Справа № 22-а-656/2008
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2008-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Справа №
22-а-656/08 Головуючий
1 інстанції:Бакланов Р.В.
Доповідач 2 інстанції: Подобайло З.Г.
Постанова

Іменем України

03 березня 2008 року

м. Харків

Колегія
суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді -
Сіренко О.І.

Суддів -
Подобайло З.Г., Мельнікової Л.В.

при секретарі: Спесивцева О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Сумського обласного військового комісаріату на
постанову Лебединського районного суду Сумської області від 04 вересня 2007року
по справі № 2-а-44/07

за позовом ОСОБА_1

до Сумського
обласного військового комісаріату

про
відміну рішення комісії про відмову визнання учасником бойових дій

встановила :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Лебединського районного
суду Сумської області з позовною заявою до Сумського обласного військового
комісаріату про відміну рішення комісії про відмову визнання учасником бойових
дій та постановити рішення, яким визнати його учасником бойових дій, мотивуючи
свої вимоги тим, що 09 жовтня 1960 року Лебединським районним військовим
комісаріатом він був призваний до збройних сил СРСР. З 25 листопада 1961 року -
він проходив військову службу у військовій частині 23429, після чого відбув до
військової частини № 03905, яка дислокувалась в місті Санта Клара на о. Куба ,
де служив по 03 березня 1964 року на посаді начальника складу бомбардувального
та артилерійського озброєння, автоматів пасивних перешкод у військовому званні
сержант.

Постановою Лебединського районного суду Сумської області
від 04 вересня 2007року по справі №
2-а-44/07 за позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного військового комісаріату про
відміну рішення комісії про відмову визнання учасником бойових дій позовні
вимоги задоволено.

З даною постановою
відповідач не згоден та вважає,
що рішення Лебединського районного суду повністю є необґрунтованим і
незаконним. Скаржник вважає, що суд не з'ясував обставини, що мають значення
для справи, не застосував необхідні норми права, не врахував той факт, що по - перше до
постанови КМУ від 1996 р. № 458, наказу Міністра Оборони від 26.07.1996 року №
208 встановлення відповідного статусу ветерана війни покладено на відповідні
комісії. Це право є виключним. Тому і відповідні факти участі у бойових діях,
забезпеченні бойової діяльності військ і в цілому проходження військової служби
встановлюють відповідні комісії.

Скаржник вказує , що дана позиція висвітлена і в
постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 5, де суди не
можуть встановлювати факти проходження військової служби, факти участі в
бойових діях і віднесення осіб до ветеранів війни. Дане право надане виключно
відповідним комісіям.

По-друге , при винесенні позитивного рішення суду виникає
незрозуміле питання, як дане рішення може використовуватися як доказ при
винесенні комісією відповідного рішення, оскільки визначено, які документи є
підставою для встановлення відповідного статусу.

По -третє , відповідно до п.2 ст.6 Закону України від
22.10.1993 року " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту", учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці Радянської
Армії, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу в державах,
де в цей період велися бойові дії і брали участь у бойових діях чи забезпеченні
бойової діяльності військ (флотів). Ми не заперечуємо, що громадянин ОСОБА_1
перебував на території о. Куба, де відповідно до переліку держав і періодів
бойових дій затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994
року № 63 велися бойові дії, але ж він відповідно до архівних документів участі
у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ не брав, а лише
зазначено, що військова частина де він служив виконувала тактичні завдання..
Крім зазначеного архівного документу заявник не надавав інших доказів. Комісія
розглядала дане питання в межах тих доказів, які представив заявник, а це була
виключно архівна довідка.

Але , як вважає скаржник , суд не врахував це, а взявся
за справу, яку не повинен робити, суд почав брати інші докази, про які комісія
не знала і не брала до уваги і цим самим встановив позивачу відповідний статус.

Тому, скаржник вважає , що показання свідків не можуть братися до уваги
судом в зв'язку з тим, що комісія дані докази не розглядала.

На підставі вищевикладеного, скаржник просить скасувати
Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 04 вересня 2007
року справа № 2 - а-44, як не законну і постановити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в зв'язку з необґрунтованістю.

В судове засідання представник відповідача не з'явився
був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення.

Представник
позивача в судовому засіданні проти скарги не заперечує, надаючи усні
пояснення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача,
перевіривши матеріали справи , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Судом першої
інстанції було встановлено та він виходив з того, що позивач звернувся до суду
з позовною заявою про відміну рішення комісії про відмову визнання учасником
бойових дій та постановити рішення, яким визнати його учасником бойових дій,
мотивуючи свої вимоги тим, що 09 жовтня 1960 року Лебединським районним
військовим комісаріатом він був призваний до збройних сил СРСР. З 25 листопада
1961 року - він проходив військову службу у військовій частині 23429, після
чого відбув до військової частини № 03905, яка дислокувалась в місті Санта
Клара на о. Куба , де служив по 03 березня 1964 року на посаді начальника
складу бомбардувального та артилерійського озброєння, автоматів пасивних
перешкод у військовому званні сержант. 2 березня 2007 року на засіданні комісії
Сумського обласного військового комісаріату про розгляд питань пов'язаних із
встановлення статусу ветеранів війни була розглянута його заява про
встановлення статусу учасника бойових дій та рішенням комісії відмовлено у
встановленні статусу у зв'язку з «не підтвердженням особистої участі у бойових
діях» .

ОСОБА_1 09 жовтня
1960 року був призваний до збройних сил СРСР (копія військового квитку на а.с.
4-7). Згідно архівної довідки, Центрального архіву Міністерства Оборони
Російської Федерації №4/91393 (а.с. 8-9) по архівним документам встановлено, що
він з 26 листопада 1962 року відбув у спеціальне відрядження до військової
частини № 03905 м. Санта Клара на о. Куба по 03 березня 1964 року на посаді
завідувача сховищем.

З показів свідків
у суді першої інстанції ОСОБА_2, ОСОБА_3, які є учасниками бойових дій,
вбачається, що вони разом з позивачем проходили військову службу та перебували
з ним під час військової операції «Анадирь» на о.Куба.

Судом першої інстанції встановлено , що позовні вимоги
витікають із адміністративних правовідносин і на підставі ст. 4-6 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Переліком
держав і періодів бойових дій на їх території затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1994 р. N 63, тому підлягають задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправніеть
рішення комісії Сумського обласного військового комісаріату по розгляду питань
пов'язаних із встановленням статусу ветеранів війни на засіданні якої була
розглянута його заява про встановлення статусу учасника бойових дій від 02
березня 2007 року.

З такими висновками суду не можна погодитися.

Відповідно до ч. 1 Положення про комісії по розгляду
питань, пов'язаних із встановленням статусу ветеранів війни та визначення осіб,
на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 28.08.1996 року за
№ 484/509, на комісії покладається, зокрема., вирішення питань про встановлення
статусу учасника бойових дій стосовно всіх категорій громадян, крім пенсіонерів
Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної
гвардії України та Цивільної оборони України. У своїй діяльності комісії
керуються конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», іншими законами України, указами, розпорядженнями
Президента України, постановами Верховної Ради України, постановами Кабінету
Міністрів України, нормативно - правовими актами МО України.

Порядок розгляду питань, пов'язаних із встановленням
статусу учасника бойових дій і прийняття відповідних рішень визначений
Постановою Кабінету Міністрів України № 458 від 26.04.1996 року та наказом
Міністерства Оборони України від 26.07.1996 року.

Згідно вказаних нормативно-правових актів встановлення
відповідного статусу ветерана війни є компетенцією відповідних комісій. Комісія
виносить рішення колегіально, рішення вважається прийнятим, якщо за нього
проголосувало більшість членів комісії від її загального складу.

Позивач просить визнати його учасником бойових дій, як
особа що брала участь у бойових діях на території інших країн.

Але відповідно до ст. 6 п. 2 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, обов'язковою умовою надання
відповідного статусу є участь у бойових діях чи забезпечення бойової діяльності
військ.

Відповідно до архівної довідки (аркуш справи 8 на звороті), позивач проходив
службу у військовій частині №03905 в період з 26 листопада 1962 року по 3
березня 1964 року у військовому званні завідувача сховищем. Дана військова частина
№03905 значиться у переліку об'єднань, військових частин та організацій ПС
СРСР, які приймали участь у військово - стратегічній операції «Анадирь» в
період Карибської кризи.

Але даних про те, що позивач безпосередньо брав участь у
бойових діях, чи забезпечував бойову діяльність військ не має. Знаходження
військової частини, у якій проходив службу позивач, у переліку об'єднань,
військових частин та організацій ПС СРСР, які приймали участь у військово -
стратегічній операції «Анадирь» в період Карибської кризи і ведення бойових дій
не тотожні поняття. Доказів що його частина, він, чи якась інша частина , вела
бойові дії і в її забезпеченні брав участь
позивач не має.

З вищенаведених підстав , відповідачем правомірно було відмовлено позивачу в наданні
статусу учасника бойових дій.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що
постанова суду першої
інстанції та позовні вимоги є
необґрунтованими .

Враховуючи вищенаведене, постанова суду першої інстанції
прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та на підставі
п. 2 та п. 4 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню, а позов не підлягає
задоволенню.

Керуючись
ст. ст. 160, 195, 196, 198, п. 2, п. 4 ст. 202, ст. ст. 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу Сумського обласного військового
комісаріату на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 04
вересня 2007року задовольнити.

Постанову
Лебединського районного суду Сумської області від 04 вересня 2007року по справі № 2-а-44/07
скасувати .

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування
рішення Сумського обласного військового комісаріату від 02.03.2007року та
постановлення рішення, яким визнати його учасником бойових дій на о. Кубі 1962
році .

Постанова набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та підписано 11 березня 2008 року.

Головуючий
Сіренко О.І.

Судді
Подобайло З.Г.

Мельнікова Л.В.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя Харківського апеляційного

адміністративного
суду
Подобайло З.Г.