Справа № 2-а-15652/2007
Суддя: Гонтарук В.М.
Дата ухвалення: 2007-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 грудня 2007 року м. Вінниця

Вінницький окружний
адміністративний суд

в
складі:

головуючого:
судді Гонтарука В.М.

судді Мельник-Томенко
Ж.М.

судді Сторчака В.Ю.

при секретарі Зелінській
І.В.

за участю:

позивача
ОСОБА_1

представника
відповідача ДПА України Нестерук М.І.

представника
відповідача ДПА у Вінницькій області Бойко Т.В.

представник
відповідача НАСК «Оранта» в судове засідання не з'явився. Про час, дату та
місце судового засідання повідомлений завчасно та належним чином. Причини
неявки суду невідомі.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної
податкової адміністрації у Вінницькій області, Державної податкової
адміністрації України, НАСК «Оранта» про
оскарження бездіяльності по виконанню постанови
КМУ України від 03 червня 1994 року №349, стягнення недоплачених сум та
виплату моральної шкоди, суд -

встановив:

Заявлено
позов ОСОБА_1 до Державної податкової адміністрації у Вінницькій області про
оскарження бездіяльності по виконанню постанови
КМУ України від 03 червня 1994 року №349, стягнення недоплачених сум та
виплату моральної шкоди.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що позивач проходив службу в
органах податкової міліції.

З березня 1999 року по травень 2006 року позивач працював на посаді
старшого оперуповноваженого Тростянецького МВР ПМ у Вінницькій області

Згідно до ст. 26 Закону «Про державну
податкову службу», держава гарантує правовий і соціальний статус осіб
начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються
гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 -23 Закону
України «Про міліцію»

При прийнятті на службу в органи державної податкової служби, відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України від 03 червня 1994 року № 349 «Про
затвердження порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування
посадових осіб органів державної податкової служби» ОСОБА_1 було застраховано
від нещасного випадку та в разі захворювання під час проходження служби.

Саме під час проходження служби позивач
захворів на важку хворобу.

Висновком комісії встановлено, що
захворювання ОСОБА_1 пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ
і він не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у
воєнний час.

Згідно до висновків акту № 449 від 3.08.2005
року Бершадської міжрайонної медико - соціальне експертної комісії ступінь
втрати професійної працездатності у відсотках складає двадцять п'ять процентів.

Відповідно до ч.5 п.б Постанови Кабінету
Міністрів України № 349 від 03 червня 1994 року, страховик виплачує страхові
суми у разі втрати застрахованим працездатності в результаті поранення,
контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися під час
виконання службових обов'язків, у розмірі, що залежить від степеня втрати
працездатності, який зазначається у відсотковому відношенні до суми п'ятирічної
заробітної плати за останньої посадою, яку він займав до встановлення втрати
працездатності, але не може бути меншим шестимісячної заробітної плати.

Страховиком є НАСК «Оранта», яка одержала відповідну ліцензію в Державній
комісії з регулювання ринків фінансових послуг.

Ще в
квітні 2006 року позивач передав відповідні документи на розгляд комісії ДПА у
Вінницькій області по розгляду справ щодо виплати страхових сум при проведенні
обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів ДПС
України. Однак, ні відповіді, ні коштів
йому не надходило.

Позивач
вважає, що гарантовані державою його права порушені. При цьому, вказує, що бездіяльність ДПА України у
Вінницькій області завдає йому моральних страждань, які він оцінює в 5000грн.

В зв'язку з цим позивач звернувся з позовною заявою
до суду, в якій просить визнати бездіяльність ДПА України у Вінницькій області
як такою, що порушує його законні права та інтереси та стягнути з відповідачів
страхову суму 2125грн. та завдану моральну шкоду в розмірі 5000грн.

В процесі розгляду справи до участі у справі
ухвалою суду залучені в якості других відповідачів Державну
податкову адміністрацію України та НАСК «Оранта».

В
судовому засіданні позивач позовні вимоги змінив, відповідно до яких просив суд
визнати бездіяльність Державної
податкової адміністрації у Вінницькій області, Державної податкової
адміністрації України, НАСК «Оранта»
щодо невиконання вимог постанови КМУ
України від 03 червня 1994 року №349, та стягнути з НАСК «Оранта» страхову суму 2125грн. та завдану
моральну шкоду в розмірі 5000грн.

Представник
відповідача ДПА України Нестерук М.І. позов не визнала. В обгрунтування заявленого суду
пояснила наступне.

Законом України «Про державну податкову
службу в Україні», а саме ст.18, посадові особи органів ДПС підлягають
обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного
бюджету на випадок загибелі або смерті на суму десятирічної заробітної плати за
їх останньою посадою, а в разі поранення, контузії, травми або каліцтва,
захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових обов'язків, - у розмірі від
шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за їх останньою посадою (залежно
від ступеня втрати працездатності).

Заява ОСОБА_1 від 24.03.2006 року на виплату
страхових сум, яка надійшла до комісії з розгляду документів щодо виплат
страхових сум при проведенні обов'язкового державного особистого страхування
посадових осіб органів державної податкової служби у Вінницькій області (далі -
Комісія), була розглянута на засіданні вказаної комісії 05.04.2006 року, що
стверджується протоколом засідання комісії №6. За даними протоколу Комісією
визнано страховий випадок ОСОБА_1 таким, що пов'язаний з проходженням служби в
ОВС. Всі необхідні документи та заяву ОСОБА_1 було направлено страховику -
Національній Акціонерній Страховій Компанії «Оранта» для розгляду та виплати
належних страхових сум.

Згідно чинного законодавства України, а саме
п.1 Порядку 1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від
03.06.1994 року №349 обов'язкове державне особисте страхування посадових осіб
органів державної податкової служби здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету.

Однак, до Державної податкової адміністрації
України надійшов лист ВАТ НАСК «Оранта» від 09.01.2007 року № 08-05-07/22, яким
надано звіт про використання коштів на виплату страхових сум з обов'язкового
страхування посадових осіб органів державної податкової служби у 2006 році
відповідно до укладеного договору.

Згідно з наданим звітом станом на 01.01.2007
року сума коштів на виплату страхових сум по справах, які надійшли до НАСК
«Оранта», перевищили суму страхового платежу, обумовлену договором ДПА України
із страховою компанією на 2006 рік, що призвело до невиплати страхових сум по
75 справах.

З огляду на наведене, ДПА України листом №
1744/7/01-0517 від 30.01.2007 року зобов'язала комісії обласних ДПА із розгляду
справ щодо виплати страхових сум при проведенні обов'язкового державного
особистого страхування посадових осіб органів ДПС забезпечити прийняття від
регіональних дирекцій НАСК «Оранта» документів, по яких не проведена виплата
страхових сум у 2006 році, а передачу справ оформити відповідними актами
приймання -передачі.

Відповідно до вказаного листа ДПА України
виплата страхових сум по зазначених справах здійснюватиметься страховою
компанією, яку буде визначено переможцем за результатами тендерних торгів
(тендеру) на 2007 рік, в порядку черговості надходження документів.

На виконання листа ДПА України від 30.01.2007
року Актом приймання-передавання справ за 2006 рік з обов'язкового державного
особистого страхування службових осіб органів ДПС України, виплати по яким не
проведені від 16.02.2007 року, ДПА у Вінницькій області було прийнято 7 справ
серед яких була справа ОСОБА_1

На сьогоднішній день тендерних торгів не
відбулось, тому відповідно страхової компанії, яка буде виплачувати страхові
суми, поки що, не визначено.

Проте, необхідно вказати, що Законом України
«Про страхування» встановлено обов'язкове забезпечення платоспроможності
страховиків.

Так, статтею 30 Закону зазначено, що
страховики зобов'язані дотримуватися таких умов забезпечення платоспроможності:

- наявності
сплаченого статутного фонду
та наявності гарантійного фонду страховика;

-
створення страхових резервів, достатніх для майбутніх виплат страхових
сум і страхових відшкодувань;

перевищення фактичного запасу
платоспроможності страховика над розрахунковим нормативним запасом
платоспроможності.

До гарантійного фонду страховика належить
додатковий та резервний капітал, а також сума нерозподіленого прибутку.

Для забезпечення виконання страховиками
зобов'язань щодо окремих видів обов'язкового страхування страховики можуть
утворювати централізовані страхові резервні фонди та органи, які здійснюють
управління цими фондами. Положення про ці фонди затверджується Уповноваженим
органом.

Джерелами утворення централізованих страхових
резервних фондів можуть бути відрахування від надходжень страхових платежів,
внески власних коштів страховика, а також доходи від розміщення коштів
централізованих страхових резервних фондів.

Страховики відповідно до обсягів страхової
діяльності зобов'язані підтримувати належний рівень фактичного запасу
платоспроможності (нетто-активів).

Страхові зобов'язання приймаються рівними
обсягам страхових резервів, які страховик зобов'язаний формувати у порядку,
передбаченому цим Законом.

На будь-яку дату фактичний запас
платоспроможності страховика повинен перевищувати розрахунковий нормативний
запас платоспроможності.

Страхові резерви утворюються страховиками з
метою забезпечення майбутніх виплат страхових сум і страхового відшкодування
залежно від видів страхування (перестрахування).

Страховики зобов'язані формувати і вести
облік страхових резервів у порядку та обсягах, встановлених цим Законом, станом
на кожен день.

Страховики зобов'язані вести облік договорів
страхування і вимог (заяв) страхувальників щодо виплати страхової суми або
страхового відшкодування за формою, яка забезпечить отримання інформації,
необхідної для врахування при формуванні страхових резервів.

Також на підставі статті 32 Закону з метою
додаткового забезпечення страхових зобов'язань страховики можуть на підставі
договору створити Фонд страхових гарантій, який є юридичною особою. Державна
реєстрація Фонду здійснюється в порядку, передбаченому для державної реєстрації
суб'єктів підприємницької діяльності.

Згідно п.4.1 Договору № 08-03-21/069-06 про
закупівлю послуг з обов'язкового державного особистого страхування посадових
осіб органів державної податкової служби України від 14.03.2006 року, ДПА
України перерахувала кошти на здійснення страхових платежів із загального фонду
державного бюджету України на 2006 рік в повному обсязі, що підтверджується
платіжними документами. Жодних додаткових угод щодо збільшення розміру сум
страхових виплат в зв'язку з великою кількістю страхових сум протягом 2006 року
ДПА України та НАСК «Оранта» не укладалось.

Згідно п.6.1 вказаного договору, а саме Страховик несе відповідальність за
несвоєчасну виплату застрахованих сум у разі перерахування Страхувальником
платежу у розмірі, передбаченому п.4.1 договору.

Таким чином, умови зазначеного договору ДПА
України з НАСК «Оранта» виконані в повному обсязі. Тому виплати страхових сум
повинні проводитись на підставі документів, передбачених п.11 Порядку та умов
обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб ДПС України з
урахуванням інших нормативних актів, а саме Закону України «Про страхування».

На підставі викладеного, страхові платежі
повинна виплачувати НАСК «Оранта» з страхових резервів, достатніх для майбутніх
виплат страхових сум і страхових відшкодувань. Тим більше, що витрати
страховика на здійснення страхування становили 6% від суми проведених платежів.

Щодо стягнення моральної шкоди, то
представник відповідача зазначила, що в своїй позовній заяві позивач не вказав
в чому саме полягає моральна шкода, якими неправомірними діями її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Представник відповідача ДПА у Вінницькій області Бойко Т.В.
позов не визнала та суду пояснила, що згідно ст. 1 п. 1 Закону України «Про страхування», особисте страхування здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету.

14 березня 2006 року між ДПА України та страховою компанією НАСК «Оранта»
був укладений Договір про закупівлю послуг з обов'язкового державного
особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби
України, відповідно до якого були перераховані кошти на суму 4млн.800тис.грн.
ДПА України, що було стороною по вказаному договорі, виконало свої зобов'язання та вимоги, які
зазначені в договорі.

Однак страховою компанією кошти не були виплачені застрахованим особам.
Відповідно до п.6.1 Договору № 08-03-21/069-06, саме Страховик несе
відповідальність за несвоєчасну виплату застрахованих сум у разі перерахування
Страхувальником вказаного у договорі платежу.

Тому, заявлені позовні вимоги до ДПА у Вінницькій області представник відповідача Бойко Т.В. не визнала,
оскільки вважає, що дії ДПА у Вінницькій області були правомірними.

Представник
відповідача НАСК «Оранта» в судове засідання не
з'явився. Про час, дату та місце судового засідання повідомлений завчасно та
належним чином, а саме судова повістка була вручена 28.11.2007 року
безпосередньо під розписку представнику відповідача Довгалюк Тетяні Сергіївні,
яка працює головним юрисконсультом Вінницької обласної дирекції НАСК «Оранта».
Отже, судом вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача
належним чином про час і місце розгляду справи з його участю та реалізації ним
права судового захисту, своїх прав та інтересів. Однак, відповідач заперечень
на позовну заяву та повноважного представника у судове засідання не направив.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач, який належним чином
повідомлений, умисно ухилився від представництва в судовому засіданні.

В судовому засіданні учасниками процесу
заявлені клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача НАСК «Оранта», належним чином
повідомленого.

Керуючись положеннями ст. 128
КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника
відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи та надані в їх обґрунтування докази суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з березня 1999 року по травень 2006 року працював на посаді
старшого оперуповноваженого Тростянецького МВР ПМ у Вінницькій області

Згідно до ст. 26 Закону «Про державну
податкову службу», держава гарантує правовий і соціальний статус осіб
начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються
гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 -23 Закону
України «Про міліцію»

При прийнятті на службу в органи державної податкової служби, відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України від 03 червня 1994 року № 349 «Про
затвердження порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування
посадових осіб органів державної податкової служби» ОСОБА_1 було застраховано
від нещасного випадку та в разі захворювання під час проходження служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від
03.06.1994 року № 349 затверджено «Порядок та умови обов'язкового державного
особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби»
(далі - Порядок 1).

Обов'язковому державному особистому
страхуванню підлягають посадові особи Державної податкової адміністрації,
державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, державних податкових інспекцій у районах, містах
(крім Києва та Севастополя), районах у містах.

Згідно чинного законодавства України, а саме
п.1 Порядку 1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від
03.06.1994 року №349, обов'язкове державне особисте страхування посадових осіб
органів державної податкової служби здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету.

З урахуванням вищевказаних норм та відповідно до ліцензії, виданої
Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг, був укладений
Договір №08-03-21/069-06 про закупівлю послуг з обов'язкового державного
особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби
України від 14.03.2006 року між відкритим акціонерним товариством Національною
акціонерною страховою компанією «Оранта», що є страховиком, та Державною
податковою адміністрацією України, який є страхувальником.

При цьому згідно п.5 Порядку 1, страховик, що
в даному випадку є НАСК «Оранта», виплачує страхові суми у разі втрати
застрахованим працездатності в результаті поранення, контузії, травми,
каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися під час виконання службових
обов'язків, - у розмірі, що залежить від ступеня втрати працездатності, який
визначається у відсотковому відношенні до суми п'ятирічної заробітної плати за
останньою посадою, яку він займав до встановлення втрати працездатності, але не
може бути меншим шестимісячної заробітної плати за зазначеною посадою.

Таким чином, обов'язковою умовою для визнання
нещасного випадку (професійного захворювання тощо) страховим (а відповідно і
наявності підстав для нарахування та виплати страхових сум) є те, що вказаний
страховий випадок повинен мати місце саме під час виконання посадових
обов'язків, а не під час проходження служби, тобто під час безпосереднього
виконання працівником завдань і функцій згідно із покладеними на нього
службовими обов'язками.

Під час проходження служби позивач захворів
на важку хворобу.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема
висновку акту № 449 від 3.08.2005 року Бершадської міжрайонної медико -
соціальне експертної комісії, ступінь втрати професійної працездатності у
відсотках складає двадцять п'ять процентів.

Висновком комісії встановлено, що захворювання
ОСОБА_1 пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ і він не
придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Постановою Кабінету Міністрів України від
25.08.2004 року №1112 «Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних
випадків, професійних захворювань і аварій
на виробництві», затверджено Порядок розслідування та ведення обліку нещасних
випадків на виробництві (Далі - Порядок 2).

Пунктами 68-69 Порядку 2 передбачено, що усі
виявлені випадки хронічних професійних захворювань і отруєнь (далі -
профзахворювання) підлягають розслідуванню. Професійний характер захворювання
визначається експертною комісією у складі спеціалістів спеціалізованого
лікувально-профілактичного закладу згідно з переліком, що затверджується МОЗ.
Віднесення захворювання до професійного проводиться відповідно до процедури
встановлення зв'язку захворювання з умовами праці згідно з Додатком до Порядку
2.

В свою чергу, п.1 Процедури передбачено, що
професійний характер захворювання (отруєння) встановлюється експертною комісією
спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу, склад якої затверджує
керівник цього закладу.

Рішення про зв'язок захворювання з умовами
праці приймається на підставі клінічних, функціональних досліджень (амбулаторних
або стаціонарних) з урахуванням відомостей відповідних документів. За
результатами розгляду складається висновок.

Хворому видається довідка про стаціонарне
(амбулаторне) обстеження в спеціалізованому лікувально - профілактичному
закладі.

У висновку, крім діагнозу, обов'язково
зазначається встановлення (невстановлення) професійного характеру захворювання.

Після дотримання вказаної процедури, за
наявності позитивного висновку відповідної комісії, виникає підстава для
визнання факту страхового випадку таким, що відбувся, та відповідно,
організації проведення виплати належних страхових сум.

Крім того, слід зауважити, що згідно п.6
Порядку 1, з вимогою про виплату страхової суми застрахованій особі (або його
спадкоємці) можуть звернутися до страховика протягом трьох років з дня настання
страхової події.

З наведеного вище випливає, що час настання
страхової події - це не тривалий проміжок часу, а конкретна дата, яка має бути
зафіксована відповідним документом (акт про нещасний випадок на виробництві,
повідомлення за формою П-3, акт розслідування хронічного професійного
захворювання за формою П-4, затверджений головним державним санітарним лікарем
області, тощо).

Також, п. 11 Порядку 1 передбачено, що для
вирішення питання про виплату страхової суми у випадках передбачених п.5 цього
Порядку та умов, застрахований оформляє у відповідному органі державної
податкової служби та подає страховику заяву за встановленою формою (додаток №2)
з відповідними підтверджуючими документами, а також пред'являє документ, що
посвідчує його особу. Крім цього, згідно підпункту б) цього ж Порядку, у разі
втрати застрахованим працездатності подається також копія довідки
медико-соціальної експертної комісії про ступінь втрати працездатності,
засвідчена в нотаріальному порядку.

Як вбачається з вищенаведених
нормативно-правових актів, якими в Україні врегульовано порядок та умови
обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів
державної податкової служби, необхідними підставами та умовами для виплати
страхових сум є:

1. Наявність самого страхового випадку
(нещасного випадку, професійного захворювання, що спричинило втрату
працездатності та/або інвалідність), зафіксованого відповідними підтверджуючими
документами (про які зазначено вище);

2. Звернення застрахованого до страховика в
межах трирічного терміну з дня настання страхового випадку з повним пакетом
документів, що підтверджують право на виплату страхової суми;

3. Встановлення конкретного розміру страхової
суми відповідно до чинного законодавства;

4. Наявність законодавчо та нормативно
узгодженої процедури здійснення
обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів
державної податкової служби.

Судом встановлено, що заява ОСОБА_1 від
24.03.2006 року на виплату страхових сум, надійшла до комісії з розгляду
документів щодо виплат страхових сум при проведенні обов'язкового державного
особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби у
Вінницькій області (далі - Комісія), та була розглянута на засіданні вказаної
комісії 05.04.2006 року, що стверджується протоколом засідання комісії №6. За
даними протоколу Комісією визнано страховий випадок ОСОБА_1 таким, що
пов'язаний з проходженням служби в ОВС. Всі необхідні документи та заяву
ОСОБА_1 було направлено страховику - Національній Акціонерній Страховій
Компанії «Оранта» для розгляду та виплати належних страхових сум.

Однак, до Державної податкової адміністрації
України надійшов лист ВАТ НАСК «Оранта» від 09.01.2007 року № 08-05-07/22, яким
надано звіт про використання коштів на виплату страхових сум з обов'язкового
страхування посадових осіб органів державної податкової служби у 2006 році
відповідно до укладеного договору від 14.03.2006 року.

Згідно з наданим звітом станом на 01.01.2007
року сума коштів на виплату страхових сум по справах, які надійшли до НАСК
«Оранта», перевищили суму страхового платежу, обумовлену договором ДПА України
із страховою компанією на 2006 рік, що призвело до невиплати страхових сум по
75 справах.

ДПА України листом № 1744/7/01-0517 від
30.01.2007 року зобов'язала комісії обласних ДПА із розгляду справ щодо виплати
страхових сум при проведенні обов'язкового державного особистого страхування
посадових осіб органів ДПС забезпечити прийняття від регіональних дирекцій НАСК
«Оранта» документів, по яких не проведена виплата страхових сум у 2006 році, а
передачу справ оформити відповідними актами приймання -передачі.

Відповідно до вказаного листа ДПА України
виплата страхових сум по зазначених справах здійснюватиметься страховою
компанією, яку буде визначено переможцем за результатами тендерних торгів
(тендеру) на 2007 рік, в порядку черговості надходження документів.

На виконання листа ДПА України від 30.01.2007
року Актом приймання-передавання справ за 2006 рік з обов'язкового державного
особистого страхування службових осіб органів ДПС України, виплати по яким не
проведені від 16.02.2007 року, ДПА у Вінницькій області було прийнято 7 справ
серед яких була справа ОСОБА_1

В силу статті 30 «Про страхування» страховики
зобов'язані дотримуватися таких умов забезпечення платоспроможності:

-
наявності сплаченого статутного
фонду та наявності гарантійного
фонду страховика;

-
створення страхових резервів, достатніх для майбутніх виплат страхових
сум і страхових відшкодувань;

перевищення фактичного запасу
платоспроможності страховика над розрахунковим нормативним запасом
платоспроможності.

Отже,
вищевказаним Законом встановлено обов'язкове забезпечення
платоспроможності страховиків.

До гарантійного фонду страховика належить
додатковий та резервний капітал, а також сума нерозподіленого прибутку.

Для забезпечення виконання страховиками
зобов'язань щодо окремих видів обов'язкового страхування страховики можуть
утворювати централізовані страхові резервні фонди та органи, які здійснюють
управління цими фондами. Положення про ці фонди затверджується Уповноваженим
органом.

Джерелами утворення централізованих страхових
резервних фондів можуть бути відрахування від надходжень страхових платежів,
внески власних коштів страховика, а також доходи від розміщення коштів централізованих
страхових резервних фондів.

Страховики відповідно до обсягів страхової
діяльності зобов'язані підтримувати належний рівень фактичного запасу
платоспроможності (нетто-активів).

Страхові зобов'язання приймаються рівними
обсягам страхових резервів, які страховик зобов'язаний формувати у порядку,
передбаченому цим Законом.

На будь-яку дату фактичний запас
платоспроможності страховика повинен перевищувати розрахунковий нормативний
запас платоспроможності.

Страхові резерви утворюються страховиками з
метою забезпечення майбутніх виплат страхових сум і страхового відшкодування
залежно від видів страхування (перестрахування).

Страховики зобов'язані формувати і вести
облік страхових резервів у порядку та обсягах, встановлених цим Законом, станом
на кожен день.

Страховики зобов'язані вести облік договорів
страхування і вимог (заяв) страхувальників щодо виплати страхової суми або
страхового відшкодування за формою, яка забезпечить отримання інформації,
необхідної для врахування при формуванні страхових резервів.

На підставі статті 32 Закону з метою
додаткового забезпечення страхових зобов'язань страховики можуть на підставі
договору створити Фонд страхових гарантій, який є юридичною особою. Державна
реєстрація Фонду здійснюється в порядку, передбаченому для державної реєстрації
суб'єктів підприємницької діяльності.

Згідно п.4.1 Договору № 08-03-21/069-06 про
закупівлю послуг з обов'язкового державного особистого страхування посадових
осіб органів державної податкової служби України від 14.03.2006 року, ДПА України
перерахувала кошти на здійснення страхових платежів із загального фонду
державного бюджету України на 2006 рік в повному обсязі, що підтверджується
платіжними документами. Жодних додаткових угод щодо збільшення розміру сум
страхових виплат в зв'язку з великою кількістю страхових сум протягом 2006 року
ДПА України та НАСК «Оранта» не укладалось.

З
урахуванням наведеного, суд, вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю
відповідачів Державної податкової адміністрації України та Державної податкової
адміністрації у Вінницькій області будь-яких прав, свобод та інтересів позивача
не порушено. Вказані відповідачі діяли на підставі, у межах наданих їм
повноважень та у спосіб, що передбачено діючими законами України.

Згідно п.6.1 Договору №08-03-21/069-06 про закупівлю послуг з обов'язкового
державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової
служби України від 14.03.2006 року, саме Страховик несе відповідальність за
несвоєчасну виплату застрахованих сум у разі перерахування Страхувальником
платежу у розмірі, передбаченому п.4.1 договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги
про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та
інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним
судом, якщо вони заявлені в одному проваджені з вимогою вирішити
публічно-правовий спір.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1
перебував на публічній службі, загальними ознаками якої є професійна діяльність
осіб, які її обіймають, та яка здійснюється на основі Конституції України,
законів та інших нормативно-правових актів.

Під час проходження служби позивач захворів
на важку хворобу. Комісією з розгляду документів щодо виплат страхових сум при
проведенні обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб
органів державної податкової служби у Вінницькій області визнано страховий
випадок ОСОБА_1 таким, що пов'язаний з проходженням служби в ОВС. Всі необхідні
документи та заяву ОСОБА_1 було направлено страховику - Національній
Акціонерній Страховій Компанії «Оранта» для розгляду та виплати належних
страхових сум.

Однак,
останній своїх зобов'язань не виконала.

Відповідно
до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи,
що на день розгляду справи відповідач НАСК «Оранта» доказів
в спростування позовних вимог не надав,
суд дійшов висновку,
що позов в частині щодо
невиконання вимог постанови КМУ України
від 03 червня 1994 року №349, та стягнення з НАСК «Оранта» страхової суми 2125грн. є
обґрунтованим, а тому
підлягає задоволенню.

Щодо
вимог позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 5 тис. грн., то суд вважає
за необхідне задоволити заявлену вимогу частково з огляду на нижченаведене.

Ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги.

Під моральною шкодою розуміється втрата
немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або
бездіяльністю.

В судовому засіданні позивач довів суду наявність своїх моральних
страждань, обсяг, глибину та тривалість
цих страждань через хворобу та відсутність коштів. Однак, він не навів переконливих мотивів в обґрунтування зазначеної суми.

При вирішенні питання про розмір відшкодування
моральної шкоди, суд враховує суть позовних вимог та їх характер, матеріальне
становище позивача і оцінює моральну шкоду в сумі 3000грн.

За таких обставин, суд доходить до висновку, в цій частині позовних вимог задовільнити частково та
провести стягнення моральних страждань у зазначеному розмірі з НАСК «Оранта».

Керуючись
ст. ст. 70, 71, 79, 86, 128. 158, 163, 167, 254, 255, 256, 257 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
ОСОБА_1 до державної податкової адміністрації у Вінницькій області, Державної
податкової адміністрації України, НАСК
«Оранта» про оскарження бездіяльності по виконанню постанови КМУ України від 03 червня 1994 року №349,
стягнення недоплачених сум та виплату моральної шкоди задовільнити частково.

Визнати
бездіяльність НАСК «Оранта» щодо порушення прав та інтересів ОСОБА_1 по
невиплаті страхових сум, що передбачено постановою КМУ України від 03 червня 1994 року №349 «Про
затвердження порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування
посадових осіб органів державної податкової служби» неправомірною.

Стягнути
з НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 страхові суми в розмірі 2125грн. та моральну
шкоду в розмірі 3000 грн.

В іншій
частині вимог відмовити.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути
оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови
у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.
Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду
апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої
інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі
подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий
суддя. /підпис/.

Суддя.
/підпис/.

Суддя.
/підпис/.

Постанова, відповідно до ст. 160 КАС України, в повному обсязі виготовлена 18.12.2007 року.

Суддя:

Секретар: