Справа № 2а-85/2007
Суддя: Шумська Н.Л.
Дата ухвалення: 2007-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ справам»
2а-85/2007р.

13 квітня
2007року Галицького районного суду мЛьвова

складі:
головуючого судді Шумської Н.Л.

при секретарі Бляхарській
Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в мЛьвові справу за
адміністративним позовом

ОСОБА_1до Львівської міської ради, третіх осіб управління комунальної власності, ОСОБА_2про
скасування ухвали, суд-

встановив:

Позивач звернувся до суду
05.04.2006року з адміністративним позовом про визнання недійсним рішення про
приватизацію приміщення по АДРЕСА_1Позовні
вимоги далі уточнював, згідно уточненої позовної заяви (а.с.114) від13.04.2007року, позивач просить суд поновити
строк позовної давності для оскарження ухвали
Львівської міської ради №194 від 26.12.2002року «Про приватизацію об»єктів комунальної власності м.Львова» та скасувати таку
як незаконну. Як мотивив позову вказує
те, що спірне приміщення знаходиться в підвалі, під його квартирою і Згідно Закону України «Про приватизацію державного
житлового фонду» як допоміжне приміщення
окремо приватизаці не підлягає, а повинне перебувати у спільному користуванні
власників квартир будинку №56.

Третя особа -ОСОБА_2 позов
заперечила (а.с.55), мотивуючи законністю набуття права власності на спірне нежитлове приміщення
по АДРЕСА_1 Спершу, користувалась цим нежилим приміщенням на підставі договору
суборенди від 30.04.2002року, який уклала з орендарем- Львівським музеєм історії та
релігії, що володів приміщенням з 1993року. Прийняла участь у приватизації і
30.05.2003року, після оплати вартості та прийняття приміщення, стала його
повноправним власником. Мотиви позову вважає безпідставними. Оскільки спірне приміщення не
відноситься до допоміжних, в користуванні мешканців будинку не перебувало, і
підлягало приватизації за Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств
(малу приватизацію)».

Третя особа- Управління комунальної
власності позов заперечили (а.с.70) за безпідставністю позовних вимог. Спірне нежитлове
приміщення, що належало до основних а не допоміжних, належало територіальній громаді
мЛьвова. З 1993року перебувало у володінні на підставі договору оренди
Львівського музею історії та релігії, а з2002року- ОСОБА_2на договором суборенди. Управління
комунального майна як уповноважений орендодавець майна громади міста правомірно
розпорядився майном на підставі Закону України «Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу приватизацію)».

На суді позивач остаточні позовні
вимоги від 13.04.2007року підтримав повністю з підстав, вказаних у позовній
заяві та уточненняч. Просив суд скасувати ухвалу Львівської міської ради про приватизацію
спірного приміщення.

Представник
Львівської міської ради та УКВ Басистий В.О. позов заперечив повністю, дав пояснення згідно з письмовими
запереченнями, вважаючи позов безпідставним, а мотиви позову надуманими.

2

Представник ОСОБА_2.-ОСОБА_3 позов заперечив з підстав, наведених у запереченні. Крім того, додав, що право власності набуте
на підставі договору купівлі-продажу, за яким до місцевого
бюджету внесено кошти за прибання приміщення.

Заслухавши сторони, представників третіх осіб, з»ясувавши обставини справи
та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку
про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову.

Судом встановлено, що спірним є нежитлове приміщення в підвалі АДРЕСА_1на поверховому
плані №81 (а.с.89).

Спірне приміщення перебувало в оренді Львівського музею історії релігії з договором оренди № 3054 1993року. Перейшло у користування
ОСОБА_2. на підставі договору суборенди від 30.04.2002року (а.с.99). На
підставі оскаржуваної ухвали від 26.12.2002року №194 затверджено
перелік об»єктів комунальної власностім-Львова, що підлягають приватизації способом викупу в порядку, встановленому Законом
України «Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу приватизацію)», між управлінням комунального майна та ОСОБА_2. укладено догоовір №805 купівлі-продажу
нежитлового приміщення шляхом викупу, за яким покупець придбав приміщення за
8274грн.(а.с.91).

Як підставу позову позивач наводить ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно якої допоміжні
приміщення (кладовчи, сараї та ін.) передаються у
власність квартиромаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Однак відповідачем та тертіми особами
спростовано приналежність спірного нежитлового
приміщення до допоміжних. Згідно технічного паспорта (а.с.89) та даних БТІ (а.с.76) спріне нежитлове приміщення площею 19,6 кв.м,
має статус основного.

Крім того, оскаржуючи ухвалу Львівської міської ради, позивач не навів суду
жодних правових підстав для її скасування, що
свідчить про необґрунтованість позовних вимог. Оскаржує ухвалу ограну
місцевого самоврядування, прийняту в межах повноважень,
що не стосується позивача та не зачіпає його інтереси.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких грунтують її вимоги. Позивач не
довів підставності подання адмінпозову, натомість, відповідачем
та третіми особами повною мірою доведено законність та правомірність
оскаржуваї ухвали.

Таким чином, на підставі встановлених судом обставин, суд не вбачає
правових підстав для задоволення позову.

Керуючи ст.ст.2,11,71,162,163,167 КАС України, Закону України «Про місцеве самоврядування
в Україні», суд-

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1до Львівської міської ради, третіх осіб управління комунальної власності, ОСОБА_2про
скасування ухвали Львівської міської ради №194
від 26.12.2002року «Про приватизацію об»єктів комунальної
власності м.Львова»- відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області
протягом 20 днів у разі подання протягом 10
днів з часу проголошення постанови заяви про оскарження.