Справа № 22-а-1446/2007
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2007-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа:
№ 22-а-1446/07
Головуючий у суді І інстанції: Нечуй Б.П.
Суддя-доповідач Межевич М.В.
ПОСТАНОВА

Іменем
України

04 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого - судді Межевича М.В.,
суддів Бараненка І.І. та Маслія В.І., при секретарі Ковальчук А.І., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Лугинського районного суду Житомирської області від
13.03.2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат головного управління праці та соціального захисту населення
Житомирської облдержадміністрації, Управління праці та соціального захисту
населення Лугинської районної державної адміністрації, Управління пенсійного
фонду України в Лугинському районі Житомирської області про
стягнення невиплачених коштів, передбачених Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи»,-

в с
т а н
о в и
л а:

У вересні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до Лугинського районного суду Житомирської
області з позовом про
стягнення невиплачених коштів, передбачених Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи» в період з 01.09.2002 року по 31.08.2005 року з управління праці та
соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації в
сумі 3030, 00 грн. та з управління пенсійного фонду України в сумі 15 150,00
грн..

Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 13.03.2007 року у задоволенні вказаних позовних вимог
відмовлено, рішення вмотивовано тим, що ст.62 вищевказаного Закону, здійснено роз'яснення
порядку його застосування, а саме у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів
України. Виплати позивачу, з точки зору суду першої інстанції, проводились
правомірно у відповідності до наявних у Державному бюджеті коштів.

Не
погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, та ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги.

Позивач та представники відповідачів в судове засідання
апеляційної інстанції не з»явилися, про час та місце розгляду апеляційної
скарги повідомлені належним чином.

Управління ПФУ у Луганському районі Житомирської області
направило заперечення, в яких просило рішення суду першої інстанції залишити
без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що
фінансування зазначених витрат проводиться виключно за рахунок державного
бюджету відповідними розпорядниками бюджетних коштів, а Пенсійний фонд України
не включається до Державного бюджету України і тому стягнення грошових коштів з
них є незаконним і їх Управління не є належним відповідачем даної категорії
справ.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, виходячи
з наступного.

Заслухавши суддю
доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова
суду - скасуванню.

Згідно зі ст.198 ч.1 п.3 та ст. 202 КАС України, суд
апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нове рішення,
якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови
не врахував всіх обставин справи, не надав їм вірну правову оцінку, що призвело
до порушення норм матеріального та процесуального права при винесенні вказаного
рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції
послався на те, що недоплачена частина грошової допомоги у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного
господарства і доплата непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території
радіоактивного забруднення, не підлягає стягненню у зв'язку з відсутністю
реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету України.

З таким висновком суду не можна погодитись.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є потерпілим від аварії
на ЧАЕС, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 28.02.1991 року (категорія 3).

Статтями 37-39 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи»
передбачено, що особи, які проживають на території радіоактивного забруднення
мають право на грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, а також
позивачка має право згідно вищенаведених норм на доплату непрацюючому
пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення.

Розмір недоплачених позивачу коштів становить: з
управління праці та соціального захисту населення Лугинської
райдержадміністрації з врахуванням ст. 37 вказаного Закону - 40% мінімальної
заробітної плати, тобто у сумі 3030,00 грн., а з УПФ України, згідно ст.39
Закону - у розмірі 2-х мінімальних заробітних плат, тобто у сумі 15150,00 грн..

Частиною 3 ст. 2 цього Закону встановлено, що нормативні
акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують
права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, не є дійсними.

Однак, Законами України
«Про державний бюджет України» на 2004 - 2006 рік зупинено дію положень
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині
визначення розміру щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни, виходячи
з обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників державного
бюджету.

Обговорюючи питання про можливість застосування до
спірних правовідносин Законів України «Про державний бюджет України» на
2004-2006 роки, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно приписам ст. 9
КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд
вирішує справи на підставі Конституції та Законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на
підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України. У разі невідповідності нормативно-правового ату Конституції
України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною
Радою України або в іншому правовому акті суд застосовує правові акти, які
мають вищу юридичну силу.

Окрім того, постановою Пленуму Верховного Суду України
від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» звернути увагу на те,
що відповідно ст.ст.8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню
судами Закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні
права і свободи людини та Громадянина, а також нові Закони, які звужують зміст
та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод
(абз.1 п.19).

У Конституції України проголошено демократичною,
соціальною, правовою державою (ст.1), визнано , що найвищою соціальною цінністю
в України є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності Державі,а їх утвердження і забезпечення є головним
обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є невідчутними та непорушними
(ст..21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних Законів не може бути звужений (ст.22).

На підставі ст. 8 Конституції України в Україні
визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні відповідати їй.

Стверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян,
Держава окремими Законами України встановила певні соціальні пільги,
компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права соціальний захист
і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6,
ч. 2 ст. 19, ч.1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими,
однаковою мірою мають додержуватись органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх
соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови,
підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводять до
порушення принципів соціальної, правової держави.

Зупинення дії положень Законів, якими визначено права і
свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати
місце лише у випадках передбачених основним законом України (лише в умовах
воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Рядом рішень Конституційного Суду України роз'яснено, що
окремі положення Законів про Державний бюджет України щодо зупинення або
обмеження пільг, компенсацій і гарантій є такими, що не відповідають
Конституції України.

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України,
ч.2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом
про державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей Закон не може скасовувати
чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій,
передбачених іншими Законами України, зокрема Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», та не може будь-яким чином змінювати
визначити іншими Законами України правове регулювання суспільних відносин.

За змістом положень частин 2 і 3 ст. 22 Основного Закону
України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись від
прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Отже встановлення Законами України «Про Державний бюджет
України» на 2004-2006 роки розміру виплат щорічної разової грошової допомоги
ветеранам війни, виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при
формуванні показників Державного бюджету, обмежило обсяг прав даної категорії
громадян, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту». Залишивши не змінним зміст права на отримання щорічної разової
грошової допомоги, Закони про державний бюджет України на відповідні роки
звузили обсяг цього права, встановивши інший (менший) розмір такої виплати, і водночас фактично скасували конституційну
гарантію забезпечення належних умов існування ветеранів війни.

За таких обставин та з урахуванням вимог ст.ст. 37, 39
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідачі повинні виплатити позивачу
щомісячну грошову допомогу та доплату, виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої на момент здійснення виплати.

Таким чином, на користь позивача з Управління праці і соціального
захисту населення Лугинської райдержадміністрації підлягає стягненню сума 3030,
00 грн., а з Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі - 15150,
00 грн.

Оскільки постанова Лугинського районного суду
Житомирської області від 13.03.2007 року ухвалена з порушенням норм
матеріального права, то підлягає скасуванню, а позов задоволенню .

На
підставі викладеного керуючись ст. ст. 160,195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС
України, колегія суддів

п о
с т а
н о в
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Лугинського районного суду Житомирської області
від 13.03.2007 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги:

стягнути на користь ОСОБА_1 невиплачені кошти, передбачені Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в період з 01.09.2002 року по 31.08.2005 року: в сумі 3030, 00
грн.(три тисячі тридцять гривень) - з Управління праці і соціального захисту
населення Лугинської

райдержадміністрації та 15150,00 грн.
(п'ятнадцять тисяч сто п'ятдесят гривень) - з управління Пенсійного фонду
України в Лугинському районі.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки визначені
ст.212 КАС України.

Головуючий:

Судді :

Київський апеляційний адміністративний суд

Справа:№22-а-1446/07 Головуючий у суді 1
інстанції: Нечуй Б.П.

Судя-доповідач: Межевич М.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частини

04 грудня 2007 року м.
Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого - судді Межевича
М.В., суддів Бараненко І.І., Маслія В.І., при секретарі Ковальчук А.І.,
розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Лугинського районного суду Житомирської області від
13.03.2007 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат головного управління праці та соціального захисту населення
Житомирської облдержадміністрації, Управління праці та соціального захисту
населення Лугинської районної державної адміністрації, Управління пенсійного
фонду України в Лугинському районі Житомирської області про
стягнення невиплачених коштів, передбачених Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи»

Керуючись
ст. ст.160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Лугинського районного суду Житомирської області
від 13.03.2007 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги:

стягнути на користь ОСОБА_1 невиплачені кошти, передбачені Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в період з 01.09.2002 року по 31.08.2005 року: в сумі 3030, 00
грн.(три тисячі тридцять гривень) - з Управління праці і соціального захисту
населення Лугинської

райдержадміністрації та 15150,00 грн.
(п'ятнадцять тисяч сто п'ятдесят гривень) - з управління Пенсійного фонду
України в Лугинському районі.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки
визначені ст.212 КАС України.

Головуючий:

Судді :