Справа № 2а-857/2008
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2008-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-857/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

31 січня 2008 року
Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді-Самойлової
В.В.

при
секретарі- Демченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Харкові справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вовчанської
районної державної адміністрації Харківської області, Головного управління
праці та соціального захисту населення у Харківській області про стягнення
недосплаченої грошової допомоги на оздоровлення ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним позовом до УПСЗН Вовчанської РДА
Харківської області, в якому просить стягнути з відповідача недоплачені суми
одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2001-2007 роки, всього в сумі
8743,20 грн., посилаючись на те, що він є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС
першої категорії, захворювання якого пов'язане з ліквідацією наслідків аварії
на ЧАЕС, та згідно з висновком МСЕК є інвалідом другої групи, а тому він має
право на отримання різних пільг, компенсацій і допомоги, передбачених Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а саме, право на отримання щорічної грошової
допомоги на оздоровлення у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат, згідно
ст. 48 вказаного Закону.

Проте,
нарахування та виплата вказаних допоміг здійснюється відповідачем в значно
менших розмірах ніж передбачено законодавством.

05
жовтня 2007 р. Управлінням праці та соціального захисту населення Вовчанської
районної державної адміністрації Харківської області було відмовлено позивачеві
задовольнити його вимогу щодо проведення перерахунку належних йому виплат, у
зв'язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою
суду від 17 грудня 2007р. до участі у зазначеній справі у якості другого відповідача
залучено Головне управління праці та соціального захисту населення Харківської
обласної державної адміністрації.

У
судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - УПСЗН Вовчанської районної державної
адміністрації Харківської області в
судове засідання не з”явився, надавши
заяву про слухання справи у його відсутність та заперечення на адміністративний
позов та просили відмовити в задоволенні
позовних вимог. Відповідно до ст. 128 КАСУ суд вважає можливим вирішення справи
у відсутності представника відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Представник
відповідача Головного УПСЗН Харківської області заперечував проти задоволення
позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до ст. ст.
62, 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, а
порядок застосування цього Закону визначається Кабінетом Міністрів України,
рішення якого є обов'язковими для виконання органами виконавчої влади. Головним
розпорядником коштів вищого рівня є Міністерство праці та соціальної політики
України. Відповідно до пункту 5 статті 51 Бюджетного кодексу України,
розпорядник бюджетних коштів, яким у даному випадку є Головне управління праці
та соціального захисту населення облдержадміністрації на нижчому рівні, бере
бюджетні зобов'язання та проводить видатки тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановленими затвердженими кошторисами.

Відповідно
до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно Законом України "Про Державний
бюджет України" визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Закон про
Державний бюджет України є правовим актом, зміст якого чітко зумовлений
поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів для
забезпечення завдань і функцій, які здійснюються органами державної влади та
органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду. Такий закон
затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання
Державного бюджету України протягом бюджетного періоду.

Пунктом. 8 ст.
7, ч. 1 ст. 23, ч. 8 ст. 51 Бюджетного кодексу України передбачено цільове
використання бюджетних коштів виключно на ті цілі, які визначені бюджетними
призначеннями, будь-які платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності
бюджетного призначення, Державним казначейством України платежі здійснюються за
дорученням розпорядників коштів у разі відповідності напрямів витрачання
бюджетних коштів бюджетному асигнуванню.

А тому,
представник відповідача вважає, що головне управління, як орган виконавчої влади
нижчого рівня, діяло в межах повноважень, передбачених законодавством, згідно з
кошторисом розпорядників бюджетних коштів розпису Державного бюджету України та
відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню.

Також зазначив,
що згідно ст. 100 КАСУ позовні вимоги необхідно розглядати тільки в обсязі
річної позовної давності.

Заслухавши сторони, дослідивши
докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Встановлено, що
ОСОБА_1 є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС першої категорії, захворювання
якого пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, та згідно з висновком
МСЕК є інвалідом другої групи.

Відповідно до ч.
4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до 1 категорії, інвалідам І і
ІІ групи щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі п»яти
мінімальних заробітних плат. Згідно із ч. 7 ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати.

Згідно п. 30 ст. 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік», з метою приведення окремих норм законів
у відповідність із цим Законом, дію зазначеної норми зупинено на 2007 рік.

Відповідно до ч.
1 ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні
гарантії», виключно законами України визначається мінімальний розмір заробітної
плати.

Статтею 76
Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» були встановлені наступні
розміри мінімальної заробітної плати на відповідні періоди 2007 року, а саме:
400 гривень - з 01 січня по 31 березня 2007 року; 420 гривень - з 01 квітня по
30 червня 2007 року; 440 гривень - з 01 липня по 30 вересня 2007 року; 460
гривень - з 01 жовтня 2007 р. Зі змісту вимог законів України про встановлення
розмірів мінімальних заробітних плат, законів України про Державний бюджет
України, якими визначалися мінімальні розміри заробітних плат, не вбачається
будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної
плати з метою реалізації ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням
Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 р. по справі «Про
соціальні гарантії громадян» визнано такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), положення статті 29, пункту 13 статті 71, пункту
30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Також
встановлено, що це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний
бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і
гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого
(додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України,
не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 8, частині другій статті 19,
статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій,
третій статті 95 Конституції України.

Згідно із ч. 2
ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи
відповідача - Головного УПСЗН Харківської області, що ОСОБА_2 правомірно
виплачена щорічна допомога на оздоровлення, виходячи із розмірів, що
встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 р.
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», суд вважає безпідставними з наступних підстав.

Встановлений ще
в 1996 році Постановою КМУ № 839 розмір щорічної допомоги на оздоровлення
протягом багатьох років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому
іншими Законами України. При цьому відповідні закони не містили обмежень щодо
застосування ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Оскільки ні Верховна Рада
України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих
питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритету законів над
підзаконними актами при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме ст.
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» і норма відповідного закону України про
визначення мінімальної заробітної плати на момент виплати, а не Постанова №
839.

Згідно
вимог ст.8 КАСУ, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства
права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та
ст.9 КАСУ, суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а
також міжнародних договорів, згода на обов”язковість яких надана Верховною Радою України. У разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому
акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є
Конституція України, згідно вимог ст. 8 Конституції України , в якій закріплено
слідуючий принцип, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією
Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким
чином, посилання відповідача на те, що тільки Законом України „ Про Державний бюджет України на 2007 рік ”
та Постановою Кабінету Міністрів
України № 836 від 26 липня 1996 р. «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено порядок обчислення та розміри щорічної
допомоги на оздоровлення, на думку суду, не відповідає ст. 22 Конституції
України, оскільки це призводить до звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод громадянина, закріплених Конституцією України. А тому при таких
обставинах, вказані дії відповідачів не
можуть вважатися законними та обгрунтованими, оскільки вони направлені на
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, як громадянина, що
суперечить вимогам Основного Закону України.

Також судом
встановлено, що позивач звернулася до суду з вказаним позовом 25 жовтня 2007
року, а позивні вимоги заявлені за період часу
2001-2007 рр.

Відповідно
до ст. 99 КАСУ адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення
до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 100 КАСУ пропущення
строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

Враховуючи, що
позивачем не надано доказів поважності причин пропущення строків звернення до
адміністративного суду, то суд не має підстав для визнання причини пропуску такого строку поважною.

Таким
чином, суд вважає, що задоволенню не підлягають позовні вимоги в частині, щодо
стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманих сум щорічної допомоги
на оздоровлення за 2001-2006 роки, в зв”язку з пропущенням строку звернення до
адміністративного суду, оскільки на цьому наполягає відповідна сторона і підстав для поновлення
цього строку суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 100, 128,
159 КАСУ, ст. ст. 8, 19, 22 Конституції України, ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня
2007 р. по справі «Про соціальні гарантії громадян», суд-

П О С Т
А Н О В И В:

Позов
задовольнити частково.

Зобов'язати
Управління праці та соціального захисту населення Вовчанської районної
державної адміністрації Харківської області, Головне управління праці та
соціального захисту населення у Харківській області зробити перерахунок
належної до виплати ОСОБА_1у 2007 році щорічної допомоги на оздоровлення,
відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та здійснити
виплату цих коштів.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний
адміністративний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження,
а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАСУ - з
дня складання постанови в повному
обсязі. Апеляційна скарга подається
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя-