Справа № К-8279/07
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2007-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2007 року
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:
Головуючого - судді Ліпського Д.В.,
суддів: Амєліна С.Є.,Гуріна
М.І.,Кобилянського М.Г.,Юрченка В.В.,
секретар: Замега Ю.І.
за участю позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про
скасування наказу про звільнення та поновлення на службі за його касаційною
скаргою на постанову апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2007
У березні 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до УМВС в
Сумській області про скасування наказу про звільнення та поновлення на службі,
посилаючись на те, що наказом в.о. начальника УМВС України в Сумській області
від 8 січня 2002 року його було звільнено відповідно до п. «є» ст.64 Положення
про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
за прогули. Позивач вважав, таке звільнення незаконним, оскільки 28 грудня 2001
року прокуратурою Сумської області проти нього була порушена кримінальна
справа. Під час проведення дізнання, керівництво відправило його у відпустку, а
потім скориставшись тим, що на той момент він не міг отримати відпускні по
причині вихідного дня, в подальшому його звільнило за порушення дисципліни, а
саме за прогули. Позивач просив скасувати наказ про звільнення та поновити його на службі. Крім того, позивач просив поновити строк для
звернення до суду оскільки пропустив його з поважної причини.
Постановою Ворошиловського районного
суду м.Донецька від 27 грудня 2006 року поновлено позивачу строк для подачі
позовної заяви та позовні вимоги задоволено.
Постановою апеляційного суду Донецької
області від 23 березня 2007 року рішення суду першої інстанції скасовано. В
задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішення суду апеляційної інстанції позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України. В касаційній скарзі позивач просить скасувати
постанову апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2007 року, а
рішення суду першої інстанції залишити в силі, оскільки суд апеляційної
інстанції порушив норми матеріального та процесуального права. Зокрема, висновки суду не відповідають обставинам
справи; судом порушено його конституційне право на працю та захист відповідно
до ст.ст.45,55 Конституції України.

Заслухавши
доповідь судді Вищого адміністративного суду України, перевіривши доводи касаційної скарги за
матеріалами справи , колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову суд
апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів про
оформлення відпустки у встановленому законом порядку і не спростовано підстави
звільнення в частині неналежної організації службової діяльності підлеглим
особовим складом, неналежного контролю за виконавською діяльністю, а видача
направлення на проходження медкомісії не є доказом визнання незаконності
звільнення, тому відповідач діяв відповідно до вимог ст.64 Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Крім того,
суд апеляційної інстанції зазначив, що на період виникнення правовідносин дія
ЦПК України ( в редакції 1963 року ) ст.ст. 248-1, 248-5 якого було встановлено
право та порядок звернення до суду зі скаргою у двомісячний строк, обчислюваний
з дня коли особі стало відомо або їй повинно було стати відомо про порушення її
прав, свобод чи законних інтересів; у місячний строк з дня одержання особою письмової
відповіді про відмову в задоволенні
скарги органом, службовою особою вищого рівня по відношенню до того
органу, посадової особи, що постановили рішення чи здійснили дії або допустили
бездіяльність, або з дня закінчення подання скарги, якщо особою не було
одержано на неї письмової відповіді.

Судом
апеляційної інстанції вірно встановлено, що позивача було звільнено зі служби
наказом №1о/с від 8 січня 2002 року. Відразу після звільнення йому було
направлено трудову книжку і виписку із наказу. Листом заступника начальника
УМВС України в Сумській області від 18 квітня 2004 року підтверджено факт
звернення позивача до УМВС з приводу звільнення. Тому, посилання позивача на
те, що на день звільнення він не розумів підстав звільнення і не мав можливості
захищати свої права, так як відносно нього було порушено кримінальну справу,
проводилося слідство і йому було не до вирішення питання щодо поновлення на
службі, правильно не прийнято судом до уваги як підстава поважної причини
пропуску строку звернення до суду.

Оскільки,
судом апеляційної інстанції встановлено, що суду не було надано доказів про
оформлення відпустки у встановленому законом порядку і не спростовані підстави
звільнення в частині неналежної організації службової діяльності підлеглим
особовим складом, неналежного контролю, то висновок суду про законність
застосування відповідачем до позивача п. «є» ст.64 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України є
обгрунтованим.

Відповідно
до ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати
докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені
в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого
доказу.

За таких
обставин, судом апеляційної інстанції правильно застосована норма ст.99 КАС
України, оскільки відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову з
підстав пропуску строку, а інших доказів поважності причин пропуску строку на
звернення до суду позивачем не надано.

Враховуючи те, що
посилання позивача в касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при
розгляді даної справи, а судом повно та
всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні,
яке належним чином мотивоване і за своїм змістом
та формою відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, касаційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 230 КАС України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову апеляційного
суду Донецької області від 23 березня 2007 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених
ст.ст. 236,245 КАС України.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Д.В.
Ліпський

СУДДІ : С.Є.
Амєлін

М.І. Гурін

М.Г. Кобилянський

В.В.
Юрченко