Справа № К-32452/06
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2007-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
______________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2007 р.
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого -судді Харченка В.В.

суддів: Васильченко Н.В., Леонтович К.Г., Матолича С.В., Чалого С.Я.

при секретарі
Капустинському М.В.

за участю представника Київського міського центру зайнятості Головань Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Київського міського центру зайнятості на постанову апеляційного суду м. Києва 18
вересня 2006 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Київського міського центру
зайнятості про визнання неправомірними
дій інспекції по контролю за додержанням
законодавства про зайнятість населення та визнання неправомірним акту № 12/112-ш від 05.10.2004 р. та припису,
-

в с т а н о в и л а :

В липні 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до до Київського
міського центру зайнятості про визнання
неправомірними дій інспекції по контролю
за додержанням законодавства про зайнятість населення та визнання неправомірним
акту № 12/112-ш від 05.10.2004 р. та
припису.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем було безпідставно складено
акт відносно підприємства ДП з 100%
іноземними інвестиціями “Еріксон” від 05.10.2004 р. 112-ш та припис про
порушення законодавства, оскільки підприємством не були порушені вимоги щодо
його працевлаштування як іноземця та громадянина Великобританії ОСОБА_2,
оскільки останній обіймав посаду
менеджера, як передбачено трудовим договором та за сумісництвом виконував
обов'язки Генерального

_________________________________________________________________

Справа №
К-32452/06 Д1
Доповідач: Леонтович К.Г.

директора, а він виконував обов'язки за дорученням засновника підприємства, що регулюється
нормами цивільного законодавства.

Постановою Голосіївського районного суду м.
Києва від 2 грудня 2005 року в
задоволенні заявленого позову відмовлено.

Постановою апеляційного суду м. Києва від 18
вересня 2006 року постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 2 грудня
2005 року скасована, заявлений позов задоволений.

Не
погоджуючись з постановою апеляційного суду м. Києва Київський міський центру зайнятості звернувся до Вищого
адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить змінити постанову суду апеляційної
інстанції, посилаючись на порушення норм
матеріального права та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи
та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами
норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, проведеною перевіркою відповідача державним інспектором праці
Інспекції по контролю за додержанням законодавством про зайнятість населення за
період з 27.11.2003 по 14.09.2004 р. встановлено, що з 15.07.2004р. на посаді
виконуючого обов'язки генерального директора без дозволу державної служби
зайнятості працював громадянин Великої Британії ОСОБА_2, а також з 01.12.2003
р. без дозволу державної служби зайнятості працював громадянин Данії ОСОБА_1,
чим порушена ст. 8 Закону України “Про зайнятість населення”. При цьому позивач
виконував функції керівника підприємства із звільненням працівників з роботи,
подачею до податкових органів відповідних бухгалтерських документів т.і..

За наслідками даної перевірки був
складений акт №12/112-ш про порушення законодавства України про зайнятість
населення від 05.10.2004р., яким відповідачу було запропоновано в 10-денний
термін сплатити штраф у п'ятдесятикратному розмірі неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян - в сумі 1700,00 грн.

В зазначений термін штраф
сплачено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону
України “Про зайнятість населення” та п. 4 “Порядку оформлення іноземцями та
особами без громадянства дозволу на працевлаштування в Україні”, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.1999р., іноземці та особи без
громадянства, крім найнятих відповідно до угод про розподіл продукції, які
прибули в Україну на визначений термін, одержують право на трудову діяльність
лише за наявності в них дозволу на працевлаштування, виданого державною службою
зайнятості України.

Законом України “Про зайнятість
населення” передбачено, що у разі використання праці іноземців або осіб без
громадянства без дозволу державної служби зайнятості України з підприємств,
установ і організацій, незалежно від форм власності, державна служба зайнятості
стягує штраф за кожну таку особу у п'ятдесятикратному розмірі
неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Ці кошти спрямовуються до Фонду
загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок
безробіття. Відповідно до Закону України “Про зайнятість населення”, Державна
служба зайнятості має право стягувати штрафи з підприємств, установ та
організацій усіх форм власності, зокрема, у разі використання праці іноземців
або осіб без громадянства без дозволу державної служби зайнятості.

Як вбачається з вищевказаного
акту перевірки, предметом перевірки було дотримання відповідачем вимог
законодавства про зайнятість, а саме ст. 8 Закону України “Про зайнятість
населення”.

Згідно з Положенням про інспекцію
по контролю за додержанням законодавства про зайнятість, інспекції надається
право застосовувати економічні санкції до підприємств, установ і організацій,
незалежно від форм власності й господарювання, за порушення законодавства про
зайнятість населення, передбачені статтями 5 і 20 Закону України “Про
зайнятість населення” і за недодержання вимог статей 8 і 18 зазначеного Закону.

Висновки відповідача про
порушення законодавства України щодо працевлаштування іноземців без
належного дозволу на їх працевлаштування
в Україні відповідного органу відповідають обставинам справи, оскільки
підприємство не надало таких дозволів при проведенні перевірки.

Отже, суд першої інстанції дійшов
до обґрунтованого висновку щодо відповідності акту №12/112-ш про порушення
законодавства України про зайнятість населення від 05.10.2004р. вимогам чинного
на момент виникнення спору законодавства, а також щодо наявності у відповідача
обов'язку сплатити 1700,00грн. штрафу.

Разом з тим, помилковою є позиція
суду апеляційної інстанції, що
позивач був з підприємством не у
трудових, а у цивільно-правових відносинах, що стало підставою для скасування
законної постанови суду першої інстанції

Згідно ст.226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної інстанції
та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону
і скасоване або змінене помилково.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
відповідно до закону
і скасоване помилково, а тому воно підлягає
залишенню в силі, а судове рішення
суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись
ст.ст.220,221,223,226,230,231 Кодексу адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

у х в а л и
л а :

Касаційну
скаргу Київського міського
центру зайнятості задовольнити.

Постанову апеляційного суду м. Києва 18
вересня 2006 року скасувати, постанову Голосіївського районного суду м.
Києва від 2 грудня 2005 року залишити в
силі.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Судді: