Справа № 22-а-2123/2008
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Герасимчук М.К. Справа № 22-а-2123/08
міський суд Рівненської області ряд. стат. звіту №
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі - Гідеї
К.М.,

з участю адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2007
року у справі № 2-а-283/07 за позовом ОСОБА_3 до Рівненської міської ради,
третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення Рівненської
міської ради № 687 від 25 лютого 2004 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3. звернулася до суду з адміністративним позовом, у
якому просила визнати недійсним та скасувати рішення Рівненської міської ради №
687 від 25 лютого 2004 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2
земельної ділянки площею 726 м2 на АДРЕСА_1 у м. Рівному.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області
від 18 червня 2007 року позов ОСОБА_3. було задоволено повністю та визнано
недійсним і скасовано рішення Рівненської міської ради № 687 від 25 лютого 2004
року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею
726 м2 на АДРЕСА_1 у м. Рівному.

Вказану постанову в апеляційному порядку оскаржила третя
особа ОСОБА_2, яка у поданій апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду
першої інстанції. У обґрунтування своїх вимог покликається на те, що вказане
судове рішення не ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивному
дослідженні наявних у справі доказів та ухвалене без належної оцінки доказів у
їх сукупності

Апелянт ОСОБА_2 у ході апеляційного розгляду вимоги,
викладені у апеляційній скарзі, підтримала повністю, давши пояснення,
аналогічні до викладеного у самій скарзі.

Представник позивачки
ОСОБА_3. - адвокат ОСОБА_1. - у ході апеляційного розгляду вимоги апелянта
заперечила повністю, просить залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, на виклик
апеляційного суду не прибули, що відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України не
перешкоджає судовому розгляду справи .

Заслухавши
суддю-доповідача та учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга задоволенню не підлягає, виходячи з таких
міркувань.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_3., суд першої інстанції виходив із того, що при винесенні оскаржуваного рішення органом
місцевого самоврядування не було враховано те, що позивачкою, як суміжним з
апелянтом землекористувачем, не погоджувалися розміри земельної ділянки площею
726 м2 по АДРЕСА_1 у м. Рівному, яка була передана у приватну
власність ОСОБА_2 безоплатно рішенням № 687 від 25 лютого 2004 року Рівненської
міської ради, чим було порушено вимоги ст. 118 ЗК України.

Крім
того, суд першої інстанції взяв до уваги той факт, що рішенням виконавчого
комітету Рівненської районної ради № 371 від 23 серпня 1972 року ОСОБА_4. було
виділено для перебудови житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Рівному земельну
ділянку площею 0,06га. ОСОБА_2 набула право власності на цей будинок з
надвірними будівлями на підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 1990
року, у якому розмір земельної ділянки вказано не було.

При
оскарженні зазначеного рішення суду першої інстанції апелянт свої вимоги
обґрунтовує тим, що допитані у ході розгляду справи свідки засвідчили факт
встановлення межі у 1990 році, однак судом не було з'ясовано яким чином була
визначена межа між суміжними земельними ділянками у 2001 році на час
приватизації земельної ділянки позивачки та чи дійсно ця межа було порушена і
був зменшений розмір земельної ділянки ОСОБА_3. після передачі їй у приватну
власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Рівному. Крім того, апелянт
покликається на те, що після придбання нею у 1990 році будинку позивачка мала
можливість протягом 17-ти років встановити та відкоригувати межу між суміжними
земельними ділянками, однак цього не робила до 2006 року, коли необхідно було
розвивати власний бізнес на прибудинковій території.

Аналізуючи та оцінюючи висновки суду першої інстанції у
контексті доводів апелянта, викладених у поданій апеляційній скарзі, колегія
суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з таких
міркувань.

Відповідно
до ч. 2 ст. 72 КАС України у адміністративних справах про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Окрім
того, згідно із положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації.

Як вбачається із положень ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до вимог ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної міської
ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади
та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної ділянки.

З
наявних у справі матеріалів вбачається, що у протоколі обстеження і погодження
меж земельної ділянки, яка передається у власність ОСОБА_2 у м.
Рівному,АДРЕСА_1 відсутні підписи начальника Рівненського міського управління
земельних ресурсів, начальника управління містобудування та архітектури
Рівненського міськвиконкому, а також суміжних землекористувачів ОСОБА_3. та
ОСОБА_5. (а.с. 25-26). Даний факт апелянтом не заперечується. На підставі
наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про
те, що при передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки її межі не було узгоджено із суміжними
землекористувачами.

Крім
того, у матеріалах справи відсутні докази правомірності збільшення площі
земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Рівному, яка перебуває у користуванні
ОСОБА_2, з 600м2 відповідно до рішення виконавчого комітету
Рівненської районної ради № 371 від 23 серпня 1972 року до 726м2, як
зазначено у оскаржуваному рішенні Рівненської міської ради № 687 від 25 лютого
2004 року.

На
підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що у Рівненської міської ради не було правових підстав для
прийняття оскаржуваного рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_2
земельної ділянки площею 726 м2 на АДРЕСА_1 у м. Рівному.

Відтак
колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Разом
із тим, при постановленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції у
резолютивній його частині зазначив про одночасне визнання недійсним рішення
Рівненської міської ради № 687 від 25 лютого 2004 року в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 726 м2 на
АДРЕСА_1 у м. Рівному та його скасування.

Відповідно
до вимог ст. 162 КАС України, яка регламентує повноваження суду при вирішенні
адміністративної справи, у разі задоволення адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього
рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Оскільки
законом не передбачено можливість визнання недійсним рішення суб'єкта владних
повноважень, то колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної
частини оскаржуваної постанови суду першої інстанції покликання на визнання
недійсним рішення Рівненської міської ради № 687 від 25 лютого 2004 року в
частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 726 м2
на АДРЕСА_1 у м. Рівному.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2007
року у справі № 2-а-283/07 за позовом ОСОБА_3 до Рівненської міської ради,
третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення Рівненської
міської ради № 687 від 25 лютого 2004 року - без змін.

Виключити з резолютивної частини постанови Рівненського
міського суду Рівненської області від 18 червня 2007 року у справі № 2-а-283/07
покликання на визнання недійсним рішення Рівненської міської ради № 687 від 25
лютого 2004 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 726 м2 на АДРЕСА_1 у м. Рівному.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді В.М.Багрій

В.З.Улицький