Справа № 22-а-9/2008
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2008-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-9/ 2008 р. Головуючий
1 інстанції - Безрук Т.М.
Доповідач - Сіренко О.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2008 року колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду в складі :

Головуючого судді Сіренко О.І.

Суддів
Григорова А.М.

Подобайло З.Г.

За участю секретаря Спесивцевої О.В.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в
місті Харкові апеляційну скаргу
Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції на постанову
господарського суду Полтавської
області від 10 квітня 2007 року по справі № 19/309 за
адміністративним позовом Лубенської об'єднаної державної податкової
інспекції до приватного підприємця
ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю „Аскольд Великий” про визнання
недійсним господарського зобов'язання, -

В С Т А Н О В И Л А :

Лубенська ОДПІ звернулася до суду з позовом
до ПП ОСОБА_1, товариства з обмеженою
відповідальністю „Аскольд Великий”, в якому просила визнати недійсним
господарське зобов'язання, що виникло на підставі усної угоди між ПП ОСОБА_1 та
ТОВ „Аскольд Великий” згідно накладної № 327 від 27.12.2005 року на суму 229
899, 95 грн. та податкової накладної № м327 від 27.12.2005 року, а також
стягнути в доход держави з ПП ОСОБА_1 59967, 21 грн.

В обґрунтування
позову вказано, що спірна угода укладена з метою завідомо суперечною інтересам держави та суспільства,
а саме за наявності умислу у ПП ОСОБА_1 на укладення спірної угоди з суперечною
інтересам держави метою, оскільки під час перевірки було встановлено, що ТОВ
"Аскольд Великий" не мав господарських взаємовідносин з ПП ОСОБА_1,
керівник товариства пояснив, що накладну №327 від 27.12.2005р не підписував.

Заявою від
04.12.2006р. №7534/1010-019 позивач змінив позовні вимоги та просив визнати
недійсним господарське зобов'язання, яке виникло на підставі усної угоди,
укладеній між ПП ОСОБА_1 та ТОВ "Аскольд Великий" на підтвердження
укладення якої наявні податкова накладна № 327 від 27.12.2005 р. на суму
229899,95 грн., в «у числі ПДВ - 38316,66 грн., накладна № 327 від 27.12.2005
р.

Позивач також зазначив, що спірне
господарське зобов'язання слід визнати недійсним на підставі ст. 207 ГК
України, оскільки воно не відповідає вимогам законодавства, а саме вчинено на
підставі правочину, укладеного з порушенням вимог, п. З та п. 5 ст.203 ЦК України, а також
ст.207 ЦК України.

У відзиві на позовну заяву відповідач - ПП ОСОБА_1 - проти позову
заперечував, вказав, що позов не містить
мотивування, відсутні докази щодо права податкового органу бути
позивачем у спірних правовідносинах.

Відповідач - ТОВ
"Аскольд Великий" - надав заяву в якій повідомив, що податкові
накладні №431 від 03.06.2005 р. та №327 від 27.12.2005 р. він не підписував та
просив визнати недійсним господарське зобов'язання, яке виникло на підставі
вищезазначених накладних.

Лубенською
ОДПІ було заявлено клопотання про
призначення судової почеркознавчої експертизи, яке судом першої інстанції
відхилено.

10
квітня 2007 року постановою
господарського суду Полтавської області
відмовлено у позові Лубенській об'єднаній державній податковій інспекції до приватного підприємця ОСОБА_1, товариства
з обмеженою відповідальністю „Аскольд Великий” про визнання недійсним
господарського зобов'язання.

В
апеляційній скарзі Лубенська об'єднана
державна податкова інспекція просить скасувати вказану постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В
запереченнях на апеляційну скаргу ПП
ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Лубенської ОДПІ, а
постанову господарського суду Полтавської області від 10.04.2007 року без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної
скарги та заперечень на неї, приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав :

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно
відомостей, зазначених в накладній № 327
від 27.12.2005 р. та податковій накладній № 327 від 27.12.2005 р. ТОВ «Аскольд
Великий» передав ПП ОСОБА_1 товар на загальну суму 229 899, 95
грн.

В обґрунтування
позову (в редакції заяви від 04.12.2006р. №7534/1010-019) позивач посилається
на те, що в ході перевірки податковою встановлено, що ТОВ «Аскольд Великий» не
мало господарських відносин з ПП ОСОБА_1, керівник ТОВ «Аскольд Великий» надав
пояснення, що вказаних накладних він не підписував.

