Справа № 3/51
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2007-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

11 год. 00 хв.

19.10.2007 р.
№
3/51

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі судді Блажівської Н. Є. при секретарі
судового засідання Мельнику С. С.

за
участю представників сторін:

від
позивача: не
з'явився

від
відповідача 1: не
з'явився

від
відповідача 2: не
з'явився

За
результатами розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи

За
позовом

ОСОБА_1

До

Голосіївського
районного суду міста Києва (надалі -Відповідач 1) Апеляційного суду міста
Києва (надалі - Відповідач 2)

Про

визнання
дій протиправними та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Голосіївського районного суду міста Києва та
Апеляційного суду міста Києва про визнання протиправною бездіяльності
Голосіївського районного суду міста Києва, пов'язаної з невиправданим
зволіканням та порушенням встановлених процесуальним законодавством (статтями
107-109 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -КАС України))
строків щодо вчинення дій, які стосуються вирішення питання про відкриття
провадження за адміністративним позовом гр. ОСОБА_1. від 23 листопада 2006 року
до Апеляційного суду міста Києва (зареєстрованого у Голосіївському районному
суді міста Києва за № 2а-1239/06); визнання протиправними дії Голосіївського
районного суду міста Києва щодо направлення до Апеляційного суду міста Києва
адміністративного позову гр. ОСОБА_1. від 23 листопада 2006 року з приводу
протиправності дій Апеляційного суду міста Києва (зареєстрованого у Голосіївському
районному суді міста Києва за № 2а-1239/06) для визначення підсудності справи
всупереч правилам Кодексу адміністративного судочинства України (статті 18,
пункту 5 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення»КАС України); визнання
протиправною бездіяльності Апеляційного суду міста Києва, пов'язану з
невиправданим зволіканням з визначенням підсудності та належним скеруванням
адміністративного позову гр. ОСОБА_1. від 23 листопада 2006 року з приводу
протиправності дій Апеляційного суду міста Києва для вирішення питання про
відкриття провадження за зазначеним позовом; зобов'язання Голосіївського
районного суду міста Києва та Апеляційного суду міста Києва невідкладно
вирішити питання щодо належного скерування адміністративного позову гр.
ОСОБА_1. від 23 листопада 2006 року з приводу протиправності дій Апеляційного
суду міста Києва (зареєстрованого у Голосіївському районному суді міста Києва
за № 2а-1239/06) для вирішення питання про відкриття провадження за вказаним
позовом гр. ОСОБА_1.; відшкодування за рахунок державного бюджету гр. ОСОБА_1.
завданої йому протиправними діями та бездіяльністю Голосіївського районного
суду міста Києва та Апеляційного суду міста Києва моральної шкоди у розмірі 100
(сто) гривень шляхом перерахування зазначеної суми на поточний рахунок гр.
ОСОБА_1. в АБ «Експрес-Банк»; відшкодування за рахунок державного бюджету гр.
ОСОБА_1. сплаченого ним судового збору у розмірі 4 (чотири) гривні 40 копійок
шляхом перерахування зазначеної суми на поточний рахунок гр. ОСОБА_1. в АБ
«Експрес-Банк».

Листом
від 3 жовтня 2007 року Відповідач 1 проти позову заперечив та просив розглядати
справу за його відсутності.

Листом
від 5 жовтня 2007 року Відповідач 2 проти позову заперечив та просив розглядати
справу за його відсутності.

15
жовтня 2007 року Позивач подав на адресу суду клопотання про розгляд справи за
його відсутності.

У
зв'язку з тим, що представники Відповідача не з'явились в судове засідання та
не надали витребувані докази, відповідно до положень статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України (надалі -КАС України), справа,
розглядається судом за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши
подані Позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення Позивача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення
спору по суті, суд приходить до наступних висновків:

Чинне
законодавство не передбачає спеціального механізму для оскарження бездіяльності
суду чи надмірної тривалості провадження у справі. Однак, на думку суду, особа
може звертатися із позовами у такій категорії справ, виходячи з положень статей
8, 55 та 124 Конституції України, а також частини 2 статті 4, частини 4 статті
8 та пункту 1 частини 1 статті 17 КАС України.

Згідно
з пунктом 4 статті 8 КАС України під назвою «Верховенство права», забороняється
відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти,
неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні
правовідносини. Частиною 2 згаданої статті передбачено, що суд застосовує
принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з
прав людини (надалі ЄСПЛ).

У §65
Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_5 проти Сполученого Королівства»від 21
вересня 1994 року зазначено, що «З принципом верховенства права в
демократичному суспільстві чи з основним принципом, що лежить в основі пункту 1
статті 6 Витяг з пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основних свобод
(надалі -Конвенція): «Кожен при
вирішенні справи про його цивільні права та обов'язки ... має право на
справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим законом.»- див. більше//Відомості
Верховної Ради України -1997. - № 40.- Ст. 263.
- тобто з тим, що вимагає наявності можливостей для подання позовів про
захист цивільних прав для вирішення їх суддею, - була б несумісною ситуація,
коли Держава могла би … вилучати з юрисдикції суду цілу низку позовів про
захист цивільних прав чи надавати імунітет від притягнення до цивільної
відповідальності великим групам чи категоріям осіб». Суд звертає увагу на те,
що в розумінні ЄСПЛ спір про цивільні права та обов'язки присутні також у
публічних правовідносинах, так згідно позиції висловленої ЄСПЛ у справі «Феррадзіні
проти Італії»: «…провадження, які за національним правом класифікуються як
частина «публічного права», можуть підпадати під сферу застосування
«цивільної»частини статті 6, якщо підсумок розгляду даної справи має вирішальне
значення для приватних прав і
обов'язків…».

У § 35 Рішення у справі «ОСОБА_6 проти
Сполученого Королівства»від 21 вересня 1994 року ЄСПЛ зауважив, що «…було
би нерозумно, щоб пункт 1 статті 6 містив детальний опис наданих сторонам
процесуальних гарантій в цивільних справах і не захищав би в першу чергу того,
що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, а саме доступу до
суду. Такі характеристики процесу як справедливість, публічність, динамізм,
позбавляються змісту, якщо немає самого судового розгляду».

Щодо вирішення спорів в
адміністративних судах ЄСПЛ у § 41 рішення у справі «Хорнсбі проти Греції»зазначив:
«Вищезазначені принципи навіть ще більш важливі у контексті адміністративного
провадження у справі, результати якої матимуть вирішальне значення для
цивільних прав. Надіславши скаргу до адміністративного суду, особа намагається
добитися не тільки визнання недійсним акта, а перш за все усунення його
наслідків».

Так,
у справі «Кудла проти Польщі»від 26 жовтня 2000 року ЄСПЛ констатував порушення
статті 13 Конвенції про захист прав та основних свобод, оскільки заявник не мав
у своєму розпорядження ефективного національного засобу правового захисту, за
допомогою якого він зміг и відстояти своє право на «судовий розгляд упродовж
розумного строку»відповідно до § 1 статті 6 Конвенції».

Таким
чином, суд приходить до висновку, що за правилами адміністративного судочинства
можна оскаржувати бездіяльність суду, що пов'язана з не вчиненням дій,
визначених процесуальним законом, або порушення розумних строків. Водночас, до
адміністративного суду можуть бути також оскаржені рішення, дій чи
бездіяльності судів, їхніх посадових та службових осіб, що безпосередньо не
пов'язані зі здійсненням судочинства.

Відповідно
до приписів Конвенції та вимог статті 122 КАС України, справа має бути
розглянута впродовж розумного строку. Така вимога обумовлена передусім
тим, що будь-який правовий спір для його сторін супроводжується невизначеністю
у правовідносинах, яка триває протягом строку розгляду справи, й, відповідно,
перешкоджає сторонам, повноцінно користуватися своїми правами. Для визначення
того чи була тривалість певного строку розумною, ЄСПЛ встановлює початок цього
строку та його закінчення. Для встановлення розумності строку розгляду
конкретної справи у національних судових органах ЄСПЛ у § 47 рішення у справі «ОСОБА_2
проти Франції»від 10 лютого 1995 року, виробив кілька взаємопов'язаних
критеріїв, а саме складність справи, поведінка позивача, поведінка судових та
інших державних органів та важливість предмету розгляду для заявника. Так,
довга тривалість розгляду справи може бути визнана розумною, якщо сама справа є
складною як з фактичного, так і з правового кутів зору.

Суд
звертає увагу учасників даного адміністративного процесу на те, що виходячи з
ситуації, яка на даний час склалася в Україні, серед основних причин
затягування розгляду справи з вини суду, як суб'єкта владних повноважень, є
велике навантаження на суди, недофінансування судів, відсутність достатньої
кількості суддів та допоміжних працівників. Водночас, такі проблеми в
організації правосуддя притаманні не лише для України. Так, у § 42 Рішення у
справі «ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти Італії»ЄСПЛ зазначив, що «…навіть реформування
Цивільного процесуального кодексу не змогло розв'язати реальну проблему функціонування
судів в Італії, яка полягає в постійній нестачі засобів та персоналу на всіх
рівнях судової системи».

Враховуючи
системний підхід до аналізу практики ЄСПЛ, суд приходить до висновку, що при
визначенні розумності строку розгляду конкретної справи необхідно звертатися до
характеристики впливу часу розгляду справи на становище особи. Таким чином,
з урахуванням вищенаведеного та обставин адміністративної справи, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги гр. ОСОБА_1в частині визнання протиправною
бездіяльності Голосіївського районного суду міста Києва, пов'язаної з
невиправданим зволіканням та порушенням встановлених процесуальним
законодавством (статтями 107-109 Кодексу адміністративного судочинства України
(надалі -КАС України)) строків щодо вчинення дій, які стосуються вирішення
питання про відкриття провадження за адміністративним позовом гр. ОСОБА_1. від
23 листопада 2006 року до Апеляційного суду міста Києва (зареєстрованого у
Голосіївському районному суді міста Києва за № 2а-1239/06), а також визнання
протиправною бездіяльності Апеляційного суду міста Києва, пов'язану з
невиправданим зволіканням з визначенням підсудності та належним скеруванням
адміністративного позову гр. ОСОБА_1. від 23 листопада 2006 року з приводу
протиправності дій Апеляційного суду міста Києва для вирішення питання про
відкриття провадження за зазначеним позовом -задоволенню не підлягають.

Відповідно
до пункту 4 частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони безсторонньо (неупереджено). Даний
критерій-принцип зобов'язує суб'єкта владних повноважень не проявляти
упереджене ставлення до особи в своїх рішеннях та діях.

На думку суду, під рішеннями
суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно
розуміти також і правові акти індивідуальної дії, тобто рішення, дія яких
поширюється на конкретних осіб або як стосуються конкретної ситуації, і які є
актом одноразового, як у випадку з Позивачем, застосування норм права.

Таким чином, враховуючи вимоги КАС
України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги громадянина ОСОБА_1. в
частині визнання протиправними дії Голосіївського районного суду міста Києва
щодо направлення до Апеляційного суду міста Києва адміністративного позову гр.
ОСОБА_1. від 23 листопада 2006 року з приводу протиправності дій Апеляційного
суду міста Києва (зареєстрованого у Голосіївському районному суді міста Києва
за № 2а-1239/06) для визначення підсудності справи всупереч правилам Кодексу
адміністративного судочинства України (статті 18, пункту 5 Розділу VII
«Прикінцеві та перехідні положення»КАС України), а також зобов'язання
Апеляційного суду міста Києва невідкладно вирішити питання щодо належного
скерування адміністративного позову гр. ОСОБА_1. від 23 листопада 2006 року з
приводу протиправності дій Апеляційного суду міста Києва (зареєстрованого у
Голосіївському районному суді міста Києва за № 2а-1239/06) для вирішення
питання про відкриття провадження за вказаним позовом гр. ОСОБА_1. - є
обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас,
Позивач не надав суду належних доказів на підтвердження частини позовних вимог,
як це передбачено частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства
України, в якій зазначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними
суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також
частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій
зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Пунктом
4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди»від 31 березня 1995 року N 4
передбачено також, що «відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає
ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується». Позивач не зазначив в чому конкретно полягає завдана моральна
шкода та яким міркуваннями він керувався визначаючи її розмір для
відшкодування.

За
таких обставин суд приходить до висновку, що обставини, якими обґрунтовуються
вимоги Позивача щодо відшкодування за рахунок державного бюджету гр. ОСОБА_1.
завданої йому протиправними діями та бездіяльністю Голосіївського районного суду
міста Києва та Апеляційного суду міста Києва моральної шкоди у розмірі 100
(сто) гривень шляхом перерахування зазначеної суми на поточний рахунок гр.
ОСОБА_1. в АБ «Експрес-Банк», Позивачем не доведено.

Виходячи
з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного
законодавства України, практики ЄСПЛ та матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що частина викладених в позовній заяві посилань Позивача є недоведеною, а тому
в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись
статтями 94, 97, 158-163 та 167 Кодексу адміністративного судочинства України,
Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.
Визнати протиправними дії Голосіївського районного суду міста Києва щодо щодо
направлення до Апеляційного суду міста Києва адміністративного позову гр.
ОСОБА_1. від 23 листопада 2006 року з приводу протиправності дій Апеляційного
суду міста Києва (зареєстрованого у Голосіївському районному суді міста Києва
за № 2а-1239/06) для визначення підсудності справи всупереч правилам Кодексу
адміністративного судочинства України (статті 18, пункту 5 Розділу VII
«Прикінцеві та перехідні положення»КАС України).

3.
Зобов'язати Апеляційний суд міста Києва невідкладно вирішити питання щодо
належного скерування адміністративного позову гр. ОСОБА_1. від 23 листопада
2006 року з приводу протиправності дій Апеляційного суду міста Києва
(зареєстрованого у Голосіївському районному суді міста Києва за № 2а-1239/06)
для вирішення питання про відкриття провадження за вказаним позовом гр.
ОСОБА_1.

4. В
решті позовних вимог -відмовити.

5.
Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1судові витрати в розмірі 3
(три) гривні 40 (сорок) копійок шляхом перерахування зазначеної суми на
поточний рахунок гр. ОСОБА_1. в АБ «Експрес-Банк».

Постанова
відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження
з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя
Блажівська Н. Є.