Справа № 22а-10834/2007
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2007-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
інстанції Лопатюк Н.Г.
Суддя-доповідач Глущенко Я.Б.
грудня 2007 року Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Глущенко
суддів Бараненка І.І.,
секретарі Маркевичі Т.Л.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за апеляційними скаргами Кабінету Міністрів України
та Державного комітету лісового господарства України на постанову
Святошинського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2007 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Кабінету Міністрів України, Державного комітету лісового господарства
України про визнання протиправними та скасування постанови Кабінету Міністрів
України № 1320 від 18 вересня 2006 року "Про звільнення ОСОБА_1 з посади
Голови Державного комітету лісового господарства України", наказу Державного комітету лісового
господарства України № 179-к від 21 травня 2007 року «Про звільнення ОСОБА_1»
та поновлення на посаді, -
червні 2007 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Кабінету
Міністрів України та Державного комітету лісового господарства України про
визнання протиправними та скасування постанови Уряду від 18 вересня 2006 року №
1320 а також наказу Держкомлісгоспу № 179-к від 21 травня 2007 року, якими його
звільнено з посади Голови Державного комітету лісового господарства України.
обґрунтування свого позову посилається на те, що з 16 травня 2005 року
перебував на публічній службі, обіймаючи посаду Голови Державного комітету
лісового господарства України. 18 вересня 2006 року звернувся до Прем'єр-міністра України з заявою про
звільнення зі служби за угодою сторін, надавши невикористану відпустку. Проте,
звільнення із займаної посади та припинення публічної служби здійснено з
порушенням вимог Конституції України, законів України «Про відпустки», «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», норм трудового законодавства.
думку позивача, порушення полягає у звільненні його із займаної посади без
зазначення в оскаржуваних рішеннях передбачених законом правових підстав, до
закінчення обумовленого сторонами строку, під час перебування у відпустці, з
ігноруванням наміру продовжувати службу на займаній посаді та без дотримання
гарантій переважного права залишення на службі.
Святошинського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2007 року заявлений позов
задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано постанову Кабінету
Міністрів України від 18.09.2006 року № 1320 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади
Голови Державного комітету лісового господарства України", наказ
Державного комітету лісового господарства України № 179-к від 21.05.2007 року
«Про звільнення ОСОБА_1», позивача поновлено на посаді Голови Державного
комітету лісового господарства України з 21 травня 2007 року.
погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні
скарги, в яких, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права, просять постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в
обґрунтування своїх вимог Державний комітет посилається на те, що судом
неправильно застосовано норми трудового законодавства щодо звільнення
працівника з роботи за угодою сторін.
Міністрів України, в свою чергу, зазначає, що суд дійшов неправильного висновку
про порушення угоди щодо строку припинення публічної служби та звільнення
позивача з порушенням встановленого законом порядку.
суддю-доповідача, учасників процесу, що прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають
задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового
рішення у справі з таких підстав.

Згідно
зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п.п. 3, 4 КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції
скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що висновки суду не
відповідають обставинам справи та
судом порушено норми
матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Кабінет Міністрів
України порушив угоду щодо звільнення позивача із займаної посади після надання
невикористаної відпустки та припинив його повноваження з власної ініціативи 18
вересня 2006 року - до її надання, без зазначення в рішенні правової підстави
звільнення. А наказом Держкомлісгоспу
України позивача звільнено під час перебування у відпустці.

Проте,
з таким висновком суду погодитися не можна.

Колегією
суддів встановлено, що Указом Президента України від 16 травня 2005 року №
803/2005 позивач був призначений на посаду Голови Державного комітету лісового
господарства України.

Наказом
Держкомлісгоспу України № 154-к від 17 травня 2005 року позивача зараховано на
відповідну державну службу.

18 вересня
2006 року позивачем на ім'я Прем'єр-міністра України подано заяву про
звільнення із займаної посади за угодою сторін, надавши невикористану
відпустку.

Зазначена
заява задоволена шляхом прийняття 18 вересня 2006 року Кабінетом Міністрів
України у формі постанови рішення про звільнення позивача зі служби.

Наказом
Держкомлісгоспу України №181-в від 18 вересня 2006 року позивачеві надано
відпустку, після закінчення якої наказом Комітету № 179-к від 21 травня 2007
року позивача звільнено з посади Голови Державного комітету лісового
господарства України.

Судова
колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про
звільнення позивача із займаної посади з порушенням норм трудового
законодавства та Закону України «Про відпустки» з наступних підстав.

Згідно
із Положенням про Державний комітет лісового господарства України зазначений
орган є центральним органом виконавчої влади.

Відповідно
до ст. 25 Закону України «Про державну службу» посади голів державних комітетів
відносяться до посад державних службовців.

Згідно
з вимогами ст.9 цього Закону, правовий статус окремих категорій державних
службовців регулюється Конституцією та спеціальними законами України.

Статтею
116 Конституції України питання призначення на посади керівників центральних органів
виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, та
припинення їх повноважень віднесені до компетенції Кабінету Міністрів України.

Частина
1 ст. 30 Закону «Про державну службу» передбачає припинення державної служби, перед усім,
із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України (далі -
КзпП України), а також з підстав, визначених даною статтею.

Стаття
36 КЗпП України, серед іншого, передбачає таку підставу припинення трудового
договору, як угода сторін.

18
вересня 2006 року позивач звернувся до Прем'єр-міністра України з заявою про
звільнення його з займаної посади за угодою сторін з наданням невикористаної
відпустки.

Постановою КМУ № 1320 від 18.09.2006 року позивача звільнено з посади
Голови Держкомлісгоспу України з посиланням на його заяву. Тобто,
звільнення позивача пов'язане Урядом саме з підставою, передбаченою п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, та з безумовним наданням позивачеві
невикористаної
відпустки.

Зазначене
підтверджується тим, що на виконання постанови КМУ від 18.09.2006 року наказом
Держкомлісгоспу №181-в від 18.09.2006 року позивачеві надано відпустку з
19.09.2006 року по 04.12.2006 року, термін якої через хворобу позивача було
продовжено до закінчення лікування.

Колегія
суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про звільнення
позивача зі служби в день подачі заяви про звільнення - 18 вересня 2006 року.

Так,
судом першої інстанції не взяті до уваги певні особливості призначення на
посади та звільнення з посад керівників центральних органів виконавчої влади,
передбачені Порядком розгляду питань,
пов'язаних з призначенням на посади та звільнення з посад керівників,
заступників керівників центральних органів виконавчої влади, урядових органів
державного управління, керівників торговельно-економічних місій у складі
закордонних дипломатичних установ
України, державних підприємств та їх об'єднань, а також голів місцевих
державних адміністрацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №
1658 від 13.12.2001 року.

Відповідно
до п. 11 цього Порядку (в редакції, що діяла на час виникнення спірних
правовідносин) на підставі рішень про призначення на посаду чи звільнення з
посади за місцем роботи особи видається наказ (розпорядження), в якому
фіксується дата початку роботи на відповідній посаді або дата припинення
роботи.

Отже,
враховуючи, що позивач перебував у трудових відносинах з Державним комітетом
лісового господарства України, а не з Кабінетом Міністрів України, який згідно
із Положенням про цей Комітет лише спрямовує та координує діяльність
останнього, датою звільнення позивача зі служби є дата, визначена цією
установою, а не як дійшов суд першої інстанції - дата прийняття рішення про звільнення
позивача Кабміном.

Також є
невірним висновок суду першої інстанції про припинення трудових відносин між
позивачем та Держкомлісгоспом України фактично з 18 вересня 2006 року з
посиланням на факт призначення Кабінетом Міністрів України 20 вересня 2006 року
на спірну посаду іншої особи. Як свідчать
матеріали справи, дана обставина не потягла звільнення позивача з порушенням
встановленого законом порядку, повноваження якого фактично припинено на
підставі наказу Комітету про звільнення від 21 травня 2007 року.

Згідно
з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки», у випадку звільнення працівника з
наданням невикористаної відпустки датою звільнення є останній день відпустки.

Як
убачається з наказу Держкомлісгоспу України № 179-к від 21 травня 2007 року
позивача звільнено із займаної посади
21.05.2007р. з посиланням на закінчення відпустки.

Проте, під час судового розгляду встановлено,
що при визначенні останнього дня перебування позивача у відпустці
Держкомлісгоспом України допущено арифметичну помилку, а саме, останнім днем
відпустки помилково визначено 21 травня 2007 року замість 22 травня 2007 року.
Також судом встановлено, що у згаданому наказі не міститься передбаченої
законом правової підстави звільнення позивача зі служби.

Ураховуючи,
що на день розгляду справи апеляційним судом дані помилки Державним комітетом
виправлено, зокрема, наказом № 617-к від 21 грудня 2007 року до наказу про
звільнення позивача № 179-к від 21 травня 2007 року внесено відповідні зміни та
доповнення, відповідно до яких дату звільнення позивача змінено на 22.05.2007
року та зазначено правову підставу звільнення
- п. 1 ст. 36 КЗпП України (за
угодою сторін), звільнення позивача не є таким, що відбулося без зазначення
правової підстави та під час перебування позивача у відпустці.

Слід
зазначити, що відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9
від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» за даних
обставин суд першої інстанції мав право змінити формулювання причин звільнення
позивача і привести його у відповідність із чинним законодавством про працю.

З
огляду на наведене,
судова колегія вважає, що вимог Закону України «Про відпустки» не порушено,
оскільки датою фактичного звільнення
позивача є
останній день відпустки.

За
таких обставин, позивач вправі
звернутися до Держкомлісгоспу України з вимогою про внесення до трудової книжки відповідних
змін до запису про його звільнення.

Таким
чином,
домовившись про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України після
надання позивачу невикористаної відпустки, договір припинено в строк,
визначений сторонами.

Колегія
суддів відмічає, що при припиненні трудового договору за угодою сторін
можливості відкликання працівником своєї заяви не передбачено, оскільки
анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це
власника або уповноваженого ним органу і працівника. Враховуючи викладене,
доводи позивача щодо ігнорування відповідачами факту відкликання ним 21 травня
2007 року заяви про звільнення та порушення відповідачами передбаченого ст.21
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» права переважного залишення його на роботі та працевлаштування
- є юридично безпідставними.

Беручи
до уваги наведене, колегія суддів не вбачає порушень прав позивача, з огляду на
які можна дійти висновку про можливість поновлення його на публічній службі, у
зв'язку з чим апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись
ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т
А Н О В И В :

Апеляційні
скарги Кабінету Міністрів України та Державного комітету лісового господарства
України задовольнити.

Постанову
Святошинського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2007 року скасувати.

У
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
суддя

Судді: