Справа № К-29963/06
Суддя: Фадєєва Н.М.
Дата ухвалення: 2007-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2007 року м.
Київ

Колегія
суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого -
судді Фадєєвої Н.М.

Суддів -
Бим М.Є., Гордійчук М.П., Леонтович К.Г.,

Маринчак Н.Є.

при секретарі -
Кулеші А.О.

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу
Виконавчого комітету Одеської міської ради на ухвалу Апеляційного суду м. Києва
від 28.08.2006 р. та касаційну скаргу ОСОБА_1на постанову Апеляційного суду м.
Києва від 13.09.2007 р. у справі за позовом ОСОБА_1до Виконавчого комітету
Одеської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - Приватного підприємства “Гермес”, про скасування
рішення та договору

В С Т А Н О В И Л А :

Справа №К-29963/06

Доповідач Фадєєва Н.М.

03.05.2006 р. ОСОБА_1(далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до Голосіївського районного суд у м. Києві з позовом до Виконавчого
комітету Одеської міської ради (далі по тексту - відповідач, Виконком Одеської
міськради), в якому просить скасувати рішення Виконкому Одеської міськради від
17.03.2006 р. №304 в частині, що стосується відселення ОСОБА_1 та знесення
належної йому споруди за адресою - АДРЕСА_1; скасувати договір на право
забудови земельної ділянки за адресою - АДРЕСА_1, складений на підставі рішення
Виконкому Одеської міськради від 17.03.2006 р. №304 та зареєстрований
17.03.2006 р. за №219 в Управлінні капітального будівництва Одеської міської ради.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від
06.06.2006 р. провадження у справі за позовом ОСОБА_1до Виконавчого комітету
Одеської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - Приватного підприємства “Гермес”, про скасування
рішення та договору закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.08.2006 р.
скасовано ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2006 р. та
направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від
07.12.2006 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; скасовано рішення
Виконкому Одеської міськради від 17.03.2006 р. №304 в частині, що стосується
відселення ОСОБА_1 з АДРЕСА_1 а також знесення належного йому на праві
приватної власності майна - АДРЕСА_1; в іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2007 р.
скасовано постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2006 р.;
прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в
повному обсязі.

Виконком Одеської міськради не погоджуючись з ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 08.08.2006 р. подав касаційну скаргу, в якій
просить її скасувати та залишити в силі ухвалу Голосіївського районного суду м.
Києва від 06.06.2006 р.

ОСОБА_1 не погоджуючись постановою Голосіївського
районного суду м. Києва від 07.12.2006 р. та постановою Апеляційного суду м.
Києва від 13.09.2007 р. подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду апеляційної інстанцій в повному обсязі, а постанову суду першої
інстанції змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників
сторін та третьої особи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності,
Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга Виконкому
Одеської міськради підлягає задоволенню в повному обсязі, а касаційна скарга
ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, скасовуючи ухвалу Голосіївського районного суду м.
Києва від 06.06.2006 р. Апеляційний суд м. Києва виходив з того, що вирішення
даного спору з зазначеними позовними вимогами належить до компетенції адміністративних
судів України.

Поряд з цим, предметом спору у даній справі є: 1) вимога
позивача про скасування рішення Виконкому Одеської міськради від 17.03.2006 р.
№304 в частині, що стосується відселення ОСОБА_1 та знесення належної йому
споруди за адресою - АДРЕСА_1; та 2) похідна від першої вимога про скасування
договору на право забудови земельної ділянки за адресою - АДРЕСА_1, складений
на підставі рішення Виконкому Одеської міськради від 17.03.2006 р. №304 та
зареєстрований 17.03.2006 р. за №219 в Управлінні капітального будівництва
Одеської міської ради.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення
адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін
є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори між
суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері
управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори з приводу
укладання та виконання адміністративних договорів.

Стаття 3 Кодексу адміністративного судочинства України
визначає адміністративний договір як дво- або багатосторонню угоду, зміст якої
складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських
функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін.

На думку судової колегії, договір, укладений суб'єктом
владних повноважень на реалізацію своєї компетенції у сфері управління, проте
на підставі вільного волевиявлення, на засадах рівності сторін, відповідно до
норм цивільного законодавства, є цивільним, а не адміністративним, оскільки в
змісті цього договору відсутні відносини влади і підпорядкування.

Вищий адміністративний суд України звертає увагу на те,
що вимога ОСОБА_1 про скасування договору на право забудови земельної ділянки
безпосередньо пов'язана із реалізацією права власності на земельну ділянку,
тобто з відновленням порушеного права власності на таку земельну ділянку, а
отже, в даному випадку між сторонами існує також і спір про право, що в даному
випадку належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, позивачем в одній позовні заяві заявлено
кілька позовних вимог, які хоч і пов'язані між собою, але належить розглядати в
порядку різного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного
судочинства України не допускається об'єднання в одне провадження кількох
вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного
судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить
розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, Вищий адміністративний суд
України погоджується з думкою Голосіївського районного суду м. Києва викладену
в ухвалі від 06.06.2006 р. про те, що даний спір, за умови об'єднання позовних
вимог, які мають розглядатися в порядку різного судочинства, не може
вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, а провадження у такій справі
має бути закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного
судочинства України.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства України судова колегія вважає за необхідне
роз'яснити позивачу, що він не позбавлений права в порядку визначеному чинним
законодавством звернутися до суду з окремими позовними вимогами в порядку
цивільно-процесуального та адміністративного судочинства.

На думку судової колегії, Апеляційним судом м. Києва при
винесенні ухвали від 08.08.2006 р. необґрунтовано не прийнято до уваги
вищезазначені обставини, що призвело до помилкового скасування ухвали
Голосіївського районного суду м. Києва від 06.06.2006 р.

Згідно зі ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи викладене, ухвала Апеляційного суду м. Києва
від 08.08.2006 р. підлягає скасуванню, а ухвала Голосіївського районного суду
м. Києва від 06.06.2006 р., яка ухвалена відповідно до закону та скасована
помилково, має бути залишена в сили.

Крім того, Вищий адміністративний суд України звертає
увагу на те, що в даному випадку також підлягають скасуванню постанова
Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2006 р. та постанова
Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2007 р., які є похідними від ухвали
Апеляційного суду м. Києва від 08.08.2006 р. та прийняті судами попередніх інстанцій
без врахування вищезазначених обставин.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської
ради на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28.08.2006 р. задовольнити в
повному обсязі.

Касаційну скаргу ОСОБА_1на постанову Апеляційного суду м.
Києва від 13.09.2007 р. задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08.08.2006 р.,
постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2006 р. та постанову
Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2007 р. скасувати.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від
06.06.2006 р. залишити в силі.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді