Справа № 9/279
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2008-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м. Київ

19.03.2008 р.
№ 9/279

16:23

За
позовом

ОСОБА_1

До

Кабінету
Міністрів України

про

оскарження
підзаконних нормативно -правових актів

Головуючий суддя: Кротюк О.В.

Судді: Винокуров
К.С.

Пилипенко
О.Є.

Секретар судового засідання: Таран Т.К.

Представники:

Від
позивача:

ОСОБА_1

Від
відповідача:

Опанасенко
А.В. (довіреність № 29-22/1097 від 27.12.2007 р.)

Обставини справи:

ОСОБА_1
звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним
позовом до Кабінету Міністрів України про визнання нечинним та скасування
пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», пункту 1 Постанови Кабінету міністрів України від 25.07.2001 р. №
861 „Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в частині, що встановлює розмір мінімальної
пенсії за віком в розмірі 18 гривень 10 копійок для призначення та перерахунку
додаткової пенсії, передбаченої частиною четвертою статті 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", пункту 2 Постанови Кабінету міністрів України
від 03.01.2002року № 1 „Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету", в частині, що встановлює розмір
мінімальної пенсії за віком в розмірі 19 гривень 91 копійка для призначення та
перерахунку додаткової пенсії, передбаченої частиною четвертою статті 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", абзац 2 підпункту 1 пункту 2
Постанови Кабінету міністрів України від 27.12.2005 р. № 1293 „Про збільшення
розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в частині, що встановлює мінімальний розмір
пенсії, передбачений частиною четвертою статті 54 Закону "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" для інвалідів II групи з числа учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності
з Чорнобильською катастрофою у розмірі 500 гривень.

Позивач
позовні вимоги обґрунтовує тим, що статтею 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлено державну пенсію особам, віднесеним до категорії 1,
яка може призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за
роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних
збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів 2 групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком. Проте пенсію
у вказаному розмірі Позивач не отримує у зв'язку з тим, що Кабінет Міністрів
України прийняв вищезазначені Постанови.

Відповідач
позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні адміністративного
позову повністю, посилаючись на пропущення позивачем строку звернення до
адміністративного суду із позовом про оскарження нормативно-правових актів.

Розглянувши
подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та
заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

встановив:

Позивач виконував роботи з ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС з 26.07.1986 року по 30.08.1986 роки. Внаслідок
перебування в зоні відчуження позивач зазнав радіаційного опромінення, в
результаті чого його було віднесено до другої категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У
2002 році Позивача було визнано інвалідом 2 групи та віднесено до першої
категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів справи вбачається, а саме змісту позовної
заяви, що позивачу було відомо з грудня місяця 2002 року про чинне
законодавство України, яким врегульовано порядок компенсаційних виплат особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, порядок підвищення
розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", порядок підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету затверджені Постановами Кабінету Міністрів України
від 26.07.1996 року №836, від 25.07.2001 року №861 та від 03.01.2002 року № 1
відповідно. Позивач також підтвердив своїми пояснення в судових засіданнях, що
йому було відомо про оскаржувані нормативно-правові акти з моменту отримання
другої групи інвалідності та віднесення його до першої категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім
того, суд прийшов до висновку, що Позивачу протягом січня-лютого 2006 року
стало також відомо і про порядок
збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів
України № 1293 від 27.12.2005 року.

Відповідно
до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний
позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Для
захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо
не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо
законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач
скористався цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного
суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних
повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або
бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Частиною
першою статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

Вивчивши
матеріали справи, суд встановив, що позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва із порушенням річного строку звернення до
адміністративного суду, оскільки адміністративний позов подано до суду
08.11.2007 р., про що свідчить відповідний реєстраційний номер на першій
сторінці позовної заяви, оскільки позивачеві було відомо про нормативно-правові
акти, які є предметом даного спору, з моменту їх прийняття, отримання ним
відповідного статусу та пенсії. Крім того, останні були застосовані до позивача
відповідно.

Будь-яких
клопотань щодо поновлення пропущеного строку звернення позивач до суду не
надавав.

Відповідно
до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких грунтуються вимоги та заперечення, крім
випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи
те, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, а
відповідач наполягає на відмові в позові з цієї підстави, а клопотання про його
поновлення не заявлялось, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Враховуючи
викладене та керуючись ст.ст. 9, 69-71, 99, 100, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволені адміністративного позову
відмовити повністю.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий
суддя
О.В. Кротюк

Судді
К.С. Винокуров

О.Є.Пилипенко