційного Суду України, зокрема до
09.07.2007 року, була зупинено.

Положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» визнані
неконституційними та втрачають чинність лише з дня ухвалення Конституційним
Судом України цього рішення. Таким чином, враховуючи норми
ч.2 ст.152 Конституції України від 28.06.1996 року, відповідно до якої закони,
інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність, рішення Конституційного Суду
України N6-рп/2007 від 09.07.2007 року зворотної дії в часі не має, і на період
до 09 липня 2007 року не поширюється.

На
підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмільнику щодо
визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання УПФ
України у Хмільницькому районі здійснити перерахунок виплаченої пенсії дитині
війни за 2007 рік починаючи з 9 липня 2007 року згідно із Законом України «Про
соціальний захист дітей війни».

Керуючись
ч.2 ст.152 Конституції України від 28.06.1996 року, Законом України «Про бюджет
на 2007 рік» №489-V від 19.12.2006 року, ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», Закону України «
Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року
№1058, ст.ст. 7, 71, 86, 158, 162, 163, 167, 255, 257 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у м.Хмільнику про визнання дій суб'єкта
владних повноважень неправомірними та здійснити перерахунок пенсії дитині війни
задовольнити частково.

Визнати дії
Управління Пенсійного фонду України у м.Хмільнику по відмові у здійснені
перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з 09.07.2007 року неправомірними.

Зобов'язати
управління Пенсійного фонду України у м.Хмільнику здійснити перерахунок ОСОБА_1
виплаченої пенсії починаючи з 09.07.2007 року відповідно до положень Закону
України «Про соціальний захист дітей війни».

В решті позову
відмовити.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10
днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної
інстанції через суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили
після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя. /підпис/.

Копія вірна.

Суддя:

Секретар: