Справа № 2-а-875/2007
Суддя: Луценко М.О.
Дата ухвалення: 2007-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2-а-875 /2007 року
ПОСТАНОВА

Ім'ям України

28 грудня 2007 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Луценко М.О.

при секретарі: Височин
В.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориспіль справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому
Бориспільської міської ради

про
стягнення недоотриманих коштів одноразової допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним адміністративним позовом до
місцевого органу соціального захисту
населення у м. Борисполі та в судовому
засіданні пояснила, що вона являється евакуйованою із зони відчуження в 1986 р.
внаслідок аварії на ЧАЕС (категорія 2), відповідно до Закону має право на
одноразову щорічну допомогу на оздоровлення - три мінімальних розмірів
заробітних плат. Але за період з 2003 р. по 2007 р. вона отримала значно меншу
виплату, оскільки відповідач неправомірно відмовляє їй у виплаті вказаних
коштів у повному обсязі. А тому просить суд стягнути з Управління праці та соціального захисту населення на його користь недоотримані кошти за цей період,
в сумі 4971,90 грн.

Представник Управління праці та соціального
захисту населення в м. Борисполі позовні
вимоги не визнав та в своїх запереченнях пояснив, що постановами Кабінету
міністрів України від 26.07.1996 р. № 836 та від 12.07.2005р. № 562 встановлено розміри компенсаційних виплат на
оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з
урахуванням видатків передбачених на ці цілі законами “Про державний бюджет
України” та виходячи з норм законів про розмір мінімальної заробітної плати,
які приймались Верховною радою на відповідні роки. Саме у відповідності до
вищевказаних постанов Уряду позивачці і було нараховано та виплачено суми
одноразової щорічної допомоги на оздоровлення, а саме у 2003 р. - 15,70 грн., у
2004 р. - 15,70 грн., у 2005 р. -15,70 грн., у 2006 р.-75 грн., у 2007р- 75
грн.

Представник відповідача просив застосувати до позивачки річний строк
звернення до адміністративного суду та розглядати її вимоги лише стосовно
останньої виплати коштів на оздоровлення, яка здійснювалась в поточному році та
при цьому відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність
бюджетних коштів.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності інші
докази по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є евакуйованою із зони відчуження в 1986 р.
внаслідок аварії на ЧАЕС (категорія 2).

Відповідно до ч. 4 ст. 48 ЗУ “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991р. № 796 ХІІ (із
змінами та доповненнями), позивачка має право на щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі - три мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до ч. 6, ч.7 ст. 48 Закону “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до суду,
встановленого законом. Для звернення до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була
дізнатись про порушення своїх прав свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Суд, враховуючи клопотання представника Відповідача про необхідність
застосування строку позовної давності, вважає, що при наявності та дії ЗУ “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 28.02.1991 р. позивач ОСОБА_1 знала або повинна була знати про
те, що їй виплачується сума на оздоровлення не в тому обсязі, що передбачено
ст. 48 цього Закону, але до суду за захистом свого порушеного права звернулась
лише 30.11.2007 р., тобто після виплати їй щорічної допомоги за 2007 рік та в
розмірі 75 гривень . Будь-яких причин не звернення позивачки до суду в
попередні роки в суді не встановлено.

При задоволенні позовних вимог про стягнення недоотриманих сум у 2007 році,
суд бере за основу розрахунків, встановлений Законом щорічний розмір
мінімальної заробітної плати на 2007 р. та дійсний на момент виплати, який
відповідно до ЗУ від 20.12.2005 р. № 3235-ІУ та ЗУ від 19.12.2006 р. №
489-У, становив 440 гривень.

Суд находить вірними розрахунки
позивача про недоотримані ним суми коштів на оздоровлення від місцевого органу
соціального захисту населення у 2007 році і приходить до переконання, що на
користь позивача з відповідача слід стягнути 1245 грн.

Твердження представника відповідача
про те, що законами України “Про державний бюджет” визначено видатки на
загальносуспільні потреби, в тому числі й
на забезпечення необхідних виплат, допомог, компенсацій, в розмірах
встановлених законами про державний бюджет на відповідний рік та постановами
Кабінету Міністрів України, якими й керувався відповідач при нарахуванні
одноразової щорічної допомоги позивачу, спростовується наступними положеннями.

Відповідно до ст. 95
Конституції закони України про Державний
бюджет стосуються виключно встановлення доходів та видатків на загальносуспільні
потреби.

Тому Законом про державний бюджет не
може встановлюватись інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є
предметом інших законів.

Статтею 22 Конституції України
передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу прав і свобод людини.

Згідно ст. 71 ЗУ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” , дія положень цього Закону не може
призупинятись іншими законами крім законів про внесення змін до цього Закону.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на
соціальний захист у випадках передбачених законом.

Статтею 19 ч. 2 Конституції України передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Постановою КМ України № 836 від 26.07.1996 р. та Постановою КМ України № 562 від 12.07.2005 р.
всупереч Закону № 3054-ІІІ, (який встановив розмір щорічної допомог кратний
розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом на момент виплати),
встановлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі .

Окрім того, з моменту прийняття зазначених Постанов уряду встановлені
розміри щорічної допомоги на оздоровлення тривалий час залишались незмінними, у
той час як Законами України неодноразово змінювались розміри мінімальної
заробітної плати, яка відповідно до ст. 48 Закону № 3054-ІІІ, є базовою
величиною при визначенні розміру щомісячної допомоги.

Виходячи їз засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами,
суд вважає, що при вирішенні даного спору слід застосовувати положення ст. 48
ЗУ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що Управління праці та соціального захисту населення м.
Бориспіль Київської області, відповідно до положень ст. 48 ЗУ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” повинно було виплатити позивачці у 2007 році
суму коштів в розмірі трьох мінімальних заробітних плат - 1320 грн., з цільовим
призначенням - щорічна допомога на
оздоровлення, а фактично виплачено 75 грн. Таким чином недоотримана позивачем
сума склала 1245 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь
позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3,19, 21, 22, 46, 95
Конституції України , ст.ст.13, 48, 70, 71 ЗУ “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” , а також
керуючись ст.ст. 7,70,71, 76, 77, 94, 99,100, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_1
недовиплачену суму одноразової щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 1245 (одна тисяча
двісті сорок п'ять) гривень .

Постанова може бути оскаржена в Апеляційний суд Київської області через
Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня її оголошення
та подальшої подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання
заяви.

Суддя: /Луценко
М. О./

Справа
№ 2-а-872 /2007 року

ПОСТАНОВА

Ім'ям України

28 грудня 2007 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Луценко М.О.

при секретарі: Височин
В.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориспіль справу за позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому
Бориспільської міської ради

про
стягнення недоотриманих коштів одноразової допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним адміністративним позовом до
місцевого органу соціального захисту
населення у м. Борисполі та в судовому
засіданні пояснила, що вона являється евакуйованою із зони відчуження в 1986 р.
внаслідок аварії на ЧАЕС (категорія 2), відповідно до Закону має право на
одноразову щорічну допомогу на оздоровлення - три мінімальних розмірів
заробітних плат. Але за період з 2003 р. по 2007 р. вона отримала значно меншу
виплату, оскільки відповідач неправомірно відмовляє їй у виплаті вказаних
коштів у повному обсязі. А тому просить суд стягнути з Управління праці та соціального захисту населення на його користь недоотримані кошти за цей
період, в сумі 4971,90 грн.

Представник Управління праці та соціального
захисту населення в м. Борисполі позовні
вимоги не визнав та в своїх запереченнях пояснив, що постановами Кабінету
міністрів України від 26.07.1996 р. № 836 та від 12.07.2005р. № 562 встановлено розміри компенсаційних виплат на
оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з
урахуванням видатків передбачених на ці цілі законами “Про державний бюджет
України” та виходячи з норм законів про розмір мінімальної заробітної плати,
які приймались Верховною радою на відповідні роки. Саме у відповідності до
вищевказаних постанов Уряду позивачці і було нараховано та виплачено суми одноразової
щорічної допомоги на оздоровлення, а саме у 2003 р. - 15,70 грн., у 2004 р. -
15,70 грн., у 2005 р. -15,70 грн., у 2006 р.-75 грн., у 2007р- 75 грн.

Представник відповідача просив застосувати до позивачки річний строк
звернення до адміністративного суду та розглядати її вимоги лише стосовно
останньої виплати коштів на оздоровлення, яка здійснювалась в поточному році та
при цьому відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність
бюджетних коштів.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності інші
докази по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 є евакуйованою із зони відчуження в 1986 р.
внаслідок аварії на ЧАЕС (категорія 2).

Відповідно до ч. 4 ст. 48 ЗУ “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991р. № 796 ХІІ (із
змінами та доповненнями), позивачка має право на щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі - три мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до ч. 6, ч.7 ст. 48 Закону “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до суду,
встановленого законом. Для звернення до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була
дізнатись про порушення своїх прав свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Суд, враховуючи клопотання представника Відповідача про необхідність
застосування строку позовної давності, вважає, що при наявності та дії ЗУ “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 28.02.1991 р. позивачка ОСОБА_2 знала або повинна була знати
про те, що їй виплачується сума на оздоровлення не в тому обсязі, що
передбачено ст. 48 цього Закону, але до суду за захистом свого порушеного права
звернулась лише 30.11.2007 р., тобто після виплати їй щорічної допомоги за 2007
рік та в розмірі 75 гривень . Будь-яких причин не звернення позивачки до суду в
попередні роки в суді не встановлено.

При задоволенні позовних вимог про стягнення недоотриманих сум у 2007 році,
суд бере за основу розрахунків, встановлений Законом щорічний розмір
мінімальної заробітної плати на 2007 р. та дійсний на момент виплати, який
відповідно до ЗУ від 20.12.2005 р. № 3235-ІУ та ЗУ від 19.12.2006 р. № 489-У, становив 440 гривень.

Суд находить вірними розрахунки
позивача про недоотримані ним суми коштів на оздоровлення від місцевого органу
соціального захисту населення у 2007 році і приходить до переконання, що на
користь позивача з відповідача слід стягнути 1245 грн.

Твердження представника відповідача про те, що законами України “Про
державний бюджет” визначено видатки на загальносуспільні потреби, в тому числі
й на забезпечення необхідних виплат,
допомог, компенсацій, в розмірах встановлених законами про державний бюджет на
відповідний рік та постановами Кабінету Міністрів України, якими й керувався
відповідач при нарахуванні одноразової щорічної допомоги позивачу,
спростовується наступними положеннями.

Відповідно до ст. 95
Конституції закони України про Державний
бюджет стосуються виключно встановлення доходів та видатків на
загальносуспільні потреби.

Тому Законом про державний бюджет не
може встановлюватись інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є
предметом інших законів.

Статтею 22 Конституції України
передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу прав і свобод людини.

Згідно ст. 71 ЗУ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” , дія положень цього Закону не може
призупинятись іншими законами крім законів про внесення змін до цього Закону.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на
соціальний захист у випадках передбачених законом.

Статтею 19 ч. 2 Конституції України передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Постановою КМ України № 836 від 26.07.1996 р. та Постановою КМ України № 562 від 12.07.2005 р.
всупереч Закону № 3054-ІІІ, (який встановив розмір щорічної допомог кратний
розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом на момент виплати),
встановлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі .

Окрім того, з моменту прийняття зазначених Постанов уряду встановлені
розміри щорічної допомоги на оздоровлення тривалий час залишались незмінними, у
той час як Законами України неодноразово змінювались розміри мінімальної
заробітної плати, яка відповідно до ст. 48 Закону № 3054-ІІІ, є базовою
величиною при визначенні розміру щомісячної допомоги.

Виходячи їз засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами,
суд вважає, що при вирішенні даного спору слід застосовувати положення ст. 48
ЗУ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що Управління праці та соціального захисту населення м.
Бориспіль Київської області, відповідно до положень ст. 48 ЗУ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” повинно було виплатити позивачці у 2007 році
суму коштів в розмірі трьох мінімальних заробітних плат - 1320 грн., з цільовим
призначенням - щорічна допомога на
оздоровлення, а фактично виплачено 75 грн. Таким чином недоотримана позивачем
сума склала 1245 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь
позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3,19, 21, 22, 46, 95
Конституції України , ст.ст.13, 48, 70, 71 ЗУ “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” , а також
керуючись ст.ст. 7,70,71, 76, 77, 94, 99,100, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_2
недовиплачену суму одноразової щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 1245 (одна тисяча
двісті сорок п'ять) гривень .

Постанова може бути оскаржена в Апеляційний суд Київської області через
Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня її оголошення
та подальшої подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання
заяви.

Суддя: /Луценко
М. О./