Справа № к-1497/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою Державної податкової адміністрації в м. Києві на рішення
апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2004 року у справі за скаргою ОСОБА_1
на неправомірні дії Державної податкової адміністрації України, Державної
податкової адміністрації в м. Києві, Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва, -

встановила:

В жовтні 2003 року ОСОБА_1
звернулася до суду зі скаргою на дії ДПІ у Шевченківському районі м. Києва, ДПА
України та ДПА у м. Києві, в якій просила визнати неправомірною вимогу щодо
обов'язку по сплаті земельного податку.

В обґрунтування своїх вимог
заявниця зазначала, що вона є учасником бойових дій та інвалідом ІІ групи, має
у власності нежиле приміщення на горищі в АДРЕСА_1, а тому, згідно з діючим
законодавством, вона звільнена від сплати земельного податку.

Однак, 19 червня 2003 року
податковим органом було надано роз'яснення про те, що такої пільги вона не має
і повинна сплачувати земельний податок за користування земельною ділянкою, на
якій розташований будинок.

24 червня 2003 року, вона подала
скаргу до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва та просила скасувати таке
рішення, на що отримала відмову.

24 липня 2003 року вказане рішення
вона оскаржила до ДПА у м. Києві, а 25

серпня 2003 року - до ДПА України.
У наданій відповіді заявниці роз'яснено, що їй податкове повідомлення не
направлялось, тому скарга розглянута як звернення та роз'яснено про необхідність
сплачувати податок.

25 серпня 2003 року вона звернулась
із повторною скаргою до ДПА України, у відповідь на яку їй було роз'яснено
порядок сплати земельного податку.

Вважала, що такими діями порушено
її право, гарантоване Законом України "Про статус ветеранів війни та
гарантії їх соціального захисту", у зв'язку з чим просила суд задовольнити
скаргу.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 11 березня 2004 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 про
визнання неправомірними дій податкових органів щодо спонукання скаржниці до
сплати земельного податку було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 15 липня 2004 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні
неправомірними дій суб'єктів оскарження. В цій частині ухвалено нове рішення
про часткове задоволення скарги, яким визнано неправомірними дії суб'єктів
оскарження щодо роз'яснення порядку сплати земельного податку. В решті рішення
районного суду залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, ДПА в м. Києві звернулася до Верховного Суду України з
касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК України 1963 року, в якій,
посилаючись на порушення норм матеріального права, просила вказане судове рішення
скасувати та залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2004 року.

Листом Верховного Суду України від
13.10.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою
було передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку
касаційного провадження.

Заслухавши доповідача,
проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Листом Верховного Суду України від
13.10.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою
було передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку
касаційного провадження.

Як встановлено судом і це
вбачається з матеріалів справи, заявниця є учасником бойових дій, інвалідом ІІ
групи ВВВ та має у власності частину горища в АДРЕСА_1.

Згідно з вимогами ст. 2 та п.18 ч.1
ст. 12, п.23, ч.1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни і
гарантії їх соціального захисту" учасники бойових дій та інваліди війни
звільняються від сплати земельного податку. Ці права та пільги не можуть бути
скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені, цим Законом, є недійсними.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції повно з'ясувавши
обставини справи та давши належну
оцінку всім зібраним по справі доказам дійшов до обґрунтованого висновку про
неправомірність дій суб'єктів оскарження щодо надання заявниці роз'яснення про
необхідність сплати нею земельного податку та задовольнив в цій частині скаргу,
зобов'язавши податкові органи дотримуватись вимог діючого законодавства в своїй
діяльності.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що судове рішення
постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної податкової адміністрації в м.
Києві - залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду м. Києва від 15
липня 2004 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: