Справа № 22а-634/2008
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2008-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1-ій інстанції Зима І.Є.
Справа 22а-634 /08
Шевченківський районнийсуд м.Львова № 2А-217
Доповідач:Багрій В.М..
У х в а л а

Іменем України

25
лютого 2008 року

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого-Багрія В.М.,

суддів:
Обрізка І.М., Онишкевича Т.В.,

при
секретарі Троцькому Є.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Шевченківського районного суду м.Львова від 22 червня 2007 року по справі №
2А-217 за позовом ОСОБА_1 до управління штабу Західного оперативного
командування про стягнення заборгованості по грошовому забезпеченню,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2007р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління штабу
Західного оперативного командування про стягнення заборгованості по грошовому
забезпеченні.

Посилався на те, що перебував на
військовій службі у Збройних Силах України та знаходився на фінансовому
забезпеченні у фінансово-економічному відділі штабу Західного оперативного
командування з 08.06.1993 року по 11.03.2005 року.

Наказом Міністра оборони України від
28.01.2005 р. за № 57 його було звільнено з військової служби в запас за
пунктом 67, підпунктом «Б» «Положення про проходження військової служби особами
офіцерського складу, прапорщиками Збройних сил України», а наказом командувача
військ Західного оперативного командування від 11.03.2005 р. №29 він був
виключений зі списків особового складу управління Західного оперативного
командування та всіх видів забезпечення.

Відповідно до Указу Президента від
5.05.2003р. №389/2003р. виплата йому щомісячних надбавок за безперервну
військову службу повинна здійснюватись з 1 травня 2003 року, з врахуванням його
безперервної служби більше 25 років, в
розмірі 90% грошового забезпечення, проте він отримав надбавку в такому розмірі лише за 2003 р. в листопаді та грудні.

В
період з травня 2003 року по березень 2005 року йому в заниженому розмірі
виплачувалась надбавка за безперервну військову службу. Згідно представлених
ним розрахунків суми недоплати складала
19186,88 грн.

Просив стягнути з Управління штабу
Західного оперативного командування заборгованость за недоплату по грошовому
забезпеченню у сумі 19186,88 грн.

Постановою Шевченківського районного
суду м.Львова від 22 червня 2007 року в позові
ОСОБА_1 до управління штабу Західного оперативного командування про стягнення
заборгованості по грошовому забезпеченні відмовлено за безпідставністю позовних
вимог.

Постанову суду першої інстанції оскаржив
ОСОБА_1, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що
постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Судом не взято до уваги Закон України
«Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,
Указ Президента України №389 від 05.05.2003 року та наказ Міністра оборони
України №149 від 26.05.2003 року, що призвело до неправильного вирішення
справи.

Суд першої інстанції не врахував, що
управління штабу Західного оперативного командування безпідставно не виплачувало
йому надбавку в розмірі 90% до грошового забезпечення, тому прийняв незаконну
постанову.

Просить скасувати постанову Шевченківського
районного суду м.Львова від 22 червня 2007 року і прийняти нову постанову, яким
стягнути з управління штабу Західного оперативного командування на його користь
заборгованість з недоплати по грошовому забезпеченні у сумі 19186,88 грн.

Вислухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1,
який апеляційну скаргу підтримав, дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до Указу Президента України
від 5.05.2003р. №389 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних сил України,
Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету у справах охорони
державного кордону України та Управління державної охорони за безперервну
службу» (далі Указу) військовослужбовцям Збройних Сил України, які мають високі
результати в службовій діяльності, встановлюються щомісячні надбавки за
безперервну військову службу у Збройних Силах України у відсотках до грошового
забезпечення, залежно від стажу служби в розмірах:

понад 5 років -до 10%

понад 10 років - до 30%

понад 15 років -до 50%

понад 20 років - до 70%

понад 25 років - до 90 %.

Відповідно до ст.1 Указу Міністру оборони України надано право
встановлювати військовослужбовцям Збройних Сил України такі щомісячні надбавки
за безперервну військову службу у відсотках до грошового забезпечення, які
мають високі результати у службовій діяльності, залежно від стажу служби.

Тобто, право встановлювати надбавки надано Міністру оборони України, а не
встановлено Указом фіксовані розміри надбавок у відсотках.

Зазначені в Указі надбавки (до 10%, до 30%, до 50% і т. д.) - це максимально
високий розмір надбавки для відповідних категорій військовослужбовців залежно
від вислуги, за межі якого не може виходити Міністр оборони України .

Сам розмір надбавки за безперервну
військову службу відповідно до Указу визначається Міністром оборони України на
підставі свого наказу №149 від 26.05.2003р. «Про затвердження Інструкції про
порядок і умови виплати щомісячної грошової надбавки за безперервну військову
службу в Збройних Силах України».

Як видно з матеріалів справи, Міністр оборони України, скористувавшись
своїм правом, наданим Указом, на протязі періоду, зазначеного позивачем, з
огляду на наявність бюджетних коштів, визначав конкретні ставки надбавки за
безперервну військову службу і доводив їх до виконання у війська.

Протягом зазначеного позивачем періоду надбавка за безперервну службу
виплачувалася позивачу та іншим військовослужбовцям у встановленому Міністром
оборони на підставі Указу розмірі.

Суд першої інстанції, правильно застосувавши зазначені норми матеріального
права, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що надбавка за безперервну
службу позивачу ОСОБА_1, визначена Указом Президента України від 5.05.2003р.,
виплачувалася йому на в порядку та на умовах, встановлених діючим
законодавством, а її розмір встановлювався Міністром Оборони України з
врахуванням бюджетного фінансування.

Постанова Шевченківського районного суду м.Львова відповідає обставинам
справи, встановленим судом, доказам, об'єктивно оціненим судом, правильно
застосованим нормам матеріального та процесуального права, тому підстав для її
скасування колегія суддів не знаходить.

Доводи апелянта на висновки суду першої інстанції не впливають, оскільки
побудовані на помилковому тлумаченні норм матеріального права і спростовуються
висновками суду першої інстанції.

Керуючись ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206 КАС України, колегія суддів,

у
х в а л и л а :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного
суду м.Львова від 22 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом одного місяця з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
В.М.Багрій

Судді : Т.В.
Онишкевич

І.М.Обрізко