Справа № К-4683/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Мироненка О.В.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Івано-Франківського міського суду від 16 березня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2005 року у
справі за скаргою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2на неправомірні дії
виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо відмови у скасуванні
акту обстеження будинку по АДРЕСА_1 та ненадання відповіді на звернення, -

встановила:

В жовтні 2004 року ОСОБА_1, діючи в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_ 2 звернулася до суду зі скаргою на неправомірні дії
виконавчого комітету Івано-Франківської міськради з приводу відмови у
скасуванні акту Управління житлово-комунального господарства Івано-Франківської
міської ради від 29.03.2004 р. "Про перевірку проживання гр. ОСОБА_1 в
АДРЕСА_1" та реагувати на її звернення.

Вимоги обґрунтовувала тим, що зазначеним актом від 29
березня 2004 року зафіксовано факт непроживання її та неповнолітньої ОСОБА_2 у
згаданому будинку. При цьому заявниця вказувала, що факти відображені у акті не
відповідають дійсності, оскільки 29.03.2004 року всі мешканці будинку АДРЕСА_1
були вдома. Про правові наслідки згаданого акту їй стало зрозуміло коли в ЖЕО-9
не змогла отримати довідку про місце проживання доньки та місце її реєстрації.

У зв'язку з цим зверталася до суб'єкта оскарження, однак
це звернення залишилося без належного реагування.

Просила суд визнати неправомірними зазначені дії
виконавчого комітету Івано-Франківської міськради щодо відмови у скасуванні
акту обстеження будинку по АДРЕСА_1 та ненадання відповіді на її звернення,
скасувавши зазначений акт, як такий, що порушує права неповнолітньої ОСОБА_2

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 березня
2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської
області від 10 червня 2005 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із постановленими по справі судовими
рішеннями, ОСОБА_1 звернулася до
Верховного Суду України з касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК України
1963 року, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила
вказані судові рішення скасувати та повернути справу на новий розгляд в суд
першої інстанції.

Листом Верховного Суду України від 06.10.2005 р. на
підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України зазначену касаційну скаргу було передано до Вищого
адміністративного суду України для вирішення в порядку касаційного провадження.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 211 КАС України, підставами касаційного
оскарження судового рішення є порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст. 2201 КАС України, суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування судового рішення.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні скарги, суд
першої інстанції в межах заявлених вимог дійшов правильного висновку, що
ґрунтується на вимогах закону та не порушує прав заявниці.

Так, судом першої
інстанції було встановлено, що 29.03.2004 року комісією в складі головного
інженера ЖЕО-№9, майстрів цього ЖЕО та головного спеціаліста з житлових питань
Управління житлово-комунального господарства Івано-Франківської міської ради
було складено акт про перевірку проживання гр. ОСОБА_1 в буд. АДРЕСА_1.

За наслідками перевірки факту проживання гр. ОСОБА_1 та
її дітей в буд. АДРЕСА_1 комісією було встановлено, що у вказаному помешканні
ОСОБА_1 з дітьми не проживає, про що складено спірний акт, підписаний членами
комісії та затверджений начальником ЖЕО-№ 9.

19.09.2004 року ОСОБА_1 звернулася до суб'єкта оскарження
зі скаргою на згаданий акт обстеження будинку від 29.03.04 року, на що їй
20.10.2004 р. було надано відповідь про відсутність підстав для його
скасування.

У відповідності з положеннями ч.1 ст. 2481,
ч.2 ст. 2482 ЦПК України в редакції 1963 року, громадянин має право
звернутися до суду зі скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю
органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадової і службової
особи порушено його права, свободи чи законні інтереси. Посадові, службові
особи чи органи, зазначені в частині четвертій статті 2481 ЦПК
України, несуть відповідальність за невиконання лише тих обов'язків, які було
на них покладено законами або іншими нормативно-правовими актами.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком
суду апеляційної інстанції про те, що відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1,
суд першої інстанції правильно виходив з того, що суб'єкт оскарження надав
відповідь на звернення скаржниці з приводу правомірності складення акту від
29.03.2004 року, чим виконав вимоги Закону України "Про звернення
громадян".

Щодо вимог, які містилися у зверненні ОСОБА_1, то Законом
України "Про місцеве самоврядування" дійсно не покладено обов'язку на
суб'єкта оскарження на вимогу скаржника обов'язкового скасування актів та інших
документів складених органом місцевого самоврядування.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суди
першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення, що відповідають вимогам
закону. Висновки судів достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в касаційній
скарзі доводи зазначені висновки судів не спростовують та зводяться до незгоди
з ними.

Відповідно до ст. 86 КАС
України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

При вирішенні справи
судами правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм
процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а
рішення Івано-Франківського міського суду від 16 березня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2005 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: