Справа № 2-а-4162/2007
Суддя: Гонтарук В.М.
Дата ухвалення: 2007-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-4162/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

«26» грудня 2007 року м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд

в складі:

головуючого: судді
Гонтарука В.М.

при секретарі Зелінській І.В.

за участю представника
відповідача Андрієнка А.В.

позивачі в судове засідання не
з'явились, однак надали суду заяву щодо розгляду справи без їх участі

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Вінниці об'єднану адміністративну справу №2-а-4162/07 за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Управління праці і
соціального захисту населення Тиврівської
РДА про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до Вінницького
окружного адміністративного суду з позовами до Управління праці та соціального
захисту населення Тиврівської
районної державної адміністрації про
стягнення щорічної грошової допомоги.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що позивачі є учасниками війни, інвалідами війни, про що свідчать відповідні посвідчення. Відповідно до
Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» вони мають право на отримання щорічної до 5 травня відповідного року разової
грошової допомоги.

Незважаючи на це та без урахування розмірів
мінімальних пенсій, які встановлювались на 2004, 2005, 2006, роки, відповідач з
посиланням на Закони України «Про державний бюджет України» на відповідні роки,
зазначені допомоги позивачам 2004, 2005,
2006 роки виплачував не в повному обсязі.

Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-ІV
мінімальна пенсія за віком у 2004 році була встановлена у розмірі 92,45 грн.
Законом України від 23.12.2004 р. № 2291-ІV «Про внесення змін до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законом України від
25.03.2005 р. №2505-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2005 рік» мінімальна пенсія за віком у 2005 році встановлена
у розмірі 332 грн. Відповідно до Закону України від 20.12.2005 р. № 3235-ІV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» у 2006
році мінімальна пенсія за віком склала: з 01.01.2006 року - по 31.03.2006 року
- 350 грн., 01.04.2006 року по 30.09.2006 року - 359 грн. та з 01.10.2006 року
по 31.12.2006 року - 366 грн. Саме
з такого розрахунку, вважають позивачі, їм повинна розраховуватись і
виплачуватись щорічна разова грошова допомога до 5 травня за вказані роки.

Таким чином, позивачі
вважають, що їм недоплачена сума щорічної разової
грошової допомоги. В зв'язку з цим вони просять суд стягнути з відповідача на свою користь недоплачену частину
разової грошової допомоги за 2004, 2005, 2006 роки.

В судове засідання
позивачі не з'явились, однак надали суду заяви щодо розгляду справ за їх
відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх
задоволити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх
задоволення. При цьому заявив, що позивачами, пропущений річний строк звернення
до адміністративного суду, а тому просить суд, на підставі ст.100 КАС України,
відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою
суду від 17.12.2007 року адміністративні справи об'єднані в одне провадження.

Заслухавши
пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані
докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Статтею 17-1 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в
розмірах, передбачених статтями 12-16 зазначеного Закону, здійснюють органи
праці та соціального захисту населення
через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам
- за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за
місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Позивачі
є учасниками війни, інвалідами війни,
про що свідчать відповідні посвідчення.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
вони мають право на отримання щорічної до 5 травня
відповідного року разової грошової допомоги.

На протязі 1995-2006
років в Закон України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», неодноразово
вносилися зміни, окремі норми вказаного Закону призупинялись Законами України
«Про Державний бюджет України» на 2005-2006 роки. У зв'язку із зупиненням дії цих статей, Законами України «Про
Державний бюджет України» встановлювались певні розміри щорічної разової
допомоги на відповідні роки.

Отримання позивачами
щорічної разової допомоги у розмірах, встановлених Законами України «Про
державний бюджет України», підтверджується наданими відповідачем доказами та не
заперечується позивачами.

Відповідно до ч.2 ст.95
Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове
спрямування цих видатків.

Згідно п.п. 3, 4 ст.22
Бюджетного кодексу України управління праці та соціального захисту населення,
як головний розпорядник коштів місцевого бюджету отримує бюджетні призначення
шляхом їх затвердження у Законі про Державний бюджет України чи рішення про
місцевий бюджет.

Статтею 23 Бюджетного
кодексу передбачено, що управління праці та соціального захисту населення може
здійснювати з бюджету будь-які бюджетні
зобов'язання та платежі лише за наявності відповідного бюджетного призначення,
які встановлюються Законом про Державний
бюджет чи рішення про місцевий бюджет.

Щодо вимог
стягнення недоплачених сум щорічної
разової грошової допомоги учасникам
війни, членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, вдовам померлих
ветеранів війни, інвалідам війни, учасникам бойових дій за 2004, 2005, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кодекс
адміністративного судочинства України набрав чинності з 1 вересня 2005 року. До
набрання чинності зазначеного Кодексу позивач мав би звертатися до суду за
правилами Глави 31-А ЦПК України (1963р.), статтею 248-5, якого передбачено
двомісячний строк звернення до суду, з моменту встановлення порушеного права.

Частиною 2 статті 99
КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, про порушення
своїх прав на отримання щорічної разової грошової допомоги у розмірі,
встановленому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» позивачі мали б
дізнатися при отриманні зазначеної допомоги до 5 травня відповідного року та
звернутися до суду на протязі року - до 5 травня наступного року.

В своїх позовних заявах позивачі не
ставлять за вимогу поновлення строку звернення до адміністративного суду щодо
поновлення порушених своїх прав, свобод чи інтересів та відсутнє обґрунтування причин пропуску
позивачами цього строку. Знехтувавши,
встановленими законом вимогами щодо строків зверненням до суду, позивачі
втратили право на судовий захист.

Згідно з
ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи
ті обставини, що в обґрунтування пропущеного строку позивачами не надано ніяких
пояснень, а відповідач наполягав щодо
відмови в цій частині позовних вимог саме в зв'язку з пропущенням строку
звернення до суду, то у суду наявні всі підстави для відмови позивачам в задоволенні цієї частини позовних вимог.

В частині позовних вимог щодо стягнення недоплачених сум щорічної
разової грошової допомоги позивачам за 2006 рік суд відмовляє в їх задоволенні
з тих підстав, що виплата щорічної грошової допомоги, як і її розмір, який
підлягав виплаті позивачам в 2006 році, було встановлено не Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», а
Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік».

Положення ст.ст.12, 13,
14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо виплати разової щорічної грошової
допомоги не діяли протягом 2006 року, у
зв'язку із змінами, внесеними у зазначений нормативно-правовий акт Законом
України «Про державний бюджет» на 2006 рік, тому норми ст.ст.12, 13, 14, 15, 16
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не підлягають застосуванню в указаний
період, у зв'язку із зупиненням її дії. Посилання позивачів, що Закон України
«Про державний бюджет» на 2006 рік визнано неконституційним є безпідставним,
так як рішенням Конституційного Суду України у справі N
1-27/2004 від 1 грудня 2004 року N20-рп/2004, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними), лише положення Закону
України «Про Державний бюджет України на 2004 рік». Однак вказане рішення не
стосується Закону України «Про
державний бюджет України на 2006 рік».

Відповідач здійснюючи виплати
щорічної разової грошової допомоги у відповідності до розмірів, встановлених
вищевказаними нормами діяв на підставі та у межах повноважень.

З урахуванням
наведеного, суд вважає, що рішенням, дією чи бездіяльність відповідача
будь-яких прав, свобод та інтересів позивачів не порушено. Відповідач діяв на
підставі, у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачено діючими
законами України, а тому в позові слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.95 Конституції України, п.п. 3, 4 ст.22, 23 Бюджетного кодексу
України ст.ст. ч.2 ст. 99, 100,
158 - 163, 186, 254 КАС України, Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», суд -

ПОСТАНОВИВ:

В
задоволенні позовів по об'єднаній адміністративній справі №2-а-4162/07 відмовити повністю.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10
днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної
інстанції через суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає
сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя.
/підпис/.

Копія вірна.

Суддя:

Секретар: