Справа № К-30723/06
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2007-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

08 листопада 2007 року м.
Київ

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

головуючого Юрченка
В.В.

судді-доповідача Гуріна
М.І.

суддів Амєліна
С.Є.

Кобилянського
М.Г.

Федорова М.О.

при секретарі судового засідання Міненку
І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову апеляційного суду Житомирської області від 17.08.2006 року у справі
за позовом ОСОБА_1 Овруцького бюро подорожей та екскурсій, товариства з
обмеженою відповідальністю “Овруцький молочно-консервний комбінат”, управління
праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації
Житомирської області про стягнення компенсаційних виплат, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до Овруцького бюро подорожей та екскурсій, товариства з обмеженою
відповідальністю “Овруцький МКК”, управління праці та соціального захисту
населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про
стягнення заборгованості по компенсаційних виплатах, передбачених статтею 39
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” за 2003 - 2005 роки.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області
від 17.05.2006 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з
Овруцького бюро подорожей та екскурсій за період з 01.01.2003 року по
31.08.2004 року заборгованість по виплатах, передбачених статтею 39 Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” в сумі 7 210,88 грн.; з ТОВ “Овруцький МКК” за
період з 01.11.2004 по 31.12.2005 року заборгованість по виплатах, передбачених
статтею 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” в сумі 8 009, грн. Зобов'язано
управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної
держадміністрації прийняти для виплати ОСОБА_1 платіжні документи від
Овруцького бюро подорожей та екскурсій за період з 01.01.2003 року по
31.08.2004 року заборгованості по виплатах, передбачених статтею 39 Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” в сумі 7 210,88 грн.; від ТОВ “Овруцький МКК” за
період з 01.11.2004 по 31.12.2005 року заборгованість по виплатах, передбачених
статтею 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” в сумі 8 009 грн. Відмовлено
ОСОБА_1 в задоволення позовних вимог про стягнення 1 536, 02 грн. - як доплату
працюючому пенсіонеру, яка передбачена частиною другою статтею 39 Закону України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Постановою апеляційного суду Житомирської області від
17.08.2006 року постанову суду першої інстанції скасовано, а у справі ухвалено
нове рішення, яким відмовлено у позові.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції,
позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову
апеляційного суду Житомирської області від 17.08.2006 року, а постанову
Овруцького районного суду Житомирської області від 17.05.2006 року залишити в
силі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши застосування судом
норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України,
Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач є потерпілим від
Чорнобильської катастрофи, проживає в смт Першотравневе, Овруцького району,
житомирської області, тобто на території гарантованого добровільного
відселення, працював і працює у ТОВ “Овруцький МКК”.

Частиною першої статті 39 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” громадянам, які працюють у зоні гарантованого добровільного
відселення, провадиться доплата у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Таким чином, Законом була передбачена кратність
щомісячної допомоги громадянам, які працюють у зоні гарантованого добровільного
відселення.

Законом України встановлювався розмір мінімальної
заробітної плати: з січня 2003 року по 30.11.2003 року - 185 грн.; з 01.12.2003
року по 31.08.2004 року - 205 грн.; з 01.01.2005 року по 31.03.2005 року - 262
грн.; з 01.04.2005 року по 31.08.2005 року - 310 грн.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні
позову, послався на статтю 62 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, відповідно до
якої роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для
виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої
влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами
господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності, і
зробив висновок, що оскільки постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” встановлені розміри виплат, передбачені
цим законом, то вони підлягають виплаті позивачу саме у цьому розмірі, а не у
розмірі визначеному Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог статей 86,
159, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України не визначився з
правовою нормою, що регулює спірні правовідносини, не перевірив можливості
застосування положень постанови Кабінету Міністрів України № 836 з огляду на
відповідність їх нормам Закону.

Розглядаючи справу та задовольняючи позов ОСОБА_1 суд
першої інстанції не досліджував докази стосовно заявлених вимог позивачем про
суми виплат, починаючи з 01.01.2003 року, та не встановив, які виплати за цей
період отримав позивач та в яких сумах, у той час, як позивач в позовній заяві
зазначив, що він вважає, що розмір недовиплачених йому коштів, передбачених
статтею 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” повинні бути йому стягнуті з
відповідачів за мінусом отриманих коштів.

Тобто, при розгляді справи, суд першої інстанції допустив
неповноту.

Отже, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій
порушені норми матеріального та процесуального права, що призвели до
неправильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції не може досліджувати
докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені
в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого
доказу, то ухвалені судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи
на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Житомирської області від
17.08.2006 року та постанову Овруцького районного суду Житомирської області від
17.05.2006 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала є остаточною і не може бути оскаржена, крім
випадків, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий

(підпис)

В.В. Юрченко

Судді

(підпис)

М.І. Гурін

(підпис)

С.Є. Амєлін

(підпис)

М.Г. Кобилянський

(підпис)

М.О. Федоров