Справа № 2-а-26/2007
Суддя: Марущак Н.М.
Дата ухвалення: 2007-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-26, 2007 року
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня
2007 року Ставищенський районний суд
Київської області в складі:

головуючої - судді: Марущак Н. М.,

при секретарі: Карабань З. І.,

за участю позивачки: ОСОБА_1,

представника відповідача: Крука Р. О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в смт. Ставище справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Ставищенської районної
державної адміністрації Київської області про стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

До суду з названим
адміністративним позовом звернулась ОСОБА_1, посилаючись на те,
що її чоловік ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, був
учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом другої
групи. Відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи” йому повинна
була виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, але
відповідачем йому виплачено вказану допомогу за 2003-2005 роки у значно нижчому
розмірі: за 2001-2004 року за Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 р. у розмірі 26 грн. 70 коп., за 2005 р. згідно
Постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 р. у розмірі 120 грн.

Фактично йому недоплачено вказану допомогу за 2003 рік - 998 грн. 30 коп.
(205х5 - 26,70, оскільки цю допомогу було виплачено в 2004 р. в розмірі 26,70
грн.); за 2004 рік - 1158 грн. 30 коп. ( 237х5 - 26,70, оскільки допомогу
виплачено в цьому ж році в розмірі 26,70 грн.); за 2005 р. - 1560 грн. ( 332х5
- 100, оскільки допомогу виплачено в цьому ж році в розмірі 100 грн.).

Управління праці та соціального захисту населення Ставищенської РДА
Київської області відмовило їй у проведенні перерахунку щорічної допомоги на
оздоровлення її чоловікові.

Позивачка просить стягнути з
відповідача недоплачені суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення за
2003, 2004, 2005 роки в розмірі 3696 грн. 60 коп.

В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, просить стягнути з
відповідача на її користь недоплачені її чоловіку ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2003, 2004,
2005 роки в розмірі 3696 грн. 60 коп.,
підтвердила обставини, на які посилається в адміністративному
позові.

Представник відповідача Крук Р. О. позов не визнав та пояснив, що виплату
ОСОБА_2 вказаної допомоги проведено у розмірах, визначених постановами Кабінету
Міністрів України. Крім того, представник відповідача звернув увагу на те, що позивачкою пропущений встановлений
законом річний строк для звернення до суду з адміністративним позовом, а тому
просить застосувати строк позовної давності, встановлений ст. 99 КАС України.

Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, оглянувши
матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачці слід відмовити в
задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 ч. 4
ст. 111 КАС України судом визначено, що кожною із сторін визнано
слідуючі обставини:

Позивачка перебувала в шлюбі з
ОСОБА_2 з 22.11.1966 року по день смерті останнього, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2 був учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії,
інвалідом другої групи з 24 грудня 2004 року довічно.

ОСОБА_2, як ліквідатору І категорії наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї групи
інвалідності щорічну одноразову допомогу на оздоровлення було виплачено: за
2003 р. 11.08.2004 р. в розмірі 26 грн. 70 коп., за 2004 р. 20.12.2004 р. в
розмірі 26 грн. 70 коп., за 2005 р. - 23.12.2005 р. в розмірі 120 грн., як
зазначено в довідці відповідача від 12 червня 2007 р. (а. с. 15),

позивачка 14 травня 2007 року звернулась до відповідача із заявою про
виплату їй недовиплачених її чоловіку сум щорічної допомоги на оздоровлення, в чому листом відповідача
від 21 травня 2007 року № 617 їй було відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КАС України вказані обставини не доказуються
перед судом, оскільки сторони проти цього не заперечують і в суду не виникає
сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Фактично зазначена допомога на оздоровлення
управлінням соцзахисту населення
виплачена чоловіку позивачки ОСОБА_2за
період до 2005 року в розмірі, встановленому постановою КМ України
від 26.07.96 року за № 836
"Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", в 2005 році - в розмірі, встановленому постановою КМ України від 12.07.2005 року за № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи".

Заперечуючи проти позову представник відповідача
посилається на те, що управлінням соцзахисту правильно виплачено відповідачу
вищевказану допомогу на оздоровлення за 2003-2005 роки у розмірі, встановленому
вказаними Постановами Кабінету Міністрів України, рішення якого є для них обов'язковими; крім того,
коштів на виплату цієї допомоги в розмірі, встановленому ст. 48 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської
катастрофи”, в Державному бюджеті на вказані роки передбачено не
було.

Проте, з цими запереченнями відповідача суд не може погодитися з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

За ст. 113 Конституції України КМ
України у своїй діяльності керується
Конституцією і законами України,

актами Президента України.

Згідно ч. І ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи

державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов"язані діяти лише на
підставі, в межах

повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розмір допомоги на оздоровлення, визначений
вказаними вище постановами КМ України, суперечить вимогам ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" та іншим нормам Законів.

Розмір мінімальної заробітної плати становив на час виплати позивачу
вищевказаної допомоги:

за 2003 рік (11.08.2004 р.) відповідно до ст. 89 України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" - 205 грн.
на місяць,

за 2004 р. (20.12.2004 р.) відповідно до вказаної статті зазначеного
Закону - 237 грн. на місяць,

за 2005 р. (23.12.2005 р.)
відповідно до ст. 83 Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік” - 332 грн.

Всі вказані Закони не мали жодних обмежень щодо
застосування ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", абзац 2 частини 4 якої передбачав право ОСОБА_2 на
щорічну допомогу на оздоровлення за 2003 - 2005 роки в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Слід зазначити, що дію положень абз. 2 ч. 4 ст. 48
вказаного Закону було зупинено на 2006 рік та на 2007 рік в

частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно з Законом України від
20.12.2005 року № 3235-IV та із Законом України від 19.12.2006 року №
489-У. До цього Верховна Рада України ніяких законів з цих питань не приймала.

Отже, оскільки закони України мають вищу
юридичну силу над урядовими нормативними актами, - суд вважає, що при

вирішенні
даного спору підлягають застосуванню
саме положення ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист

громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та положення
зазначених вище Законів про

встановлення
розміру мінімальної заробітної плати, а не постанови КМ України № 836 та № 562.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем неправомірно недоплачено
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, суми
щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2003, 2004, 2005 роки,
оскільки ця допомога останньому була виплачена за вказані роки в розмірі,
визначеними вищевказаними постановами КМ
України, а повинна була бути виплачена виходячи із розміру 5-ти мінімальних
заробітних плат на момент виплати.

Згідно ст. 1227 ЦК України суми
заробітної плати, пенсії,
стипендії, аліментів, допомог у
зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю,
відшкодувань у зв'язку з
каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не
були ним держані за
життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу
спадщини.

Разом з тим, беручи до уваги, що представник відповідача наполягає на
застосуванні вимог закону щодо строку звернення позивача до суду з
адміністративним позовом, суд при вирішенні даного спору бере до уваги вимоги
ч. 2 ст. 99 КАС України, відповідно до якої для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,
який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав.

В зв”язку з викладеним суд вважає, що позивачка пропустила строк звернення
до суду, оскільки її чоловік, який помер 03.02.2006, і сама позивачка (як
дружина ОСОБА_2) дізнались, що порушено
право останнього на виплату даної допомоги в розмірі, встановленому ст. 48
вищевказаного Закону, в день, коли йому було виплачено цю допомогу в розмірі,
встановленому вищевказаними постановами КМ України; зокрема, про недоплату
допомоги за 2003 рік - 11.08.2004 р., за 2004 р. - 20.12.2004 р., за 2005 р. -
23.12.2005 р. ОСОБА_2 за життя за захистом свого порушеного права не звертався.
Позивачка, як дружина ОСОБА_2, набула право у відповідності з вимогами ст. 1227
ЦК України вимагати недовиплачені її чоловікові суми вказаної щорічної допомоги
на оздоровлення, починаючи з дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно,
встановлений ч. 2 ст. 99 КАС України річний строк для звернення за захистом свого права закінчився у неї - 03.02.2007 року.

Позивачка не надала суду ніяких
доказів про те, що вказаний строк був пропущений з поважної причини, а
тому підстав для поновлення вказаного
строку позивачці у суду
не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Таким чином, беручи до уваги, що
позивачкою пропущено строк звернення до адміністративного суду і
представник відповідача наполягає на застосуванні вимог закону щодо вказаного
строку, суд приходить до висновку, що позивачці у задоволенні її позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 113 Конституції України, 1227 ЦК України, абзацом 2 ч.
4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 89 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" , 83 Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік”, ст.ст. 6, 9, 17, 72 ч. 3, 99 ч. 2, 100, 111 ч. 4 п. 3, 158-163, п.1
Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ставищенської
районної державної адміністрації про стягнення недоотриманих сум щорічної
допомоги на оздоровлення - відмовити.

Постанову може бути оскаржено до
Київського апеляційного адміністративного суду
через Ставищенський районний суд Київської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня її проголошення
заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя