Справа № 2-а-6043/2007
Суддя: Гонтарук В.М.
Дата ухвалення: 2007-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-6043/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

«25» грудня 2007 року
м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд

в складі:

головуючого: судді Гонтарука В.М.

при секретарі Зелінській І.В.

за участю представника позивача
ОСОБА_2

відповідач в судове засідання не
з'явився, однак надав суду заяву щодо розгляду справи без його участі

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Вінниці адміністративну справу №2-а-6043/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці і
соціального захисту населення Хмільницької РДА про стягнення недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Вінницького
окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального
захисту населення Хмільницької
районної державної адміністрації про
стягнення щорічної грошової допомоги.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що позивач є членом сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни,
про що свідчить відповідне
посвідчення. Відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» вона має право на отримання щорічної до 5 травня відповідного року разової
грошової допомоги.

Незважаючи на це та без
урахування розмірів мінімальних пенсій, які встановлювались на 2004, 2005, 2006 роки, відповідач з
посиланням на Закони України «Про
державний бюджет України» на відповідні роки, зазначені допомоги позивачу за 2004, 2005, 2006 роки виплачував не в повному обсязі.

Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-ІV мінімальна пенсія за
віком у 2004 році була встановлена у розмірі 92,45 грн. Законом України від
23.12.2004 р. № 2291-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законом України від
25.03.2005 р. №2505-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» мінімальна пенсія за віком у 2005 році
встановлена у розмірі 332 грн. Відповідно до Закону України від 20.12.2005 р. № 3235-ІV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» у 2006 році мінімальна
пенсія за віком склала:
з 01.01.2006 року - по 31.03.2006 року - 350 грн., 01.04.2006 року по
30.09.2006 року - 359 грн. та з 01.10.2006 року по 31.12.2006 року - 366 грн.

Таким чином, позивач
вважає, що їй недоплачена сума щорічної разової
грошової допомоги. В зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь недоплачену частину
разової грошової допомоги за 2004, 2005, 2006 роки.

В судовому засіданні
представник позивача уточнила позовні
вимоги. Крім зазначених 2004, 2005, 2006 роки,
представник позивача просила стягнути з відповідача недоплачену частину разової грошової допомоги за 2007 рік. Свої позовні вимоги представник позивача
обґрунтовувала обставинами, що викладені в позовній заяві. В зв'язку з
уточненими позовними вимогами, представник позивача суду пояснила, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-ІV мінімальна пенсія за
віком у 2007 році встановлена у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного Законом. Мінімальна
пенсія за віком у 2007 році станом 9 травня, згідно Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік», складає 501 грн. Саме з такого розрахунку,
вважає представник позивача, повинна розраховуватись і виплачуватись позивачу
щорічна разова грошова допомога до 5 травня в 2007 році.

Відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької
районної державної адміністрації - у судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву
щодо розгляду справи за його відсутності. Заперечень на позовну заяву суду не
надав.

За
вказаними вище обставинами, суд ухвалив справу розглядати без участі
відповідача - суб'єкта владних повноважень.

Заслухавши
пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в
їх сукупності, суд встановив наступне.

Статтею 17-1 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової
допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 зазначеного
Закону, здійснюють органи праці
та соціального захисту населення через відділення зв'язку або
через установи банків
(шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача)
пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не
є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Лесько Олександра Степанівна є членом сім'ї загиблого (померлого)
ветерана війни, про що
свідчить посвідчення серії Г № 189105 від 17.01.2005 року, яке видане управлінням праці та соціального захисту
населення Хмільницької районної державної адміністрації. Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» вона має право на
отримання щорічної до 5
травня відповідного року разової грошової допомоги.

Згідно ст. 17-1 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги
до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону,
здійснюють органи праці та соціального захисту
населення через відділення зв'язку або через установи банків. Згідно наданих відповідачем (Управлінням
праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної
адміністрації) довідок за відповідні роки виплачувалась не в повному обсязі.

На протязі 1995-2006
років в Закон України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», неодноразово
вносилися зміни, окремі норми вказаного Закону призупинялись Законами України
«Про Державний бюджет України» на 2005-2006 роки. У зв'язку із зупиненням дії цих статей, Законами України «Про
Державний бюджет України» встановлювались певні розміри щорічної разової допомоги
на відповідні роки.

Отримання позивачем
щорічної разової допомоги у розмірах, встановлених Законами України «Про
державний бюджет України», підтверджується довідками управління праці та
соціального захисту населення районної
державної адміністрації та не
заперечується і представником позивача.

Відповідно до ч.2 ст.95
Конституції України виключно законом про
Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно п.п. 3, 4 ст.22
Бюджетного кодексу України управління праці та соціального захисту населення,
як головний розпорядник коштів місцевого бюджету отримує бюджетні призначення
шляхом їх затвердження у Законі про Державний бюджет України чи рішення про
місцевий бюджет.

Статтею 23 Бюджетного
кодексу передбачено, що управління праці та соціального захисту населення може
здійснювати з бюджету будь-які бюджетні
зобов'язання та платежі лише за наявності відповідного бюджетного призначення,
які встановлюються Законом про Державний
бюджет чи рішення про місцевий бюджет.

Суд відмовляє в
задоволені позовних вимог щодо стягнення сум щорічної разової грошової допомоги позивачу за 2005, 2006 роки з
тих підстав, що виплата щорічної
грошової допомоги, як і її розмір, який підлягав виплаті позивачу в 2005-2006
роках, було встановлено не Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а Законами України «Про державний бюджет
України» на відповідні роки.

Положення ст.ст.12, 13,
14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо виплати разової щорічної грошової
допомоги не діяли протягом 2005, 2006
року, у зв'язку із змінами, внесеними у зазначений нормативно-правовий акт
Законом України «Про державний бюджет» на 2005, 2006 роки, тому норми ст.ст.12,
13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не підлягають застосуванню в указаний
період, у зв'язку із зупиненням її дії. Посилання позивача, що Закон України
«Про державний бюджет» на 2005,2006 роки визнані неконституційними є
безпідставним, так як рішенням Конституційного Суду України у справі N
1-27/2004 від 1 грудня 2004 року N20-рп/2004, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними), лише положення Закону
України «Про Державний бюджет України на 2004 рік». Однак вказане рішення не
стосується Законів України «Про
державний бюджет на 2005 рік» та «Про державний бюджет на 2006 рік».

Щодо вимог
позивача про стягнення недоплачених сум щорічної разової грошової допомоги позивачу за 2004, 2007 роки суд приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Рішенням Конституційного Суду України у справі N
1-27/2004 від 1 грудня 2004 року N20-рп/2004, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними) положення ст. 44 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» та рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007р. №6-рп/2007
визнано неконституційною положення ст. 29 Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік» щодо зупинення виплат щорічної разової грошової
допомоги відповідно до Закону України
«Про статус ветеранів війни та гарантії
їх соціального захисту»

Положення Закону України «Про державний
бюджет України на 2004 рік» та Закону України «Про державний бюджет України на
2007 рік» визнані неконституційними та втрачають чинність в частині невиплати щорічної разової грошової допомоги, що
передбачена положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни та
гарантії їх соціального захисту», лише
з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Таким чином, враховуючи
норми ч.2 ст.152 Конституції України від 28.06.1996 року, відповідно до якої
закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх неконституційність.

Тому, за
2004 та 2007 роки необхідно дотримуватись норм Закону України «Про статус
ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», згідно якого щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II
групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім
мінімальних пенсій за віком, учасникам бойових дій - у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком, учасникам війни, нагородженим орденами і
медалями колишнього СРСР
за самовіддану працю та
бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, - розмірі
чотирьох мінімальних пенсій за
віком, іншим учасникам війни - у
розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, членам сімей, зазначеним у пункті 1
статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни,
які не одружились вдруге, - у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком,
дружинам (чоловікам) померлих учасників
бойових дій, учасників війни, визнаних за життя інвалідами від загального
захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружились вдруге, -
розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Відповідно
до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному дослідженні

На день розгляду справи відповідач суду не надав жодних доказів, про те що посадовими особами управлінням праці
та соціального захисту населення вживалися будь-які дії щодо виконання
рішення Конституційного суду України, в тому числі, щодо направлення бюджетних
запитів на збільшення сум призначення виплат, проведення нарахування виплат, а також будь-яких інших
дій, направлених на виконання рішення КСУ.

Відповідно
до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно
ч.2 ст.162 Кодексу, у разі задоволення адміністративного позову суд може
прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні
дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів
людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

На думку
суду, дії Управління праці і соціального захисту населення Хмільницької РДА, що
є суб'єктом владних повноважень в частині невиплати позивачу одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2004 та 2007
роки є неправомірними, оскільки відповідно до положень
ст.150 Конституції України «..Конституційний суд України ухвалює рішення, які є
обов'язковими до виконання на території України, є остаточними і не можуть бути
оскаржені».

На
підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 до Управління праці і соціального захисту населення
Хмільницької РДА про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.95 Конституції України, п.п. 3, 4 ст.22, 23 Бюджетного кодексу
України ст.ст. 158 - 163, 186, 254 КАС України, Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
ОСОБА_1 до Управління праці і соціального захисту населення Хмільницької РДА
про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги задовільнити
частково.

Визнати дії Управління праці і соціального захисту
населення Хмільницької РДА щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2004, 2007 роки
неправомірною.

Зобов'язати Управління праці і соціального захисту
населення Хмільницької РДА зробити перерахунок ОСОБА_1 недоплаченої щорічної разової грошової допомоги за 2004, 2007
рік відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

В іншій
частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10
днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної
інстанції через суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає
сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя.
/підпис/.

Копія вірна.

Суддя:

Секретар: