Справа № 3/206
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2007-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№ 3/206
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Блажівської Н. Є.
при секретарі Мельнику С. С.
за участю представників сторін:
За результатами розгляду у
відкритому судовому засіданні адміністративної справи
Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1(надалі -Позивач)
Державної податкової інспекції
у Дніпровському районі міста Києва (надалі - Відповідач)
визнання недійсним і скасування податкового повідомлення-
рішення та акту

На підставі частини 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 13 грудня
2007 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Виготовлення
Постанови у повному обсязі відкладено на 20 грудня 2007 року.

В С Т А Н О В И В

Суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична особа ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної
податкової інспекції у
Дніпровському районі міста Києва
про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції в Дніпровському
районі міста Києва в особі Ігнатенко
Л.В, Домашовець П.С., Денисенко Ю.О., щодо проведення планової виїзної перевірки своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
та зборів (обов'язкових платежів) його, як приватного підприємця, визнання
протиправним, недійсним і скасування Акту за №1162/17- від 23.03.2005року
та податкового повідомлення -рішення
№ від 25.03.2005року (надалі -спірне рішення).

Свої позовні вимоги Позивач
обґрунтовує тим, що Відповідачем неправомірно проведена планова виїзна перевірка своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) його, як приватного
підприємця. Оскаржувану позивачем перевірку було проведено на підставі направлення на перевірку № 749 від 5 березня
2005 року, підписаного начальником ДПІ в Дніпровському районі міста Києва.
Відповідно до змісту зазначеного направлення для проведення перевірки було призначено старшого державного
податкового ревізора-інспектора Денисенко Ю.О.
А у Акті перевірки фактичну перевірку провели троє
співробітників Відповідача.

Окрім цього, Позивач зазначає, що
перевірка здійснена без попереднього
письмового попередження позивача, як суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи на її проведення. Ані за
10 днів, ані пізніше жоден із посадовців ДПІ не направляв йому
ніяких письмових повідомлень.

Позивач стверджує, що перелічені
вище порушення не відповідають вимогам
статті 11-2 Закону України „Про Державну Податкову службу”. Згідно якої посадові особі органу державної податкової
служби вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної
перевірки за наявністю підстав для їх проведення, визначеними цим та іншими
законами України, та за умови надання
платнику податків під розписку
направлення на перевірку, в якому зазначаються
дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета,
вид (планова або позапланова), підстави,
дата початку та закінчення перевірки,
посади, звання та прізвища посадових осіб
органів державної податкової служби, які проводитимуть перевірку. Крім
того в порушення пункту 2 частини 1
статті 11-2 цього Закону Позивачу не
було надано і копії наказу
керівника податкового органу про проведення планової виїзної перевірки. Із викладеного
Позивач вбачає, що оскаржувану перевірку було проведено із суттєвим порушенням норм чинного законодавства, що регулюють
порядок, підстави та способи проведення перевірок, а також компетенцію осіб, що
здійснюють перевірку.

Позивач також просить визнати
поважними причинами пропущення строку звернення до суду оскільки протягом трьох
років після проведення оскаржуваної перевірки 23 березня 2005 року, посадовими
особами ДПІ в Дніпровському районі м. Києва не вчинялося жодної дії, яка б
свідчила про наміри реально реалізувати результати незаконної перевірки. Позивач
зазначає, що до моменту відкриття провадження в адміністративній справі № 29/405-а
згідно Ухвали Господарського суду
м. Києва від 5 липня 2007 року за позовом заступника прокурора Дніпровського
району м. Києва в інтересах держави в особі ДПІ в Дніпровському районі м. Києва
до Позивача про стягнення заборгованості
в сумі 10 798 грн. 79 коп., наявність перевірки та акту перевірки жодним чином не впливали на охоронювані Законом його інтереси. Тому,
як стверджує Позивач, ним не було використано свої права згідно статті
99 Кодексу про адміністративне судочинство України в річний строк після
ознайомлення з результатами перевірки.

За клопотанням Позивача, в судове
засідання 13 грудня 2007 року було викликано в якості свідка рідну сестру
ОСОБА_1-ОСОБА_2. В своїх поясненнях свідок зазначила, що їй не відомо хто
розписувався на поштових повідомленнях замість неї, та зауважила, що разом з
ними за вказаною адресою проживають також їхні батьки.

Як вбачається з наданих
Відповідачем копій поштових повідомлень, в яких вказано, що їх отримувала
ОСОБА_2. із зазначенням ступеня родинного зв'язку -сестра. Таким чином, суд
критично ставиться до показів свідка, адже поштові повідомлення отримувача, як
випливає з поштових повідомлень, за адресою проживання Позивача двічі з
інтервалом пів року підписувались ОСОБА_2, сестрою.

Відповідач проти позову заперечує,
надав докази на підтвердження своїх дій
в ході перевірки Позивача, та в клопотанні від 7 листопада 2007 року просить в
позові відмовити з підстав пропуску Позивачем встановленого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства України строку для звернення до адміністративного
суду, що у відповідності до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для відмови в позові.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши пояснення представників Позивача та
Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до
наступних висновків:

Спірні правовідносини регулюються
Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про державну
податкову службу України», Законом України «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами».

З 5 березня 2005 року по 23 березня
2005 року Відповідачем була проведена планова виїзна перевірка своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів) приватним підприємцем ОСОБА_1 за період з 1 січня 2002 року по 31
грудня 2004 року, за результатами якої складено Акт № 1162/17- від 23
березня 2005 року (надалі -Акт перевірки).

В Акті перевірки зазначено про
порушення Позивачем статті 10, пункту 2а статті 19 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з громадян», а саме неперерахування до бюджету
прибуткового податку з громадян та про порушення підпункту 8.1.1 пункту 8.1
статті 8, пункту 22.3 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних
осіб», а саме не в повному обсязі перерахування до бюджету податку з доходів
фізичних осіб.

На підстав вказаного Акту перевірки
Відповідачем було винесене податкове повідомлення -рішення № /0 від
25 березня 2005 року про нарахування податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 11345,79 грн., в тому числі за основним
платежем 3781, 93 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями -7563, 86 грн.

Позивач просить визнати
протиправними дії Відповідача щодо проведення зазначеної перевірки та складання
Акту 1162/17- від 23 березня 2005 року на підставі порушення
Відповідачем статті 11-2 Закону України «Про державну податкову службу в
Україні», а саме фактів проведення перевірки трьома співробітниками Відповідача
-Ігнатенко Л.В., Домашовець П.С., Денисенко Ю.О., в той час як направлення на
перевірку було видане лише Денисенку Ю.О., а також ненадання Позивачу
письмового повідомлення про проведення перевірки та наказу керівника про проведення
перевірки.

Відповідно до статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в
межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом
або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Щодо вимог про визнання
протиправними дій слід зазначити, що твердження Позивача про те, що він не знав
про порушення свої прав до розгляду господарським судом міста Києва справи за
позовом заступника прокурора
Дніпровського району м. Києва в інтересах держави в особі ДПІ в Дніпровському районі м. Києва
до Позивача про стягнення заборгованості
в сумі 10 798 грн. 79 коп. не відповідають фактичним обставинам справи з
урахуванням наступного. Матеріали справи свідчать, що Позивач був присутній під
час проведення Відповідачем перевірки, ознайомлений з Актом перевірки, ним
підписана розписка від 5 березня 2005 року в отриманні документів, які є
підставою для проведення Відповідачем перевірки.

Враховуючи те, що Позивач
посилається на факти ненадання йому повідомлення, наказу про проведення
перевірки та її здійснення не вповноваженими посадовими особами Відповідача як
на підставу визнання протиправними дій Відповідача по проведенню
перевірки, днем, з якого Позивач повинен
був знати про такі порушення своїх прав є день початку перевірки, а саме 5
березня 2005 року. Саме з цього дня рахується строк звернення до
адміністративного суду за захистом прав Позивача, порушених неправомірними
діями посадових осіб Відповідача по проведенню перевірки.

Щодо визнання неправомірними дій
посадових осіб Відповідача по складанню Акту Перевірки № 1162/17- від
23 березня 2005 року, то строк звернення до адміністративного суду за захистом
прав Позивача, порушених в результаті підписання такого Акту рахується з дати
його підписання, а саме з 23 березня 2005 року.

Адміністративний позов про визнання
дій неправомірними, визнання протиправним та скасування Акту перевірки поданий
Позивачем до суду 17 жовтня 2007 року.

З урахування викладеного, суд
приходить до висновку про пропуск Позивачем строку звернення до адміністративного
суду з вимогами про визнання
протиправними дій Відповідача щодо
проведення планової виїзної перевірки та складання Акту № 1162/17- від 23 березня 2005
року, що є підставою для відмови у позові в цій частині, враховуючи те, що на
цьому наполягає Відповідач.

Крім того, згідно пункту 1 частини
1 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»органи
державної податкової служби
у випадках, в
межах компетенції та у
порядку, встановлених законами
України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на
підставі поданих податкових
декларацій, звітів та
інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів
(обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та
позапланові виїзні перевірки своєчасності,
достовірності, повноти
нарахування і сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів),
додержання валютного законодавства
юридичними особами, їх філіями,
відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної
особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності
чи не мають такого статусу, на яких
згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).

Згідно статті 11-1 Закону України
«Про державну податкову службу в Україні»
плановою виїзною перевіркою вважається перевірка платника податків щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати ним податків
та зборів (обов'язкових платежів),
яка передбачена у плані роботи
органу державної податкової служби
і проводиться за
місцезнаходженням такого платника
податків чи за місцем розташування
об'єкта права власності,
стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка.
Право на проведення планової
виїзної перевірки платника
податків надається лише у тому випадку,
коли йому не пізніше ніж за десять днів до дня проведення зазначеної
перевірки надіслано письмове
повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення.

Відповідно до статті 11-2 Закону
України «Про державну податкову службу в Україні» посадові особи органу державної
податкової служби вправі
приступити до проведення
планової або позапланової виїзної
перевірки за наявності підстав
для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку:

1) направлення на перевірку,
в якому зазначаються дата його
видачі, назва органу
державної податкової служби,
мета, вид (планова
або позапланова), підстави,
дата початку та
дата закінчення перевірки, посади,
звання та прізвища посадових
осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним
за умови наявності
підпису керівника органу
державної податкової служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби;

2)
копії наказу керівника
податкового органу про проведення
позапланової виїзної перевірки,
в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки,
дата її початку та дата закінчення.

Ненадання цих документів платнику
податків або їх надання з
порушенням вимог, встановлених
частиною першою цієї статті, є
підставою для недопущення
посадових осіб органу
державної податкової служби до проведення планової або
позапланової виїзної перевірки.

Таким чином, ненадання платнику
податків під розписку зазначених в статті 11-2 документів є підставою лише для
недопущення посадових осіб ДПІ до проведення перевірки, та не може бути
підставою для визнання протиправними рішень, прийнятих за результатами такої
перевірки.

Як свідчать матеріали справи,
Позивачем були допущені до проведення перевірки з 5 березня 2005 року по 23
березня 2005 року посадові особи Відповідача, про що свідчить складений Акт
перевірки. Крім того, в матеріалах справи є Розписка Позивача від 5 березня
2005 року про те, що він отримав документи, передбачені статтею 11-2 Закону України «Про державну податкову службу
в Україні», які надають право на проведення перевірки. Твердження ж Позивача
про те, що перевірка фактично проводилася трьома співробітниками Відповідача
-Ігнатенко Л.В., Домашовець П.С., Денисенко Ю.О., в той час як направлення на
перевірку було видане лише Денисенку Ю.О. спростовується текстом Акту
перевірки, з яким ознайомлений Позивач, та в якому зазначено, що перевірка
проведена на підставі направлення № 749 від 5 березня 2005 року старшим
державним податковим ревізором -інспектором відділу документальних перевірок
фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ДПІ у Дніпровському районі
міста Києва Денисенком Юрієм Олексійовичем.

Враховуючи вищевикладене, посилання
Позивача на порушення Відповідачем під час проведення перевірки статті 11-2
Закону України «Про державну податкову службу в Україні» як на підставу
визнання протиправними дій посадових осіб Відповідача по проведенню перевірки є
неправомірним та спростовується матеріалами справи.

В частині визнання незаконним Акту
перевірки ДПІ у Дніпровському районі м. Києва № 1162/17- від 23
травня 2005 року позовні вимоги не підлягають задоволенню враховуючи наступне.

Пунктом 1 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України передбачено, що компетенція
адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових
актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Під актом державного чи іншого
органу розуміють офіційний письмовий документ цих органів, який породжує певні
правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і
має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Оскільки, акт про
результати перевірки не породжує певних правових наслідків, висновки акту не
мають обов'язкового характеру. Акт перевірки не є нормативно-правовим актом чи
правовим актом індивідуальної дії, а тому спір щодо визнання недійсним такого
акту не підвідомчий адміністративному суду.

Щодо позовної вимоги про визнання
протиправним, недійсним та скасування податкового повідомлення рішення №
/0 від 25 березня 2005 року суд приходить до висновку, що вона не
підлягає задоволення з урахуванням такого.

Незалежно від характеру проведеної
ДПІ перевірки підставою для прийняття Відповідачем податкового повідомлення
-рішення № /0 від 25 березня 2005 року було донарахування податкових
зобов'язань, правомірність яких з точки зору діючого законодавства України та
фактичним обставинам справи і необхідно вивчати в даному випадку.

У відповідності до статті 71
Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивачем не надано жодних доказів,
які свідчили б про неправомірність податкового повідомлення -рішення №
/0 від 25 березня 2005 року про нарахування Позивачу податкових
зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 11345, 79 грн., в тому
числі за основним платежем 3781, 93 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями -7563, 86 грн. А тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не
підлягають.

Згідно підпункту 5.2.5 пункту 5.2
статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетом та державними цільовими фондами»платник податків має право
оскаржити до суду рішення контролюючого
органу про нарахування податкового зобов'язання у будь-який момент
після отримання відповідного податкового повідомлення з урахуванням
строків давності. Строки давності цим Законом визначені в статті 15 та
відповідають 1095 дням. Таким чином, з вимогою про скасування податкового
повідомлення -рішення № /0 від 25 березня 2005 року Позивач звернувся
в межах строків давності, визначених Законом України «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами», а тому
клопотання Відповідача щодо відмови в задоволенні позову в цій частині з
підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду не відповідає
законодавству. Однак враховуючи те, що Позивачем не доведено протиправність
податкового повідомлення -рішення № /0 від 25 березня 2005 року,
вимога про його скасування не підлягає задоволенню по суті.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги Позивача є
недоведеними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

На підставі вищевикладеного,
керуючись статтями 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,
Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О
В И В

В позові відмовити повністю.

Постанова відповідно до частини 1
статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими статтями
185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Н. Є. Блажівська

Дата складення та підписання
постанови в повному обсязі -20 грудня 2007 року