Справа № 22-а-2385/2007
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2007-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий 1-ої інст. Боровицький О.А.
статзвіту №22
Старокостянтинівський райсуд Хмельницької обл.
Справа № 22-а-2385/07
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2007 року
м. Львів

Обрізко І.М., Онишкевича Т.В., Яворського І.О.

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого

суддів:

за участю секретаря -
Гідей К.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу військової частини А-2502 на
постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2007 року по адміністративній
справі №2-а-164/07 за позовом ОСОБА_1 до військової частини А2502 про стягнення
грошової компенсації за належне до видачі речове майно,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся в
місцевий суд з позовом до військової частини А-2502, покликаючись на те, що він
проходив військову службу в цій частині до 04 жовтня 2006 року. Після
звільнення з військової служби відповідач не виплатив йому грошову компенсацію
за належне до видачі речове майно в сумі 5715,41 грн..

Постановою
Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2007 року позовні вимоги
задоволено. Суд виходив з того, що особам які звільняються з військової служби
в запас або відставку, виплачується грошова компенсація за належне їм до
одержання у місяці звільнення речове майно.

Не погодившись із
зазначеним судовим рішенням військова частина А-2502 подала апеляційну скаргу з
якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права,
невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та
відмовити позивачу в задоволенні позову.

Покликання маються на
те, що ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей» військовослужбовці одержують за рахунок
держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за
бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них, проте вказана
норма призупинена та відповідно відсутнє фінансування на вказані цілі.

Судова колегія
заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне відмовити в
задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст.200
КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення,
а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Розглядаючи спір,
судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин.

Судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та сторони не заперечують, що ОСОБА_1 проходив
службу на посаді начальника лабораторії групи збору та обробки інформації
радіоелектронної розвідки центру обробки розвідувальної інформації у військовій
частині А-2502. Був звільнений в запас 04.10.2006 року з правом носіння
військової форми одягу.

Відповідно до вимог ст.
9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів
їх сімей», яка діяла станом до внесення змін від 04 квітня 2006 року Законом
України №3591-ІУ, держава гарантує забезпечення військовослужбовцям матеріальне
та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян
України у військовій службі. Військовослужбовці одержують за рахунок держави
грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням
військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Порядок і розміри грошового
та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість
речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України
з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

Згідно пункту 27
Положення «Про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил
та інших військових формувань у мирний час», затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28 жовтня 2004 року за №1444, військовослужбовці
звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за
бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення,
або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про
звільнення.

Покликання сторони
відповідача на те, що Законом України «Про деякі міри по економії бюджетних
коштів» від 17.02.2000 року, який набрав чинності 11.03. цього ж року, була
призупинена дія ст. 9 ч. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей», а тому в задоволенні позову слід
відмовити, спростовується аналізом вище наведеного та ст.4 Закону України «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», яка діяла
на час прийняття рішення судом першої інстанції, ст.9 Закону України «Про
військовий обов'язок і військову службу», згідно якого вказане обмеження
стосується військовослужбовців, а не військовозобов'язаних тобто осіб, які
перебувають в запасі.

Крім цього, виходячи з
внесених змін Законом України від 04 квітня 2006 року за № 3591-ІУ, ст. 9 Закону
України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх
сімей», станом на час звільнення ОСОБА_1 зі служби, була викладена в іншій
редакції, а зміни до Закону України «Про деякі міри по економії бюджетних
коштів» від 17.02.2000 року внесені не були.

З огляду на означене,
місцевий суд прийшов до правильного висновку в частині задоволення позовних
вимог про стягнення грошової компенсації за не отримане речове майно в розмірі
5715,41 грн., розрахунок який перепровірений в ході апеляційного розгляду
справи, однак помилково застосував п. 28 Положення «Про забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил речовим майном у мирний час», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України № 1135 від 22 липня 1998 року, яке
втратило чинність згідно п.4 Положення «Про порядок речового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час»,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року за
№1444.

На думку апеляційного
суду формальні обставини не можуть слугувати підставою для скасування судового
рішення першої інстанції.

Судова колегія вважає,
що в загальному доводи апеляційної скарги щодо скасування судового рішення
суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення
справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись статтями 195,
196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу
військової частини А-2502 залишити без задоволення, а постанову
Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2007 року без змін.

Ухвала апеляційного
суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця після набрання нею
законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Обрізко І.М.
Онишкевич
Т.В. Яворський І.О.

Головуючий:

судді: