Справа № 2а-77/2008
Суддя: Кабанова В.В.
Дата ухвалення: 2008-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія: справа №2а-77/08
Кіровський районний суд м.Кіровограда
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 лютого 2008 року Кіровський районний
суд м. Кіровограда
в складі : головуючого - Кабанової
секретарі - Грабенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді
адміністративну справу за ОСОБА_1 до Кіровоградської державної податкової
інспекції, Державної податкової адміністрації в Україні про зобов»язання
суб»єкта владних повноважень вчинити дії, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача відповідно до якого
просить визнати неправомірними дії Кіровоградської ДПІ в м. Кіровограді в
частині відмови відповідача виключити індивідуальний ідентифікаційний номер та всю інформацію про позивача з
інформаційного фонду Державного реєстру та проставити в паспорті позивача
відмітку про право здійснювати будь-які платежі без застосування
індивідуального ідентифікаційного номеру. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся
до ДПІ м. Кіровограда та ДПА України на
підставі Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників
податків і інших обов'язкових платежів» із заявою про виключення з
інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків і
інших обов'язкових платежів її ідентифікаційного номеру та внесення відповідної
відмітки в паспорт. Проте відповідачі відмовили їй у вилученні
ідентифікаційного номеру з Державного реєстру та внесенні відмітки до однієї зі
сторінок її паспорта, чим порушили її конституційні права, в тому числі права
на свободу, світогляд та віросповідання. Позивач
та його представник в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги в повному
обсязі, та пояснила, що позивач є православною людиною і наявність у нього
ідентифікаційного номера суперечать його релігійним переконанням. Також вона
пояснив, що вимоги позивача ґрунтуються на законних підставах, а саме на Законі
України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших
обов'язкових платежів» від 22.12.1994 року № 320/94-ВР (у редакції Закону від
16.07.1999 року № 1003), в якому визначено, що для осіб, які через свої
релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного
номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються
раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових
платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність права
здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера. Позивачу
було відмовлено у вилученні ідентифікаційного номеру з Державного реєстру та
внесенні відмітки до однієї зі сторінок її паспорта в зв'язку з тим, що такі
зміни вносяться згідно зі спільним наказом ДПА та МВС від 19.10.2004 р. №
602/1226, яким затверджено Порядок унесення відмітки до паспорта громадянина
України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та
інших обов'язкових платежів, який є підзаконним нормативним актом. Але Закон
України має вищу юридичну силу ніж будь-який підзаконний нормативний акт, тому
ДПА та ДПІ повинні в першу чергу керуватись Законом № 1003. Позивач
відмовляючись від ідентифікаційного номеру, а не відмовляється від сплати
податків. Позивач
просить: зобов»язати ДПІ м. Кіровограда виключити інформацію про позивача з
інформаційного фонду Державного реєстру; зобов»язати ДПІ м. Кіровограда
проставити в паспорті позивача відмітку про право здійснювати будь-які платежі
без застосування індивідуального ідентифікаційного номеру, завірити її підписом
відповідальної особи і гербовою печаткою Кіровоградського ДПІ в м. Кіровограді. Позивач в судовому засіданні
підтримав заявлений позов.
Представник відповідача - ДПІ м. Кіровограда в судовому засіданні заяву за
адміністративним позовом ОСОБА_1 не визнав та пояснив, що ДПІ при вирішенні
питання про вилучення ідентифікаційного номеру з Державного реєстру керується
Порядком № 602, який є механізмом виконання Закону № 1003, в якому визначений
порядок вилучення ідентифікаційного номеру з Державного реєстру. Але ОСОБА_1 не
виконала встановлену Порядком № 602 процедуру для вилучення ідентифікаційного
номеру з Державного реєстру, а саме не звернувся із заявою встановленого зразка
про відмову від ідентифікаційного номера до податкового органу, надавши при
цьому ряд документів, який після відповідної перевірки видає довідку про
можливість чи неможливість отримати відмітку до паспорта. При цьому таку
відмітку повинні проставляти тільки органи внутрішніх справ.
З цих підстав він вважає, що з задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1
неправомірної бездіяльності
державних органів відмовити
Представник ДПА України в судове засідання не з»явився, хоча належним чином
був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не
сповістив. Суд вважає причину неявки відповідача - ДПА України неповажною, тому
розглядає справу у відсутності його представника на підставі наявних матеріалів
відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України.
Вислухавши думку позивача, представника позивача, представника відповідача
та вивчивши всі наявні матеріали, суд дійшов висновку суд встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до частини 2 ст. 1 Закону України «Про Державний реєстр
фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» від 22.12.1994
року для осіб, які через свої релігійні
або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та
офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше
встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У
паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність права здійснювати
будь-які платежі без ідентифікаційного номера.
Згідно з частиною 2 ст. 5 Закону до Державного реєстру не вноситься
інформація про осіб, які через релігійні або інші переконання відмовляються від
прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні
В судовому засіданні встановлено, що позивачка була внесена в Державний
реєстр фізичних осіб і їй було присвоєно ідентифікаційний номер.
ОСОБА_1 виконав вимоги Закону,
звернувшись до Державної податкової інспекції у м. Кіровограді з офіційною
заявою, в якій просив: виключити з інформаційного фонду Державного реєстру
фізичних осіб-платників податків і інших обов'язкових платежів її
індивідуальний ідентифікаційний номер; зберегти за ним раніше встановлену форму
обліку платника податків та інших обов'язкових платежів: по прізвищу, імені та
по-батькові, без застосування ідентифікаційного номера; поставити на одній із
сторінок її паспорта, передбаченій для особливих відміток, відмітку відповідно
до якої він право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера,
завірити її підписом начальника ДПІ у м. Кіровограді та круглою гербовою
печаткою ДПІ м. Кіровограді.
Позивач отримав відмову у задоволенні своїх законних вимог від ДПІ у м.
Кіровограді. Свою відмову ДПА України та ДПІ у м. Кіровограді обґрунтовували
дією Порядку унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо
ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших
обов'язкових платежів, затвердженого спільним наказом ДПА України та МВС
України № 602/1226 від 19.10.2004року ,
який на переконання органів податкової служби є механізмом до Закону.
Суд вважає, що посилання представника відповідача на наказ № 602/1226 від
19.10.2004 р., відповідно до якого відмітка в паспорті проставляється органом
внутрішніх справ, є необґрунтованою, оскільки будь-які зміни в Закон України №
1003 щодо порядку внесення відмітки до паспорту не вносились, а згідно ст. 10
Закону «Про Державну податкову службу в
Україні» та ч. 1 ст. 3 Закону «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників
податків та інших обов'язкових платежів» обов»язок внесення в паспорт
відомостей щодо ідентифікаційного номера покладено на податкову інспекцію, так
як створення Державного реєстру віднесено до компетенції податкових органів.
Законом «Про Державний
реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів»або
іншими законами України не передбачено, що на виконання вимог Закону, для
встановлення механізму унесення відмітки в паспорті осіб, які відмовляються від
прийняття ідентифікаційного номера тощо, має бути прийнятий підзаконний
Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону Державний реєстр
створюється Головною державною податковою інспекцією України і складається з
інформаційного фонду, що міститься у базах даних Головної державної податкової
інспекції України, державних податкових інспекцій по Автономній Республіці
Крим, областях, районах, містах і районах у містах.
Ч.1 ст. 9, ч. 8 ст. 5 Закону «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших
обов'язкових платежів» визначає, що державні
податкові інспекції зобов'язані своєчасно формувати та тримати в належному
стані Державний реєстр, зміни та уточнення щодо даних, занесених до Державного
реєстру під час реєстрації, вносяться державними податковими інспекціями за
місцем постійного проживання платників податків.
Перекладення притаманних податковим органам функцій і
обов»язків на структурні підрозділи внутрішніх справ недопустимо, навіть якщо
це виконується у формі «Порядку» і затверджено сумісним наказом керівників
вказаних державних органів. Наявність вказаного порядку не може бути підставою
для невиконання посадовими органами державної податкової служби вимог закону,
невиконання якого порушує права позивачки.
наказ суперечить Закону України «Про Державний реєстр
фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» в частині що стосується самого процесу проходження відмови
від ідентифікаційного номера. Відповідно до Закону, громадянину для відмови від
номера необхідно лише офіційно повідомити про це податкову інспекцію, а
відповідно до Порядку необхідно подати заяву встановленого зразка, ряд
документів, а також заповнити анкету з численною кількістю запитань. При цьому
реалізація зазначеного вище права громадянина на відмову від номера фактично
залежить від податкового органа, чим звужуються права, гарантовані Законом.
Крім того, зазначеним Порядком фактично вводиться новий
спосіб обліку платників податків за серією та номером паспорта, який не
передбачений Законом України «Про Державний реєстр
фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів».
Так, ч.2 ст.1 Закону встановлено, що для осіб, які відмовляються від
прийняття ідентифікаційного номера, зберігаються раніше встановлені форми
обліку платників податків та інших обов'язкових платежів, до набрання чинності
Закону «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших
обов'язкових платежів», а саме до 10 січня 1995 року.
Така форма обліку визначена Інструкцією про порядок ведення державними
податковими інспекціями оперативно-бухгалтерського обліку податків і
неподаткових платежів, затвердженою наказом Головної державної податкової
інспекції України від 12 травня 1994 року в редакції, яка діяла на момент
набрання чинності Законом «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників
податків та інших обов'язкових платежів».
Пункт 13 наведеної Інструкції передбачає, що по платежах населення ведеться
алфавітний список платників, в якому вказується прізвище, ім'я та по батькові
кожного платника і номер особового рахунку. Тобто облік платників податків
проводиться по прізвищу, імені та по батькові, без застосування електронного
ідентифікаційного номера.
При цьому п.1.3. Порядку № 602 встановлює за особами, які відмовляються від
ідентифікаційного номера за релігійними переконаннями, зовсім інший механізм
обліку платників податків - по серії та номеру паспорта, що суперечить ч. 2 ст.
Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону у разі відмови від ідентифікаційного номера
достатньо лише офіційно повідомити про це відповідні державні органи, що і
зробила позивачка, надіславши 22 жовтня 2007 року до ДПІ в м. Кіровограді та
ДПА України офіційні заяви.
В той же час Порядок № 602 встановлює окрему форму повідомлення, згідно з якою
необхідно заповнити 38 персональних позицій. Законом не передбачено, що особа,
яка відмовляється від прийняття ідентифікаційного номера, має повідомляти про
це відповідні органи за спеціальною формою, яка повинна бути встановлена
підзаконним нормативним актом. Жодним іншим законом України не встановлений
обов'язок громадянина надавати про себе персональні відомості в обсязі,
встановленому Порядком № 602.
Згідно п. 4.6.15. Примірної інструкції з діловодства у міністерствах, інших
центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.1997 року № 1153 “на документах, що засвідчують
права громадян і юридичних осіб, фіксують факт витрати грошових коштів і
матеріальних цінностей, підпис відповідальної особи повинен завірятися гербовою
печаткою. Печатку треба проставляти таким чином, щоб вона захоплювала останні
кілька літер найменування посади особи, яка підписала документ ”.
Відмітка в паспорті, передбачена Законом «Про Державний реєстр фізичних
осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів», засвідчує право
громадянина здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера,
відповідно повинна бути засвідчена підписом уповноваженої посадової особи і
скріплена печаткою установи, що цю відмітку проставила.
Згідно з Порядком № 602 відмітка в паспорті щодо наявності права
здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера проставляється
посадовою особою органів внутрішніх справ і має вигляд штампу. Такий штамп не
засвідчується ні підписом посадової особи, ні гербовою печаткою установи, що
його проставила у відповідності до Порядку
№ 602, що робить цю відмітку недійсною.
Державна податкова інспекція у м. Кіровограді діє на підставі Закону
України “Про державну податкову службу в Україні ” Відповідно до Закону функції
по контролю за дотриманням податкового законодавства, облік фізичних осіб -
платників податків та інших обов'язкових платежів покладені на органи державної
Органи внутрішніх справ діють на підставі Закону України “Про міліцію ” від
20.12.1990 року № 565-ХІІ. Статтями 10, 11 зазначеного Закону визначені
обов»язки і права працівників органів внутрішніх справ. Серед наведених прав і
обов»язків відсутні таки, які б уповноважували органи внутрішніх справ, а
відповідно їх посадових осіб, проставляти в паспорті громадянина України
відмітку щодо наявності у них права здійснювати будь-які платежі без
ідентифікаційного номера.
Згідно ст. 19 Конституції України “органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі
і в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України ”.
У відповідності до ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних
свобод від 04.11.1950 року кожна людина має право на свободу думки, совісті і
релігії. Свобода сповідувати релігію чи переконання підлягає лише таким
обмеженням, які встановлені законом і являються необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах суспільної безпеки, для захисту суспільного порядку,
здоров»я і моралі чи захисту прав і свобод інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про свободу совісті та релігійні організації», будь-яке пряме чи
непряме обмеження прав громадян в залежності від їх відношення до релігії тягне
за собою відповідальність, встановлену законом.
За таких обставин, відповідно до п.
5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя», суд вважає за необхідне керуватися саме Законом, а не
зазначеним вище Порядком.
В судовому засіданні позивачем ніяких позовних вимог до Державної
податкової адміністрації в Україні не висувалось, доказів не надавалось. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову. Виносячи рішення, суд керується ст.11 КАС
України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.
На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що відповідачі
неправомірно відмовили позивачу в задоволенні його вимог, позов ОСОБА_1
ґрунтується на законі.
Керуючись ст. ст. 7, 11, 12, 17, 19, 158-163, 167 КАС України, суд ,-
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Кіровоградської державної податкової інспекції, Державної податкової
адміністрації в Україні про зобов»язання суб»єкта владних повноважень вчинити
дії - задовольнити частково. Визнати
неправомірними дії Кіровоградської ДПІ в м. Кіровограді в частині відмови виключити індивідуальний ідентифікаційний
номер та всю інформацію про ОСОБА_1 з інформаційного фонду Державного реєстру
та проставити в паспорті ОСОБА_1 відмітку про право здійснювати будь-які
платежі без застосування індивідуального ідентифікаційного номеру. Зобов»язати
ДПІ м. Кіровограда виключити інформацію про ОСОБА_1 з інформаційного фонду
Державного реєстру. Зобов»язати ДПІ м.
Кіровограда проставити в паспорті ОСОБА_1 відмітку про право здійснювати
будь-які платежі без застосування індивідуального ідентифікаційного номеру,
завірити її підписом відповідальної особи і гербовою печаткою Кіровоградського
ДПІ в м. Кіровограді. В
задоволенні решти позовних вимог -відмовити. На
постанову суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга подається протягом
двадцяти днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження. Постанову може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровський
районний суд м. Кіровограда шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
постанови протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі з
послідуючою подачею апеляційної скарги протягом двадцяти днів.
Суддя Кіровського районного суду
В.В.Кабанова .