Справа № 22-а-2407/2008
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2008-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

11 березня 2008 року справа № 22-а-2407/08

зал судового засідання у приміщенні
суду за адресою: м. Донецьк, бульвар
Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Бадахової Т.П.

Геращенка
І.В.

при секретарі
судового засідання

Чуріковій Я.О.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився

від відповідача:

Александрова І.В. - за дов. від 04.03.2008р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Управління
Пенсійного фонду України в Гірницькому районі м. Макіївки

на постанову Донецького окружного адміністративного
суду

від

20 грудня 2007 року

по адміністративній справі

№ 2-а-6213/07 (суддя Галатіна О.О.)

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління
Пенсійного фонду України в Гірницькому районі м. Макіївки

про

визнання дій
неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2007 року частково задоволені позовні
вимоги ОСОБА_1, внаслідок чого визнані неправомірними дії Управління Пенсійного
фонду України в Гірницькому районі м. Макіївки в частині відмови позивачу в
перерахунку пенсії у відповідності зі статтею 51 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, зобов'язано
Управління провести перерахунок додаткової пенсії позивачу як особі, віднесеної
до 2 категорії, з 01.11.2007р. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова, виходячи із приписів
спеціального Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року №
796-12 (з наступними змінами та доповненнями), вмотивована необхідністю їх
застосування у межах спірних відносинах.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить суд
апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач у письмових запереченнях
просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін, а також розглянути справу без її участі.

Сторони були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, заперечення на скаргу, встановила наступне.

Позивач належить (віднесений) до 2
категорії як особа, яка евакуйована із зони відчуження, що підтверджується
посвідченням НОМЕР_1(арк. справи 6).

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” (надалі спеціальний закон), оскільки відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Розділ 8 даного Закону передбачає правила
призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1,
2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних
категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до статті 51 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” особам, віднесеним до
категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів не приймає посилання
скаржника на статтю 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, оскільки її застосування
не стосується спірних правовідносин, внаслідок того, що позивач у справі не
отримує пенсію по інвалідності, а є особою, віднесеною до 2 категорії і має
право на щомісячну додаткову пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю відповідно до вищенаведеної статті 51 зазначеного Закону.

Визначення розміру мінімальної
пенсії за віком встановлено статтею 28 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування”. Колегія суддів не приймає посилання скаржника
на те, що мінімальний розмір пенсії за віком визначений Законом України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” застосовується лише при
визначенні розмірів пенсій, призначених за цим Законом, з огляду на принцип
законності, закріплений статтею 9 КАС України, відповідно до частини 7 якої у
разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує
закон, що регулює подібні правовідносини. Оскільки спеціальний Закон України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” не встановлює визначення розміру мінімальної пенсії
за віком, колегія суддів вважає можливим застосування норм загального Закону
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” при визначенні щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Визначення прожиткового мінімуму,
закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування
при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий
рівень, дає Закон України „Про прожитковий мінімум” від 15 липня 1999 року №
966-14. Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25
березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною
Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери
розповсюдження.

Статтею 62 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2007 рік” від 19 грудня 2006 року № 489-5, що набрав чинності
з 1 січня 2007 року („Урядовий кур'єр” від 23 грудня 2006 року), був
затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1
січня 2007 року - 380 гривень, з 1 квітня 2007 року - 387 грн., з 1 жовтня 2007
року - 395 грн.

Зазначена стаття була змінена Законом
України від 15 березня 2007 року № 749-5 та існує в новій редакції з 28 березня
2007 року („Урядовий кур'єр” та „Голос України” від 28 березня 2007 року), якою
прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 1
січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При
цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для
визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого
частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий
мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим
частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає
відповідно 410 грн. 06 коп.; 415
грн. 11 коп.

Обґрунтування відповідачем своєї позиції
посиланням на застосування у межах спірних відносин постанов Кабінету Міністрів
України, спростовується приписами пункту першого та шостого статті 92
Конституції України, статті 71 спеціального закону, відповідно до якого дія
його положень не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону, а також абзацом другим преамбули, частиною 3 статті 4,
пунктом 2 частини першої статті 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень
загального Закону якими передбачено що умови, норми та порядок пенсійного
забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, і те, що
до приведення законодавства України у відповідність із Законом (Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування), закони України та інші
нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Правові засади формування та застосування
державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію
закріплених конституцією України та законами України основних соціальних гарантій
визначені Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-3. Статтею 17 даного Закону
до основних державних соціальних гарантій включаються мінімальний розмір пенсії
за віком. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що основні державні
соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими
від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Стаття 19 зазначає, що
виключно законами України визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Конституційний Суд України неодноразово
розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11
жовтня по справі № 1-21/2005) пов'язану з реалізацією права на соціальний
захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній
життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та
закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема,
належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У
рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації,
гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею
22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи апеляційне розгляд справи і
ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія суддів виходить з того, що
конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і
громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені
статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею
8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24
Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути
скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є
виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу
верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і
статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджує висновки суду
першої інстанції щодо необхідності застосування норм спеціального закону у
межах спірних відносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини
справи та постанова прийнята з додержанням норм матеріального права.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184,
195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного
фонду України в Гірницькому районі м. Макіївки на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 20 грудня 2007 року у справі № 2-а-6213/07
- залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2007 року у справі № 2-а-6213/07 -
залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали
постановлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 11 березня
2008 року. Ухвала у повному обсязі складена 13 березня 2008 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:
Р.Ф. Ханова

Судді:
Т.П.
Бадахова

І.В. Геращенко

З
оригіналом згідно:

Суддя Р.Ф. Ханова