Справа № К-2325/06
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2007-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2007 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого Співака
В.І.

суддів Білуги С.В.

Гаманка О.І.

Загороднього
А.Ф.

Заїки
М.М.

при
секретарі Лелюку О.П.,

за участю позивача
ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду
м. Чернігова від 24 березня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської
області від 25 червня 2004 року у справі за її позовом до УМВС України в
Чернігівській області, управління Державного казначейства у Чернігівській
області про стягнення допомоги, -

в с т а н о в и л а:

У січні
2004 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до УМВС України в Чернігівській
області, управління Державного казначейства у Чернігівській області про
стягнення одноразової допомоги у розмірі десятирічного грошового утримання її
загиблого чоловіка - працівника міліції ОСОБА_2 та про стягнення моральної
шкоди.

Рішенням
Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2004 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 25 червня 2004
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати зазначені рішення судів, посилаючись на неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів,
перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної
інстанцій щодо правильного застосування норм матеріального права, вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 30 грудня 2001 року при виконанні своїх службових обов'язків
чоловік позивача, старший сержант міліції
ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді отримав тілесні ушкодження, від
яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

У зв'язку з цим страховою компанією «Оранта»
позивачу ОСОБА_1 і ще двом спадкоємцям загиблого виплачена страхова сума у
розмірі десятирічного грошового утримання ОСОБА_2.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
посилались на статтю 23 Закону України «Про міліцію», відповідно до якої у разі
загибелі працівника міліції при виконанні своїх службових обов'язків по охороні
громадського порядку, сім'ї загиблого виплачується одноразова допомога у
розмірі десятирічного грошового утримання загиблого за останньою посадою, та
зазначили, що ця допомога була виплачена в повному обсязі страховою компанією
«Оранта», як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України №627 від 19
листопада 1992 року.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій
у даній справі колегія суддів не може визнати законними та обґрунтованими.

Так, відповідно до статті 23 Закону України
«Про міліцію» в редакції від 21.06.2001 року, чинній на час виникнення спірних
правовідносин, працівник міліції підлягає обов'язковому державному страхуванню
на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою, яку він займає,
за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також коштів, що надходять на
підставі договорів від міністерств, відомств, підприємств, установ і
організацій. Порядок та умови страхування працівників міліції встановлюються
Кабінетом Міністрів України. У разі загибелі працівника міліції при виконанні
службових обов'язків по охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю
сім'ї загиблого або його утриманцям виплачується одноразова допомога у розмірі
десятирічного грошового утримання загиблого за останньою посадою, яку він
займав, і призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника в розмірі
місячного посадового окладу.

Порядок та умови страхування працівників
міліції були передбачені постановою Кабінету Міністрів України №627 від
19.11.1992 року, якою затверджено «Положення про порядок та умови державного
обов'язкового страхування осіб рядового та начальницького складу органів
внутрішніх справ», далі - Положення, яке було чинне на час виникнення спірних
правовідносин.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 цього
Положення, національна акціонерна страхова компанія «Оранта» виплачує страхові
суми особам рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і
підрозділів внутрішніх справ (Їхнім спадкоємцям) у разі загибелі (смерті),
поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних при
виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні
громадського порядку і громадської безпеки, боротьбі із злочинністю: у разі
загибелі (смерті) застрахованого його спадкоємцям (після подання свідоцтва про
право на спадщину) - в розмірі десятирічного грошового утримання загиблого
(померлого) за останньою посадою, яку він займав. Виплата страхових сум
здійснюється з розрахунку грошового утримання, передбаченого чинним
законодавством за останньою посадою на день виплати страхової суми.

Таким чином, Законом України «Про міліцію»
передбачено як обов'язкове страхування працівника міліції в порядку та на
умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України, так і виплата сім'ї загиблого
робітника міліції одноразової допомоги у розмірі десятирічного грошового
утримання загиблого за останньою посадою.

При вирішенні спору суди неправильно
застосували зазначені норми матеріального права та допустилися помилки,
ототожнивши поняття «страхова сума» та «одноразова допомога» у розмірі десятирічного
грошового утримання.

Крім того, всупереч вимог статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України, суди постановили рішення по неповно
з'ясованим обставинам у справі, а саме: вирішуючи адміністративний позов лише
позивача ОСОБА_1 - дружини загиблого, не встановили коло осіб, які входили до
його сім'ї або були його
утриманцями і нарівні з позивачем могли б вимагати виплати зазначеної у позові
одноразової допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що
не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

За таких обставин рішення судів першої та апеляційної
інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від
24 березня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 25
червня 2004 року у справі за її позовом до УМВС України в Чернігівській
області, управління Державного казначейства у Чернігівській області про
стягнення допомоги скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Співак

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко

А.Ф. Загородній

М.М. Заїка