Справа № 2-А-20/2008
Суддя: Малиновський О.М.
Дата ухвалення: 2008-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2- А
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2008 року Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М. ,

при секретарі - Стоянової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса
адміністративну справу за позовом
заступника прокурора Суворовського району м. Одеси виступаючого в інтересах
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Суворовської
районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: Головне управління
Державного казначейства України в Одеській області, відкрите акціонерне
товариство “Одескабель” - про стягнення матеріальної допомоги на
оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ

Заступник прокурора Суворовського району м. Одеси звернувся
з позовною заявою до суду в інтересах
ОСОБА_1 в якій просить поновити строк позовної давності на звернення до суду за
дійсним позовом та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 щорічну
допомогу на оздоровлення передбачену ст. 48 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” № 796-ХІІ від 28.02.1991р. (далі за текстом Закон № 796-ХІІ), в
розмірі 12448,30 гривень за період з 2000р. по 2006рік включно.

Вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідач
безпідставно проводить ОСОБА_1 щомісячну виплату допомоги на оздоровлення
виходячи з розміру встановлених Постановами Кабінету Міністрів України № 836
від 26.07.1996р. та № 562 від 12.07.2005р., замість п'яти мінімальних заробітних
плат.

У судовому
засіданні представник прокуратури та позивач заявлений адміністративний позов
підтримали та просили задовольнити.

Представник
відповідача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав пославшись
на те, що позивачеві з 2005 року щорічні виплати по допомозі на оздоровлення
ОСОБА_1 проводяться відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996р. та № 562 від 12.07.2005р. “Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Представник зазначав, що
Законом України “Про Державний бюджет України на 2006р.” дії ст.48 Закону
№796-ХІІ зупинені. Вважав, що позивачем пропущений строк на звернення до суду,
який встановлений в один рік. Посилаючись на зазначені обставини просив відмовити
у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Представники
Управління Державного казначейства України в Одеській області та ВАТ
“Одескабель” у судове засідання не явились без поважних на те причин. Про день,
час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника ВАТ
“Одескабель” надійшли заперечення в яких він вважав, що заявлені позовні вимоги
підлягають задоволенню, а проведення виплат позивачеві повинно проводити саме
управління праці та соціального захисту населення.

Суд заслухавши
сторін, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них
правовідносини, прийшов до наступного.

Судом
встановлено та сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_1 був учасником ліквідації
аварії на Чорнобильської АЕС, внаслідок чого став інвалідом другої групи
віднесений до другої категорії інвалідів.

ОСОБА_1
вперше, 27.04.2005році звернувся до відповідача по справі з заявою № 123 про
призначення йому компенсації як постраждалому від чорнобильської катастрофи з
01.01.2005року.

Згідно даної
заяви відповідачем по справі, ОСОБА_1, у відповідність до постанови Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.1996року, було проведено нарахування та сплачено щорічну допомогу на оздоровлення
за 2005 рік в розмірі 26 гривень 70 копійок.

В 2006 році
позивачу по справі було виплачено компенсацію на оздоровлення в розмірі 100
гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005р.

ОСОБА_1 не
погодившись з розміром зазначених виплат 11.09.2006році звернувся до управління
праці та соціального захисту населення Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради з заявою в якій просив провести перерахунок щорічної
допомоги у відповідність до ст. 48 Закону №796-ХІІ виходячи з розміру п'яти
мінімальних заробітних плат, які були
встановлені у 2000-2006 роках.

19.09.2006році
управління направило ОСОБА_1 письмову відповідь, в якій, посилаючись на
відповідні Постанови Кабінету Міністрів України які встановлювали розмір
щорічної допомоги, відмовило йому провести перерахунок виходячи з розміру п'яти
мінімальних заробітних плат за 2005-2006роки. За період з 2000р. по 2004р.
включно, ОСОБА_1 було відмовлено в зв'язку з тим, що він вперше звернувся щодо
виплати йому компенсації на оздоровлення в 2005 році.

Суд
погоджується з підставами відмови ОСОБА_1 у виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення, а саме в частині відмови позивачу у виплаті компенсації за
2000-2004роки, так як ОСОБА_1 дійсно звернувся до управління з відповідною
заявою лише у 2005 році. Проведення нарахувань та виплат допомоги на
оздоровлення за минулі роки Законом № 796-ХІІ не передбачено.

Разом з тим,
суд вважає, що відмова ОСОБА_1 провести перерахунок компенсації за
2005-2006роки є необґрунтованою та
такою, що порушує права, свободи та інтереси позивача, а порушене право
судовому захисту.

Так, Законом України № 2285-ІУ від
23.12.2004р. на 2005 рік був встановлений наступний розмір мінімальної
заробітної плати:

з 01.01.по 31.03.2005р. - 262 гривні; з 01.04. по
30.06.2005р. - 290 гривні; з 01.07. по 30.06.2005р. - в розмірі 310 гривні; з 01.09.
по 31.12. по 31.12.2005р. - 332 гривні.

Законом
України № 3235-ІУ від 20.12.2005р. розмір мінімальної заробітної плати на 2006
рік склав: з 01.01. по 30.06.2006р. - 350 гривні; з 01.07. по 30.11.2006р. -
375 гривні.

Відповідно
до абзацу 3 частини 4 ст. 48 Закону № 796-ХІІ, інвалідам другої групи, що стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачена щорічна виплата на
оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

На думку
суду, управління праці та соціального захисту населення проводячи позивачеві
нарахування та виплату щорічної допомоги
на оздоровлення безпідставно виходило з розмірів встановленими
зазначеними вище Постановами Кабінету Міністрів України, оскільки вони
суперечать вимогам Закону № 796-ХІІ, яким визначений чіткий розмір допомоги на
оздоровлення.

На протязі
тривалого часу Верховною Радою України розмір мінімальної заробітної плати
постійно збільшувався. Проте, розмір допомоги на оздоровлення встановлений
Постановою КМ України не змінювався з 1996р. по 2006р., та складав лише 26,70
гривні.

Посилання
представника відповідача на ст.62 Закону № 796-ХІІ, якою визначено, що порядок
застосування Закону № 796-ХІІ проводиться у порядку визначеному Кабінетом
Міністрів України є безпідставні, оскільки зазначена норма делегує КМ України
лише питання встановлення порядку застосування Закону № 796-ХІІ, а ні
встановлення, а тим більш зміну розмірів
відповідних соціальних компенсації визначених самим Законом №796-ХІІ.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд вважає, що застосуванню підлягає саме Закон № 796-ХІІ,
яким встановлений розмір щорічної допомоги на оздоровлення, виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати, а не з розмірів встановлених Постановами Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.1996р. та № 562 від 12.07.2005р.

Законом
України № 3235-ІУ від 20.12.2005р. “Про державний бюджет на 2006р.”дію абзацу 3
частини 4 ст. 48 Закону було зупинено на 2006рік.

Оцінюючі
правовідносини, які виникли між сторонами щодо предмету спору, та норми які
регулюють їх, суд вважає, що Закон України № 3235-ІУ від 20.12.2005р., яким
було зупинено ст.48 Закону, не може бути застосований, оскільки він суперечить
Конституції України, та іншим нормативним актам.

Так, відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України, при
прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, орган
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Підтвердженням недопустимості звужування або зупинення
прав і свобод було визначено Законом України № 231-У від 05.10.2006р. яким було доповнено ст. 71 Закону № 796-ХІІ, а
саме, було визначено, що дії положень Закону № 796-ХІІ не може призупинятися іншими законами, крім законів про
внесення змін до Закону № 796-ХІІ”.

При вирішенні спору, суд вважає, що позивачем по справі не
пропущений строк позовної давності, так
як порушення прав позивача сталося у червні 2005 року, а саме після проведення
сплати відповідачем допомоги на оздоровлення в розмірі 26,70 гривні. До суду
заступник прокурора в інтересах позивача звернувся у січні 2007року. Строк
позовної давності, враховуючи що порушені права позивача стосуються
матеріального характеру, становить три роки.

На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні
вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на
користь ОСОБА_1 заборгованості по
щорічній допомозі на оздоровлення за 2005рік в розмірі 1633,30 гривні, за 2006
рік в розмірі 1775 гривні.

Керуючись ст.ст.19,22 Конституції України; ст. 48,62,71
Закону “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” № 796-ХІІ від
28.02.1991р.; ст. ст.
10,11,76,79,160,161,163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов заступника
прокурора Суворовського району м. Одеси виступаючого в інтересах ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Стягнути з управління праці та соціального захисту населення Суворовської
районної адміністрації Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 заборгованість
по щорічній допомозі на оздоровлення за 2005-2006 роки в розмірі 3408 гривень
30 копійок.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня складання повного
тексту постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлений 18 лютого 2008р.

Суддя -