Справа № 2-а-15084/2007
Суддя: Ракалович В.М.
Дата ухвалення: 2008-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

8 лютого
2008 року м. Житомир

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого- судді
Ракаловича В.М.

суддів Хаюка
С.М.,

Попової О.Г.

при секретарі Шевчук О.М.,

розглянувши
позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Міністерства фінансів
України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації
України, Територіального управління Державної судової адміністрації
України в Житомирській області про стягнення недоотриманої заробітної
плати та грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб

встановив:

Позивачі ОСОБА_1., ОСОБА_2. та
ОСОБА_3., що працювали в 2005 році і працюють на теперішній час суддями Олевського районного суду Житомирської
області, звернулися з адміністративним позовом до відповідачів про стягнення
недоотриманої заробітної плати.

В обґрунтування позову позивачі
посилались на те, що Кабінетом Міністрів України 30 червня 2005 року було
прийнято постанову №514 „Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та
заступника Голови Верховного Суду України”, якій надана зворотна дія в
часі-набрання її чинності з 1 червня 2005 року. Зазначеним в постанові особам
були підвищені посадові оклади та встановлені відповідні системи оплати їх
праці.

Що ж стосується суддів загальних
судів, то лише 3 вересня 2005 року Кабінетом Міністрів України було прийнято
постанову №865 „Про оплату праці суддів”, якою підвищено їм посадові оклади
пропорційно до окладів Голови та заступників Голови Верховного Суду України.
Однак набрання чинності цієї постанови було визначено на майбутнє - з 1 січня
2006 року (п.5 постанови Кабінету Міністрів України).

Вважаючи, що впродовж семи місяців
вони отримували значно меншу заробітну плату, позивачі просять стягнути з
Міністерства фінансів України шляхом списання коштів з розрахункового рахунку
Державного казначейства України недоотриману заробітну плату, а саме на користь
ОСОБА_1. - 3313773 грн., ОСОБА_2. -31139,77 грн., ОСОБА_3. - 34484,89 грн.

Крім того, ті ж позивачі, а також суддя Олевського райсуду ОСОБА_4. просили стягнути на їхню
користь грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб,
утриманого з нарахованої їм заробітної
плати в 2005-2006 роках: ОСОБА_1. -11887,51 грн., ОСОБА_2. - 10606,25 грн.,
ОСОБА_3. - 9011,40 грн., ОСОБА_4. -5860,47 грн.

Вимоги мотивують тим, що згідно
ст.1 Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 „Про додаткові заходи
щодо соціального захисту суддів”, судді були
звільнені від сплати прибуткового податку. Пунктами
2,3 статті 3 та статтею 11 Закону
України „Про статус суддів” , статтями 126,130 Конституції України визначено
гарантії незалежності суддів, згідно яких держава забезпечує фінансування та
належні умови для функціонування судів та діяльності суддів, як складову
частину конституційних гарантій незалежності та недоторканності.

На думку позивачів, всі державні
органи, установи , організації, органи місцевого самоврядування, громадяни та їх
об'єднання зобов'язані поважати незалежність судових органів і не посягати
на неї. Гарантії незалежності суддів ,
включаючи заходи їх правового захисту , матеріального і соціального забезпечення передбачені законом ,
поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України
і Автономної Республіки Крим.

Як зазначено в п.7 рішення
Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року по справі про зупинення дії
або обмеження пільг, компенсацій і гарантій(справа 1-27/2004 року), норми про
матеріальне і побутове забезпечення суддів, їх соціальний захист не можуть
бути скасовані чи знижені без
відповідної компенсації. Надання суддям пільг, компенсацій і гарантій не
може ставитись у залежність від бюджетного фінансування .

Разом з тим, вказували позивачі, в зазначений вище період часу з нарахованої
їм заробітної плати було утримано податок з доходів фізичних осіб у
вищевказаних розмірах. Зазначені грошові компенсації сум податку з
доходів фізичних осіб, утриманого із заробітної плати, їм повернуті не були.

Позивачі в судове засідання не з”явились,
просили позов розглядати в
їх відсутність, позовні вимоги
підтримали.

Представники
відповідачів Міністерства фінансів України, Державного казначейства України в
судове засідання не прибули, в запереченнях на позов, надісланих до суду,
просили справу розглянути без їх участі, в задоволенні позову просили
відмовити. Представник Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації
України в Житомирській області подав письмові заперечення, в судовому засіданні
позов не визнав.

Розглянувши
матеріали справи, вислухавши пояснення та заперечення представника Державної судової адміністрації
України, Територіального управління
Державної судової адміністрації України в Житомирській областІ, оцінивши надані
суду докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

В судовому
засіданні встановлено, що позивачі в 2005 році працювали суддями районного суду і відповідно до
Конституції України та Закону України „Про статус суддів” мали право на належне
матеріальне та соціальне забезпечення.

Відповідно
до ст.44 Закону України „Про статус суддів”, заробітна плата суддів складається
з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного
Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий
оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду,
в якому працює суддя.

Тобто,
відповідно до норм вказаного Закону, гарантований мінімальний посадовий оклад
судді не може бути меншим встановленого ст.44 цього Закону в співвідношенні до
окладу Голови Верховного Суду України. Недодержання цього принципу є порушенням
конституційного права суддів на отримання заробітної плати не нижче від
визначеної Законом, та порушенням конституційних гарантій щодо незалежності та
недоторканості суддів.

Кабінет
Міністрів України лише 3 вересня 2005 року привів посадові оклади суддів у
відповідність з вимогами ст.44 Закону України „Про статус суддів”, однак не
усунув порушення вимог цього Закону і не привів оклади суддів усіх судів
України до встановленого цією нормою співвідношення одночасно з окладом Голови
Верховного Суду України, а саме з 1 червня 2005 року, оскільки надав Постанові
№865 від 3 вересня 2005 року „Про оплату праці суддів” чинності з 1 січня 2006
року(п.5 Постанови).

Постановою
Вищого Адміністративного Суду України від 16 травня 2007 року за позовом
ОСОБА_5. до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, визнано п.5
Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 „Про оплату
праці суддів” незаконним. Цією ж постановою суду допущено поворот виконання
Постанови Кабінету Міністрів України №865, визнано, що вона підлягає
застосуванню одночасно з Постановами Кабінету Міністрів України від 30.06.2005
року №513 та №514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 1 червня 2005
року (а.с.72-78)

За таких
обставин, коли пунктом 5 Постанови
Кабінету Міністрів України №865 було порушено право позивачів на оплату праці з
1 червня 2005 року, то їхні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають
задоволенню.

За сім місяців 2005 року, позивачами недоотримано заробітну плату:
ОСОБА_1. - 3313773 грн., ОСОБА_2. -31139,77 грн., ОСОБА_3. - 34484,89 грн., що
стверджується розрахунком фонду оплати
праці позивачів за червень-грудень 2005 року, наданим ТУ ДСА України в Житомирській області.
Відповідачі фактично погодились з таким розрахунком, оскільки не оспорили його,
а тому він приймається судом, і вказані в розрахунку суми недоотриманої
заробітної плати слід стягнути на користь позивачів.

Підлягають
задоволенню і інші вимоги.

Так, встановлено, що в 2005-2006 роках із нарахованої позивачам
заробітної плати було утримано податок
з доходів фізичних осіб в зазначених вище розмірах, що стверджується
довідками, виданими територіальним управлінням Державної судової
адміністрації України в Житомирській
області.

Законом України „Про податок з
доходів фізичних осіб” передбачено сплату податку з доходів фізичних осіб,
зокрема доходів у вигляді заробітної плати.

Разом з тим , відповідно до Указу
Президента України від 10.07.1995 року №584/95 „Про додаткові заходи щодо
соціального захисту суддів”, заробітна
плата суддів не обкладається прибутковим податком за місцем основної роботи,
тобто позивачі звільнені від сплати податку з доходів фізичних осіб.

Гарантії незалежності суддів визначено Конституцією
України, Законом України „Про статус суддів”, зокрема ст. 11 Закону України „Про статус
суддів” встановлено, що передбачені цим Законом гарантії незалежності
суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального
забезпечення, не можуть бути скасовані або знижені іншими нормативними актами
України.

Звуження прав та обмеження гарантій
суддів, що визначені законом, не допускається, що також зазначено в ст. 22 Конституції України.

Крім того Конституційний суд України в своїх рішеннях
від 11.12.2004 року та від 09.07.2007
року підтвердив дане положення.

Виплата грошової компенсації повинна
здійснюватись за рахунок бюджетних призначень на оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на
утримання органів судової влади. Податок з доходів фізичних осіб, утриманий з
заробітної плати суддів та довічного грошового утримання, не повинен
перераховуватись на єдиний казначейський рахунок державного бюджету.

Джерелом виплати грошової компенсації
суддям є нарахована сума податку з доходів фізичних осіб, утриманого з
заробітної плати суддів та довічного грошового утримання, яка повинна
залишатися в розпорядженні відповідної судової установи для здійснення
рівноцінної та повної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб.

Вказана грошова компенсація сум
стягнутого податку з доходів фізичних осіб позивачам виплачена не була. Розмір
грошової компенсації підтверджується довідками. Відповідачами сума компенсації
не оспорюється.

За таких обставин, суд вважає, що права позивачів
порушені, позов підлягає
задоволенню.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про
судоустрій України”, ст.ст.120,126 цього Закону та Положення про Державну
судову адміністрацію України, остання з 1 січня 2003 року є головним
розпорядником бюджетних асигнувань, які передбачені на утримання судової влади,
а Державне казначейство України, відповідно до ст.48 Бюджетного Кодексу України
та п.1 ч.4 Положення про Державне казначейство України, здійснює
розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів.

Крім того, Законом України „Про Державний
бюджет України на 2008 рік” Державній судовій адміністрації України встановлені
бюджетні призначення за програмою „Виконання рішень судів на користь суддів” на
суму 9500,0 тис.грн.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
недоотриману заробітну плату та
грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб позивачам
слід стягнути з Державної судової адміністрації України і зобов'язати Державне
казначейство України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені
Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою „Виконання
рішень судів на користь суддів”, а саме
стягнути на користь

В
задоволенні позову до Міністерства фінансів України, ТУ ДСА України в
Житомирській області слід відмовити.

Керуючись
ст.130 Конституції України, ст..44 Закону України „Про статус суддів”,
ст.ст.86,158-163,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути з Державної судової
адміністрації України заробітну
плату на користь ОСОБА_1 в сумі 3313773 грн., ОСОБА_2-31139,77 грн., ОСОБА_3-
34484,89 грн.

Стягнути з Державної судової
адміністрації України грошову
компенсацію сум податку з доходів
фізичних осіб на користь ОСОБА_1 в сумі 11887,51 грн., ОСОБА_2 - 10606,25
грн., Стретовича Олександра Володимировича - 9011,40 грн., ОСОБА_4- 5860,47
грн.

Зобов'язати Державне казначейство України
провести видатки з Державного бюджету,
передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою
„Виконання рішень судів на користь суддів”.

В
задоволенні позову до Міністерства фінансів України, та ТУ
ДСА України в Житомирській області
відмовити.

Постанова
може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через
Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження протягом 10 днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга
подається у тому ж порядку протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Головуючий:

Судді: