Справа № К-20798/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2008-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2008

№ К-20798/06

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

Карася О.В. (головуючого),

Брайка А.І., Голубєвої Г.К., Рибченка А.О., Федорова М.О.

при секретарі: Міненко О.М.

за участі представника відповідача Купельського О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну
скаргу Державної
податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва на постанову Київського
апеляційного господарського суду від 23.05.2006 по справі № 28/71-11/51

за позовом Приватного підприємства «Ост»

до Державної
податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позовні вимоги про
визнання недійсними податкового повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва (далі - ДПІ): від 08.10.2003 № 1931/23-2, винесеного за
наслідками проведеної позапланової перевірки дотримання вимог податкового
законодавства ПП «Ост» при відображенні в обліку господарської операції по
угоді укладеної з ПП «Три «Т», за період з 16.01.2001 по 16.02.2001, за
результатами якої було складено Акт від 03.10.2003 №
414/2479/23-2/0302/2350/070, де відповідно до пп. "б" п.4.2.2 п. 4.2
ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами» та пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9
п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та на
підставі пп. 17.1.3, пп. 17.1.6 п. 17.1
ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами» позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем податок на прибуток у сумі 505 080,65 грн. (265 831,92
грн. основного платежу та 239 248,73 грн. штрафних (фінансових) санкцій).

За результатами апеляційного
оскарження ДПА у м. Києві прийняла рішення про результати розгляду скарги, яким
позивачу збільшено суму податкового зобов'язання (в частині штрафних санкцій)
на суму 26 583,19 грн. Відповідно ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення
від 17.01.2004 № 19/23-2, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по
податку на прибуток у сумі 26 583,19 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.06.2005 по
справі № 28/71-11/51 - в позові відмовлено.

Судове рішення мотивоване ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України з посиланням на рішенням Святошинського
районного суду м Києва, якими визнано
установчі документи, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ та первинні
документи недійсними. За вказаних обставин нарахування податковим органом
позивачеві податкових зобов'язань з податку на прибуток в сумі 265 831,92 грн.
по відносинах з ПП «Три Т» визнано правомірним.

Постановою Київського апеляційного господарського суду
від 23.05.2006 по справі № 28/71-11/5 рішення Господарського суду м. Києва від
01.06.2005 по справі № 28/71-11/51 скасовано, а позов ПП «Ост» задоволено в
повному обсязі. Визнано недійсними податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва від 08.10.2003 № 1931/23-2 та від 17.01.2004 №
19/23-2.

При цьому судом встановлено, що
рішенням Святошинського районного суду м
Києва по справі № 2-4264 від 12.12.2002 за позовом Державної податкової
інспекції у Святошинському районі м. Києва до ПП «Три «Т», ОСОБА_1, ОСОБА_2
визнано установчі документи та свідоцтва про реєстрацію платника податку на
додану вартість ПП «Три «Т» недійсними з моменту перереєстрації, тобто із
05.12.2000. А рішенням Святошинського районного суду м. Києва по справі № 2-606
від 24.01.2003 за позовом ОСОБА_3 до ПП «Три «Т», 3-я особа ДПІ у
Святошинському районі м. Києва про визнання первинних документів недійсними,
були визнані первинні документи (договори, податкові накладні, накладні, рахунки),
які підписані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як директором ПП «Три «Т» з моменту їх
складання, недійсними.

Зазначені рішення були переглянуті
за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Святошинського районного
суду м. Києва від 21.10.2005 задоволено заяву директора ТОВ «Біофарм»
Ситник В.В. про перегляд рішення в
цивільній справі в зв'язку з нововиявленими обставинами та скасовано рішення
Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2002 та від 24.01.2003 про
визнання первинних документів недійсними.

Ухвалою Святошинського районного
суду м. Києва від 29.11.2005 залишено позовну заяву ОСОБА_3 до ПП «Три «Т», 3-я
особа ДПІ у Святошинському районі м. Києва, про визнання недійсними первинних
документів підписаних ОСОБА_3, без розгляду.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 13.12.2005 у справі № 2-4643 в
позові ДПІ у Святошинському районі м. Києва до ПП «Три «Т», ОСОБА_1, ОСОБА_2.,
3-я особа ТОВ «Біофарм» про визнання установчих документів та свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану вартість недійсними з моменту
перереєстрації, тобто з 05.10.2000 відмовлено.

Підставою ж
податкових нарахувань стали ті обставини, що між позивачем та ПП «Три «Т» були
укладені договори № 19/01 від 19.01.2001, № 14/02 від 14.02.2001, № 16/02 від
16.02.2001 р., № 15/01 від 15.01.2001 про виконання робіт. Факт виконання робіт
та поставки ТМЦ підтверджується актами виконаних робіт, накладними та
податковими накладними, платіжними дорученнями, доданими до матеріалів справи.

Враховуючи зазначене, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність того факту, що укладаючи
угоду, сторони діяли з метою, яка суперечить інтересам соціалістичної держави
та суспільства, оскільки позивач сплатив ПП «Три «Т» в ціні за вартість
виконаних робіт податок на додану вартість. Таким чином, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що позивачем правомірно включено до складу
валових витрат кошти по факту їх оплати на користь ПП «Три «Т», а тому відсутнє
завищення позивачем у IV кварталі 2002 року валових витрат на загальну суму 866
100 грн. та заниження у вказаному податковому періоді податку на прибуток.

Не погодившись із постановою
Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2006 по справі №
28/71-11/51 відповідач (ДПІ) подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати
судове рішення та відмовити в позові, оскільки рішення винесено із порушенням
та неправильним застосуванням норм матеріального права і судом не прийнято до
уваги норму пп. 5.2.1 п.5.2 та 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», так як позивачем віднесення до складу
валових витрат витрати на суму 886 100 грн., які не були підтверджені
відповідними накладними, отже заниження податку на прибуток за IV квартал 2002
року на 265 800 грн.

На думку скаржника, з посиланням на
п.п.5.3.9 п5.3 ст5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», -
рішення Святошинського районного суду м. Києва від 2.12.2002 № 2-4264, яким визнано недійсним
установчі документи ПП «Три «Т» та свідоцтво платника ПДВ; та рішення
Святошинського районного суду м. Києва від 24.01.2003 № 2-606, яким визнано
недійсними первинні документи, які підписані ОСОБА_3 як директором ПП «Три «Т»
з моменту їх складання, на час перевірки та час винесення податкового
повідомлення-рішення вищезазначені рішення районного суду не були скасовані та
були чинні. Тобто скаржник наголошує, що ПП «ОСТ» не мало права на включення до
складу валових витрат в І кварталі 2001 року сум компенсації вартості придбаних
робіт у ПП «Три «Т» на загальну суму 886 100 грн., на підставі документів, як
таких, що підписані особою, яка не має прав юридичної особи та суперечать
вимогам чинного законодавства.

Позивач
заперечення на касаційну скаргу не надав, в судове засідання не з'явився, про
час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Перевіривши
правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи
касаційної скарги та пояснення представника відповідача, колегія суддів вважає,
що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як визначено п. 5.1 ст. 5 Закону
України (в редакції від 22.05.1997 № 283, зі змінами) «Про оподаткування
прибутку підприємств» - валові витрати виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх
подальшого використання у власній господарській діяльності. А в силу пп. 5.2.1
п. 5.2 ст. 5 цього ж Закону до складу валових витрат включаються, зокрема, суми
будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 -5.8
цієї статті.

Відповідно враховуючи, що згідно
пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 даного Закону не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та
іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення податкового обліку.

Датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата
списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси
платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для
робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт
(послуг) (пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств»).

Таким чином
необхідно погодитись із обґрунтуванням судом апеляційної інстанції своєї
постанови тим фактом, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від
21.10.2005 про перегляд рішення в цивільній справі в зв'язку з нововиявленими
обставинами - скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від
12.12.2002 та від 24.01.2003 про визнання первинних документів ПП «Три «Т»
недійсними .

Тобто вірним є визначення суду про
те, що факт того, що укладаючи угоду, сторони за договором діяли з метою, яка
суперечить інтересам соціалістичної держави та суспільства - не встановлено,
оскільки позивач сплатив ПП «Три «Т» в ціні за вартість виконаних робіт податок
на додану вартість. Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до
правомірного і законного висновку, що позивачем правомірно включено до складу
валових витрат кошти по факту їх оплати на користь ПП «Три «Т», а тому відсутнє
завищення позивачем у IV кварталі 2002 року валових витрат на загальну суму 866
100 грн. та заниження у вказаному податковому періоді податку на прибуток.

Враховуючи зазначену норму, необхідно звернути увагу на
помилковість міркувань скаржника щодо правомірності своїх дій на тій підставі,
що на час перевірки та час винесення податкового повідомлення-рішення
вищезазначені рішення районного суду не були скасовані та були чинні, оскільки
судом апеляційної інстанції встановлена відсутність умислу підприємства на
укладення угоди з метою, що завідомо суперечить інтересам соціалістичної
держави і суспільства.

А тому суд касаційної інстанції погоджується із
обґрунтуванням суду щодо правомірності
віднесення суми витрат за господарською операцією в перевіряємий період до
валових витрат, так як висновок Акту перевірки щодо заниження позивачем
податкових зобов'язань судом визнано незаконним, оскільки доведено, що договір
було виконано в повному обсязі, що в свою чергу визнано доведеним на підставі
досліджених актів виконаних робіт, платіжних доручень, накладних та податкових
накладних, що знаходяться в матеріалах справи.

Крім того, рішення районного суду про визнання недійсними
установчих документів, свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ та первинних
документів не може слугувати достатнім і належним доказом наявності умислу
підприємства при умові вище перелічених фактичних обставин справи.

З огляду на встановлене судом та
враховуючи зазначене вище, суд касаційної інстанції погоджується із висновком
суду апеляційної інстанції про те, що дії позивач є правомірними при визначенні
податкових зобов'язань, а податкові повідомлення-рішення ДПІ від 08.10.2003
№1931/23-2 та від 17.01.2004 № 19/23-2 не відповідають вимогам закону, тому
постанова Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2006 по справі
№ 28/71-11/51 скасуванню не підлягає, як така, що винесена за вичерпних
юридичних висновків при правильному застосуванні норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 160, 220, 221, 223, 224, 230
Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від
23.05.2006 по справі № 28/71-11/51 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними
ст. ст. 237-239 КАС України.

Головуючий О.В.
Карась

Судді А.І.
Брайко

Г.К.
Голубєва

А.О.
Рибченко

М.О.
Федоров