Позивач посилався на те, що вказані
обставини свідчать про те, що невстановлені особи незаконно використали
реквізити ТОВ «Аскольд Великий» для здійснення господарських операцій, спірне
господарське зобов'язання слід визнати недійсним на підставі ст.207 ГК України,
оскільки воно не відповідає вимогам законодавства, а саме вчинено на підставі
правочину, укладеного з порушенням вимог, п.3 та п.5 ст.203 ЦК України, а саме:
не відповідає внутрішній волі учасника правочину, не спрямоване на реальне
настання правових наслідків, що обумовлене ним, а також ст.207 ЦК України
-підписано невстановленою особою.

З посиланням на статтю 207
Господарського кодексу України, суд першої інстанції зазначив, що позивачем
ставляться вимоги (згідно заяви про зміну позовних вимог) про визнання
господарського зобов'язання недійсним з підстав саме невідповідності вимогам
закону.

З посиланням на статтю 19
Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України, Закон України «Про державну
податкову службу в Україні» щодо статусу державної податкової служби в Україні,
її функцій та правових основ діяльності, суд першої інстанції вказує, що в
розумінні пункту 11 ст.10 Закону України «Про державну податкову службу» на
державну податкову інспекцію, крім інших, покладено функцію подавати до
господарських судів позови до підприємств, установ, організацій про визнання
угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими
угодами, суд першої інстанції приходить до висновку, що органи державної
податкової служби мають право звертатися до господарського суду з позовами про
визнання угод, укладених між суб'єктами підприємницької діяльності, недійсними
з підстав, за яких чинне законодавство передбачає, як наслідок, стягнення в
доход держави коштів, одержаних за такими угодами.

Проте, як вказує суд першої інстанції, позовні
вимоги були заявлені про визнання зобов'язання недійсним з тих підстав, що
спірна угода не відповідає вимогам закону (ч. 1 ст.207 ГК України). Відповідно
до частини 2 статті 208 ГК України наслідками визнання зобов'язання недійсним з
зазначених підстав є зобов'язання судом сторін зобов'язання повернути одна
одній все одержане за угодою .

Тобто за змістом ч. 1 ст.207 ГК
України та ч.2 ст. 208 ГК України дані правові норми не передбачають, як
результат визнання недійсними зобов'язань, які не відповідають вимогам закону,
такого наслідку як стягнення в доход держави коштів, одержаних за такими
зобов'язаннями.

Натомість, ч. 1 ст. 208 ГК України
передбачено випадки стягнення в доход держави одержаного за зобов'язанням у
разі визнання такого зобов'язання недійсним з підстав вчинення його з метою,
яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, але дані підстави
позивачем в обґрунтування позову (в редакції заяви від 06.12.2006р.
№7579/10/10-019) не ставляться.

З підстав вказаних вище, суд першої
інстанції дійшов висновку про відсутність у податкового органу повноваження щодо подачі позову про визнання
недійсним спірного зобов'язання з заявлених підстав (невідповідності вимогам
законодавства), оскільки норми ч. 1 ст.207 ГК України та ч.2 ст. 208 ГК України
не передбачають стягнення в доход держави коштів, одержаних за угодою, яка
суперечить вимогам законодавства та те, що статтею 104 КАС України передбачено,
що суб'єкт владних повноважень має право звернутися до адміністративного суду у
випадках, встановлених законом, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Колегія
суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої
інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно відомостей, зазначених в накладній № 327 від 27.12.2005 р. та податковій накладній
№ 327 від 27.12.2005 р. ТОВ «Аскольд Великий» передав ПП ОСОБА_1 товар на
загальну суму 229 899, 95 грн.

Керівником ТОВ «Аскольд Великий»
Наливайко - Ляховичем Р.О. до господарського суду надано заяву, де
вказано що усну угоду, в підтвердження укладення якої наявні податкова накладна
№ 327 від 27.12.2005 року та накладна № 327 від 27.12.2005 року на суму 229899,
95 грн. він не укладав, податкову накладну № 327 від 27.12.2005 року та
накладну № 327 від 27.12.2005 року не підписував, печаткою не завіряв. Наймані
працівники в товаристві відсутні, інших осіб на дані дії він не уповноважував.
Хто ставив підписи на накладній від його імені і завіряв підпис печаткою він не
знає, вважає, що більш за все вони були підроблені. З громадянином ОСОБА_1
незнайомий взагалі. Просив суд визнати недійсним господарське зобов'язання, яке
виникло на підставі усної угоди, укладеної між ПП ОСОБА_1 та невідомою особою
та в підтвердження укладення якої наявні податкова накладна № 327 від 27.12.2005 року та накладна № 327
від 27.12.2005 року.

В результаті проведення перевірки
ТОВ «Аскольд Великий» по фінансово -господарським відносинам з ПП ОСОБА_1 було
встановлено, що податкова накладна №
327 від 27.12.2005 року не була відображена ТОВ «Аскольд Великий» у бухгалтерському
обліку, що підтверджується копіями оборотно - сальдових відомостей по 361
рахунку - розрахунки з вітчизняними покупцями) та взагалі будь-якої фінансово -
господарської діяльності з ПП ОСОБА_1 ТОВ «Аскольд Великий» не проводив.

Суд першої інстанції вірно
визначивши вид та документи по угоді, не надав оцінку та дійшов помилкового
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог з підстав відсутності у податкового органу повноваження щодо подачі позову про визнання
недійсним спірного зобов'язання з заявлених підстав, а саме: невідповідності вимогам
законодавства.

Договори та інші правочини в силу ст. 11 ЦК
України є однією з підстав для виникнення цивільних прав та обов'язків, які
утворюють зміст зобов'язань.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням - є правовідносини, в
якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію - передати майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо, або утриматися від певних дій, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку. Аналогічно наведеному поняттю
зобов'язання Господарський кодекс України (ст.173) наводить визначення
господарського зобов'язання. Зі змісту ст.207 ГК України випливає, що
господарське зобов'язання це не просто права і обов'язки сторін, які виникають
із попередніх дій - правочинів, а і
безпосередні дії - вчинення та укладання .

Частиною 1 ст.626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Спірні
господарські зобов'язання за своєю правовою природою мали виникнути на підставі
договорів (ст.174 Господарського кодексу України).

У
матеріалах справи наявні докази, що з боку посадової особи - керівника ТОВ
«Аскольд Великий» Наливайко - Ляховича Р.О. угода не укладалася. Договір ,
бухгалтерські та податкові документи він
не підписував, що підтверджуються його поясненнями, наданими господарському
суду.

Відповідно
до положень ч.1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнане судом недійсним
повністю або в частині.

Таким чином, не може вважатися дійсним
господарське зобов'язання, яке існує без укладання угоди. Воно має бути визнане
недійсним. З боку підприємства ТОВ «Аскольд Великий» не діяла повноважна особа
на укладання будь - яких зобов'язань від імені підприємства. Підписи на
документах по угодах від імені ТОВ «Аскольд Великий» ставила не особа яка в них
зазначена, тобто відсутнє волевиявлення ТОВ «Аскольд Великий» на укладання та
виконання спірних правочинів.

Таким
чином, спірний правочин не відповідають
вимогам закону, а саме ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України і відповідно ст.
207 ГК України.

Колегія
суддів зазначає, оскільки по правочину видана податкова накладна та інші
документи, які визначають право на податковий кредит та віднесення сум до
валових витрат, суми по податковому кредиту, як встановлено в ході перевірки
податковим органом, відповідачем СПДФО ОСОБА_1 включені до податкового кредиту,
то це впливає на суми податків і зборів, контроль за сплатою яких належить до
компетенції позивача відповідно до Закону України «Про державну податкову
службу в Україні» та у разі встановлення таких фактів дає підстави податковому органу для звернення до суду з таким позовом.

Враховуючи
наведене, суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення
позову.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну
скаргу Лубенської об'єднаної державної
податкової інспекції задовольнити.

Постанову господарського
суду Полтавської області від 10 квітня
2007 року скасувати.

Позовні вимоги
Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції задовольнити.

Постанова
набирає законної сили негайно, та може бути оскаржена протягом одного місяця з
дня проголошення ухвали в касаційному порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний
текст постанови виготовлений та підписаний 18 лютого
2008 року.

Головуючий - підпис Сіренко О.І.

Судді - підпис Подобайло З.Г.

підпис
Григоров А.М.

ВІРНО: СУДДЯ: