Справа № 2а-2/2007
Суддя: Дармограй І.І.
Дата ухвалення: 2007-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2а-2/2007 рік
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.04.2007
року Ємільчинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Дармограя
1.1.

при секретарі Євтушок
М.Т.

з участю: позивача ОСОБА_1.

представника позивача ОСОБА_6.

представника
відповідача

управління
МВС України

в Житомирській області Заруцького
B.C.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Ємільчине справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1до управління МВС України в Житомирській
області, Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області про скасування
наказу № 151 від 01.09.2006 року щодо звільнення, зобов'язання видати новий
наказ про звільнення та внесення відповідних змін в трудовій книжці,
зобов'язання провести відповідні розрахунки про перебування у відрядженнях з
31.07.2006 року по 08.08.2006 року, з 05.09.2006 року по 09.09.2006 року, за
невикористані відпустки за 2004, 2006 роки, зобов'язання виплатити
середньомісячну заробітну плату з 01.09.2006 року по день фактичного розрахунку
та стягнення 10 000 гривень за завдану моральну шкоду

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1звернувся до суду з
адміністративним позовом до управління МВС України в Житомирській області,
Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області в якому вказав, що він
згідно наказу № 74 від 11.06.1996 року працював в Ємільчинському РВ УМВС в
Житомирській області, де останнім часом будучи старшим лейтенантом міліції
перебував на посаді інспектора по зв'язках з населенням та громадськими
формуваннями.

Згідно
наказу № 151 о/с від 01.09.2006 року був звільнений з органів внутрішніх справ
за ст.38 КЗпП України. Про те, що був звільнений з Ємільчинського РВ УМВС
України в Житомирській області його ніхто не повідомив і він продовжував
працювати в Ємільчинському РВ УМВС та виконував свої обов'язки.

02.09.2006
року заступив на службу помічником чергового райвідділу, а з 05.09.2006 року
отримавши табельну зброю поїхав до м.Попільня

2

Житомирської області у відрядження
разом із ОСОБА_2 працівником Ємільчинського РВ УМВС, де виконували покладені на
них обов'язки.

09.09.2006 року перебуваючи в
м.Попільня його повідомили про те, що він звільнений з Ємільчинського РВ УМВС
01.09.2006 року.

31.07.2006 року по 08.08.2006 року
він також перебував разом із ОСОБА_3 у відрядженні в м.Попільня Житомирської
області, здав відповідні документи до бухгалтерії Ємільчинського РВ УМВС
України в Житомирській області, але коштів за відрядження не отримав.

Він неодноразово звертався до
керівництва Ємільчинського РВ УМВС про виплату йому належних коштів за
перебування у відрядженнях, невикористані відпустки за 2004 - 2006 роки та
відпрацьований період роботи з 01.09.2006 року по 09.09.2006 року, але
позитивного результату не отримав.

В даний час в нього дуже хвора
малолітня дитина 2005 року народження, дружина знаходиться у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, він не має змоги за що
придбати необхідні медикаменти, забезпечити сім'ю продуктами харчування та
одягом, змушений був позичати гроші в ОСОБА_4., ОСОБА_5., котрі не має змоги
повернути незважаючи на те, що має зароблені гроші. Із-за цього він дуже
нервує, страждає, погіршився стан здоров'я, з цього приводу неодноразово
звертався до лікувальних закладів.

Матеріальної шкоди йому завдано
неотриманням заробітної плати, а моральної тим, що він перебував у вкрай
напруженому стані, нервував, змушений був позичати гроші для того, щоб
матеріально забезпечити сім'ю.

Згідно довідки від 17.11.2006 року
за № 4177 видану Ємільчинським РВ УМВС в Житомирській області з позивачем
проведено розрахунок по 01.09.2006 року. Середньомісячне грошове забезпечення
за 2006 рік становить в сумі 876 гривень 78 копійок.

Позивач в позові просив зобов'язати
управління МВС України в Житомирській області, Ємільчинського РВ УМВС України в
Житомирській області скасувати наказ № 151о/с від 01.09.2006 року щодо
звільнення, зобов'язати видати новий наказ про звільнення та внести відповідні
зміни в трудовій книжці, зобов'язати провести відповідні розрахунки про
перебування у відрядженнях з 31.07.2006 року по 08.08.2006 року, з 05.09.2006
року по 09.09.2006 року, виплатити кошти за невикористані відпустки за 2004,
2006 роки та середньомісячну заробітну плату з 01.09.2006 року по день
фактичного розрахунку, витребувати особову справу, відшкодувати моральну шкоду
в сумі 10 000 грн.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1підтримав позовні вимоги, просив їх задоволити, зіславшись на обставини
викладені в адміністративному позові.

Представник позивача ОСОБА_6.
підтримав позовні вимоги позивача, просив їх задоволити, пояснив, що позивач
працював в Ємільчинському РВ УМВС з 1996 року.

01.09.2006 року позивач подав заяву
про звільнення за власним бажанням.

02.09.2006
року він заступив на службу помічником чергового

3

райвідділу.

05.09.2006
року він отримав табельну зброю і поїхав разом із ОСОБА_2. у відрядження в
с.Сокирча Попільнянського району для охорони церкви.

09.09.2006
року з Ємільчинського РВ УМВС приїхали працівники в м.Попільня і повідомили, що
його звільнено за власним бажанням з 01.09.2006 року. Копію наказу позивач
отримав в м.Попільня. При звільненні позивачу не виплатили коштів за
перебування у відрядженні та за невикористану відпустку за 2004 рік, 2006 рік.
Позивач неодноразово звертався в бухгалтерію Ємільчинського РВ УМВС про виплату
йому належних коштів, однак до даного часу він нічого не отримав. В зв'язку з
чим позивач перебував в край напруженому стані, внаслідок чого в нього
погіршився стан здоров'я. Позивач позичив гроші в ОСОБА_4. та ОСОБА_5. в сумі
по 1 тисячі гривень.

Вважає,
що відповідачем порушені права позивача, оскільки згідно КЗпП України всі
громадяни мають право на відпустку або її компенсацію.

Представник
відповідача управління МВС України в Житомирській області ст. юрисконсульт -
Заруцький B.C. позовні вимоги
позивача не визнав в повному обсязі та пояснив, що позивач ОСОБА_1проходив
службу в ОВС з 14.06.1996 року. Звільнився за власним бажанням з 01.09.2006
року згідно наказу начальника УМВС № 151 о/с від 01.09.2006 року по ст. 64 п.
«ж».Згідно роз'яснення Верховного суду України № 1-4/83 від 23.03.1998 року, порядок
проходження служби рядового і начальницького складу органів МВС України
регулюється не КЗпП України, а законодавством про ОВС, ЗУ «Про міліцію»,
Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС
Української РСР, затвердженого постановою KM Української
РСР № 114 від 29.07.1991 року.

В
постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про
практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що
передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів
про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб
(рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо). Особи рядового і
начальницького складу одержують грошове і речове забезпечення відповідно норм
встановлених законодавством. Управління МВС України в Житомирській області не
має заборгованості по відрядженні перед позивачем, оскільки управління МВС в
Житомирській області його у відрядження не направляло, а також в них відсутні
будь-які документи про його перебування. До бухгалтерії Ємільчинського РВ УМВС
України в Житомирській області позивач не надав належних оформлених оригіналів
документів, які б підтвердили його перебування у відрядженні, гроші не
нараховувались, а тому заборгованості перед позивачем не має.

Особам
рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ
за невикористану в рік звільнення відпустку виплачується грошова компенсація.
Позивач на час звільнення мав спеціальне звання «старший лейтенант міліції», а
тому компенсація за невикористані дні щорічної відпустки взагалі не
передбачена. Щодо моральної шкоди, то підстави для відшкодування моральної
шкоди ОСОБА_1. відсутні.

Представник
відповідача Ємільчинського РВ УМВС України в

4

Житомирській області в судове
засідання не з'явився хоча був повідомлений належним чином про час та місце
слухання справи.

Свідок ОСОБА_2- працівник
Ємільчинського РВ УМВС суду показав, що дійсно 05.09.2006 року він разом з
позивачем були направленні у відрядження в с.Сокирча Попельнянського району
охороняти церкву, куди поїхали за власні кошти. Проживали вони там у будиночку,
харчуванням їх забезпечували два рази на день. Він у відрядженні був 10 днів, а
позивач поїхав раніше. Після цього приїхав ОСОБА_7, так як в нього не було бланків
на відрядження, то йому свої чисті бланки віддав позивач. Документи після
відрядження здали в бухгалтерію Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській
області, але кошти до цього часу так і не отримали.

Свідок ОСОБА_4- працівник
Ємільчинського РВ УМВС суду показав, що в кінці вересня місяця 2006 року до
нього підійшов позивач ОСОБА_1з проханням позичити йому гроші в сумі 1 тисячу
грн., пояснивши, що гроші йому потрібні для лікування малолітнього сина, який
хворів. Він погодився на це і позичив гроші позивачу. Розписки він в позивача
не брав, оскільки він з ним в добрих відносинах. Гроші знімав з банкомату банка
«Аваль».

Свідок ОСОБА_8- працівник
Ємільчинського РВ УМВС суду показав, що він був у відрядженні в липні місяці
2006 року разом із ОСОБА_9. в с.Сокірча Попільнянського району охороняли
церкву. Пізніше йому на зміну приїхав ОСОБА_1., а він поїхав додому. Свої
бланки на відрядження він залишив ОСОБА_1., щоб той їх відмітив. У відрядження
вони проживали та харчувались безкоштовно.

Свідок ОСОБА_10- головний бухгалтер
Ємільчинського РВ УМВС суду показала, що вона працює в Ємільчинському РВ УМВС
України в Житомирській області головним бухгалтером, в обов'язки якої входить
нарахування працівникам заробітної плати, коштів за відрядження, доплат, ведення
бухгалтерського обліку, рахунків. Позивач ОСОБА_1працював з 1996 року по
01.09.2006 року звільнення за власним бажанням. Коли працівники міліції їдуть у
відрядження, то в бухгалтерії вони отримують бланки, які вони повинні оформити
і здати звіт в бухгалтерію. Після цього вона проводить їх по бухгалтерії і вже
тоді виплачують кошти за відрядження із загального фонду. Кошти за відрядження
за 2006 рік не надходили. Розпорядження про відрядження позивача вона не
бачила, особисто бланків на відрядження йому не надавала. До бухгалтерії
оформлені належним чином бланки на відрядження із авансовим звітом позивача не
надходили. По 01.09.2006 року по день звільнення з позивачем проведені всі
розрахунки, заборгованості по заробітній платі не має.

Свідок ОСОБА_5- працівник
Ємільчинського РВ УМВС суду показав, що на початку жовтня місяця 2006 року
позивач приїхав до нього додому, просив позичити йому гроші в сумі 1 тисячу
грн. на лікування сина. Він знав, що в нього хворіє часто син. Він погодився і
позичив йому гроші, а розписки від ОСОБА_1. не брав, оскільки в них хороші
відносини.

Свідок
ОСОБА_3- працівник Ємільчинського РВ УМВС суду показав, що в 31 липня 2006 року
по 8 серпня 2006 року він разом із позивачем перебували у відрядженні в
с.Сокирча Попільнянського району по

5

охороні церкви. Добирались туди за
власні кошти, проживали в бувшій сільській конторі, нормальних умов для
проживання не було, харчувались три рази на добу за рахунок місцевого
підприємства. Бланк відрядження відмічали у начальника Попільнянського РВ УМВС.
Звіт про відрядження не заповнювали.

Вислухавши
пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи: копію трудової
книжки позивача (а.3-5); копію заяви позивача про видачу табельної зброї в
зв'язку з відрядженням від 05.09.2006 року (а.6); довідку видану Ємільчинською
ЦРЛ про те, що позивач дійсно звертався за медичною допомогою 22.09.2006 року
(а.7); довідку видану Ємільчинською ЦРЛ від 06.12.2006 року про те, що позивач
дійсно перебував на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні з
16.11.2006 року по 21.11.2006 року (а.8); копію аркуша журналу чергового
Ємільчинського РВ УМВС від 02.09.2006 року, де позивач заступив на службу
помічником чергового (а.9); довідку видану Ємільчинським РВ УМВС України в
Житомирській області від 17.11.2006 року за № 4177 про те, що ОСОБА_1звільнений
за власним бажанням та проведено розрахунок по 01.09.2006 рік (10-11); заява
управління МВС Ураїни в Житомирській області від 08.02.2007 року №21/512
(а.17); заперечення управління МВС України в Житомирській області; копію наказу
№ 501 від 30.06.2005 року управління МВС України в Житомирській області
(а.50-58); копію журналу обліку посвідчень про відрядження працівників
управління (а.59-61); типове положення про Ємільчинський РВ УМВС України в
Житомирській області (а. 62-64); копію запису позивача при звільненні зробленої
з особової справи, де він вказав, що претензії до кадрового апарату не має
(а.65-68); довідку централізованої бухгалтерії відділу освіти від 30.01.2007
року за № 39 про те, що дружина позивача ОСОБА_11. знаходиться у відпустці по
догляду за дитиною до трьохрічного віку; довідку централізованої бухгалтерії
відділу освіти від 30.01.2007 року за № 40 про заробітну плату дружини позивача
ОСОБА_11.; довідку Попільнянського районного відділу УМВС України в
Житомирській області від 26.03.2007 року за № 2329; план-розрахунок
оперативно-профілактичних заходів по затриманню злочинної групи, члени якого
вчиняють крадіжки з культових споруд та магазинів на території Житомирської
області на період з 04.09.2006 року по 14.09.2006 року, суд рахує, що позов
обґрунтований та підлягає частковому задоволенню в частині зобов'язання
начальника УМВС України в Житомирській області внести зміни в наказ № 151 о/с
від 01.09.2006 року щодо звільнення ОСОБА_1. зі служби з 01.09.2006 року,
вказавши дату звільнення 09.09.2006 року та внести відповідні записи до
трудової книжки ОСОБА_1. Так в суді було встановлено, що позивач працював в
Ємільчинському РВ УМВС України в Житомирській області з 11.06.1996 року і
будучи старшим лейтенантом був звільнений відповідно до його рапорту від
21.06.2006 року наказом начальника УМВС України в Житомирській області № 151
від 01.09.2006 року з 01.09.2006 року, однак працював до 09.09.2006 року, при
цьому з 05.09.2006 року по 09.09.2006 року перебував у відрядженні в
Попільнянському районі по вказівці начальника Ємільчинського РВ УМВС України в
Житомирській області відповідно до плану-розрахунку оперативно-профілактичних
заходів по затриманню злочинної групи, члени якого вчиняють крадіжки з культових

6

споруд
та магазинів на території Житомирської області на період з 04.09.2006 року по
14.09.2006 року. Пунктом 11.5 даного плану-розрахунку забезпечити харчування
прибувших працівників міліції покладалось на начальників приймаючих
райвідділів. Будучи у відрядженні в Попільнянському районі Житомирської області
в період з 05.09.2006 року по 09.09.2006 року позивач був забезпечений житлом
та харчуванням. За таких же обставин позивач перебував у відрядженні в період з
31.07.2006 року по 08.08.2006 року. Повернувшись з відрядження позивач звіти
про перебування у відрядженнях не здавав.

В суді було також встановлено, що позивач не відбув
відпустку в 2004 році та 2006 році, що заперечив відповідач.

Приймаючи
рішення суд керується слідуючим:

Відповідно
до п.2 ст. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику
застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року
передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів
про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівнених до них осіб.

В ч.1
ст. 18 ЗУ «Про міліцію»
від 20.12.1999 року порядок та умови проходження служби в міліції
регламентується Положенням про проходження служби особовим складом органів
внутрішніх справ, затверджених Кабінетом Міністрів України.

В ст.
1.12 «Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордоном»
витрати у зв'язку з відрядженням, що не підтверджується відповідними
документами (крім добових витрат) працівникові не відшкодовуються.

В ст. 19
ЗУ «Про міліцію»
вказано, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції
встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні
матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції,
диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення
високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та
інтелектуальні затрати.

В ч.5 ст. 7 ЗУ
«Про міліцію» від 20.12.1999 року вказано, що права та обов'язки, організація
роботи та структура підрозділів міліції визначаються положеннями, які
затверджуються Міністром внутрішніх справ України.

Відповідно
до ст. 2 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України РСР» затвердженого Постановою KM
УРСР від 29.07.1991 року № 114 із змінами та доповненням, внесеними
востаннє Постановою КМУ від 08.06.2005 року № 428 спеціальне звання «старший
лейтенант» відноситься до середнього начальницького складу. В ст. 2 даного
положення «особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ
одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими
законодавством».

В п.4
ст. 21 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української РСР» говориться, що особи рядового і
начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано
інтересами служби і обумовлено показами прямих начальників.

7

В
п.56 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР» вказано, що особам середнього, старшого і
вищого начальницького складу звільненим із органів внутрішніх справ за віком,
через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення
за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається
відповідно до п. 51 даного Положення.

Особам рядового і начальницького
складу (крім осіб, які вказані в абзаці 1-му цього пункту), які звільняються з
органів внутрішніх справ, за невикористану відпустку в році звільнення виплачується
грошова компенсація відповідно до законодавства.

Як було встановлено в суді позивач
був старшим лейтенантом міліції, що відноситься до середнього начальницького
складу, тобто відповідно до абз. 2 п.56 «Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР» не
має права на компенсацію за невикористану відпустку при звільненні. Позивач не
виявив бажання піти у чергову відпустку відповідно до п.56 даного Положення,
при цьому звільнився він на підставі ст. 63 «ж» - за власним бажанням.

В п.68 «Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української
РСР» вказано, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання
звільнитися за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу
внутрішніх справ про прийняте ним рішення не пізніше як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за командою.

Позивач подав рапорт про звільнення
21.06.2006 року, в якому не вказав дату з якої він просить звільнити його з
служби.

Після звільнення позивач зробив
особисто в особовій справі запис про те, що претензій до УМВС не має.

Заявлений позов в частині моральної
шкоди безпідставний. Вини УМВС в тому як така, що позивач працював до
09.09.2006 року, а не був звільнений з 01.09.2006 року не має. Недовиплачена
позивачу заробітна плата є незначною, тому що вона недоплачена за невеликий
період часу з 01.09.2006 року по 09.09.2006 року.

Сторони звільнені судом від сплати
судових витрат.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються п.2 ст.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13
від 24.12.1999 року, ч.5 ст.7, ч.1 ст.18, ст. 19 Законом України «Про міліцію»
від 20.12.1990 року, Постановою КМУ від 29.07.1991 року № 114 «Про затвердження
Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР» із змінами та доповненнями, внесеними
постановами КМУ - остання постанова № 428 від 08.06.2005 року, «Інструкцією про
службові відрядження в межах України та за кордоном» затвердженої наказом
Міністерства фінансів України від 13.09.1998 року № 59 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України за № 218/2658 від 31.03.1998 року.

На
підставі наведеного та керуючись ст.ст.10, 11, 69, 70, 71, 76, 77, 79, 88 ч.1,
98, 158 ч.1, 159, 160 ч.1,2, 161, 162, 163, 167, 186 КАС України, суд

8

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до управління МВС
України в Житомирській області, Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській
області про скасування наказу № 151 від 01.09.2006 року щодо звільнення,
зобов'язання видати новий наказ про звільнення та внесення відповідних змін в
трудовій книжці, зобов'язання провести відповідні розрахунки про перебування у
відрядженнях з 31.07.2006 року по 08.08.2006 року, з 05.09.2006 року по
09.09.2006 року, за невикористані відпустки за 2004, 2006 роки, зобов'язання
виплатити середньомісячну заробітну плату з 01.09.2006 року по день фактичного
розрахунку та стягнення 10 000 гривень за завдану моральну шкоду задоволити
частково.

Зобов'язати начальника УМВС України
в Житомирській області внести зміни в наказ № 151 о/с від 01.09.2006 року щодо
звільнення ОСОБА_1. зі служби з 01.09.2006 року, вказавши дату звільнення
09.09.2006 року та внести відповідні записи до трудової книжки.

Зобов'язати УМВС України в Житомирській
області виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період служби з 01.09.2006 року по
09.09.2006 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Витрати понесені судом при розгляді
справи відносяться за рахунок держави.

На постанову суду може бути подано
заяву про апеляційне оскарження до Ємільчинського райсуду протягом десяти
днів з дня її проголошення.

Постанова
може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через
Ємільчинський районний суд протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.