Справа № 3/119
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2007-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№ 3/119
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Блажівської Н. Є.
при секретарі Мельнику С. С.
за участю представників сторін:
від третьої особи 1: ОСОБА_3.
від третьої особи 2: Кебкал
За результатами розгляду у
відкритому судовому засіданні адміністративної справи
ОСОБА_2 (надалі - Позивач)
у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Солом'янського району міста
Києва (надалі - Відповідач)
1. ОСОБА_3 (надалі -Третя особа-1)
2. ВАТ СПК „Меридіан” (надалі
Визнання неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії
На підставі частини 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21 грудня
2007 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Виготовлення Постанови
у повному обсязі відкладено на 28 грудня 2007 року .
ОСОБА_2 звернулася з позовом до
Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Солом'янського району міста Києва
про визнання противоправними відмову ВГІРФО Солом'янського району міста
Києва в реєстрації місця проживання за адресою її місця мешкання в місті Києві,
АДРЕСА_1 та зобов'язання здійснити цю реєстрацію.
Ухвалою від 22 листопада 2007 року до
справи було залучено ВАТ СПК „Меридіан” в якості третьої особи на стороні
Відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Свої позовні вимоги Позивач
обґрунтовує тим, що Відповідач неправомірно відмовив Позивачу в реєстрації за адресою:
місто Київ, АДРЕСА_1 згідно розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації
міста Києва від 28 травня 1997 року за № 750, яке забороняє прописку за даною
адресою. 7 грудня 2006 року Солом'янським
районним судом міств Києва у
справі № 2-а-193-1/06 за позовом ОСОБА_4
згідно постанови суду, розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації
міста Києва від 28 травня 1997 року за № 750, було визнано противоправним і
рішення суб'єкта владних повноважень
було скасоване.

Позивач вважає, що вона вправі вселитись в житло за вказаною адресою, як член сім'ї
третьої особи ОСОБА_3 як його мати на підставі статтей 64 та 65 Житлового Кодексу України,
згідно якої наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле
приміщення свою дружину, дітей,
батьків а також інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство. Син позивачки ОСОБА_3 і
його дружина Харченко ОСОБА_4 не заперечують щодо реєстрації її місця
проживання за вказаною адресою.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши пояснення Позивача, представника Відповідача
та Третіх осіб, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до
наступних висновків:

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України,
Законом України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в
Україні”, Постановою кабінету Міністрів України від 28 липня 2004 року N 985
„Про затвердження зразків документів, необхідних для реєстрації місця
проживання в Україні”.

18 липня 2007 року Позивачка
звернулась до Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Солом'янського району м. Києва з заявою про реєстрацію її місця проживання за
адресою місто Київ, АДРЕСА_1.

19 липня 2007 року Відповідач відмовив
Позивачці в реєстрації за адресою: місто Київ, АДРЕСА_1 посилаючись на
розпорядження Жовтневої районної
державної адміністрації міста Києва від 28 травня 1997 року за № 750, яке
забороняє прописку за даною адресою.

Суд вважає відмову Відповідача в реєстрації
за місцем проживання Позивачки неправомірним з огляду на наступне.

Відповідно до статті 33 Конституції
України кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно
залишати територію України,
за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із статтею 29 Цивільного
кодексу України місцем проживання фізичної
особи є житловий
будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо),
у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Відповідно до статті 3 Закону
України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”
вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а
також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають
на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, на
території якої вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання -
адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком
понад шість місяців на рік; реєстрація - внесення відомостей до паспортного
документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу
спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань
реєстрації.

Згідно із статтею 6 вказаного
Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які
перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів
після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Для
реєстрації особа подає: письмову заяву; паспортний документ; квитанцію про
сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; два
примірники талона зняття з реєстрації.

Заява особи про реєстрацію місця
проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи.

Зразки заяви та інших документів,
необхідних для реєстрації місця проживання особи, затверджені постановою
кабінету Міністрів України від 28 липня 2004 року N 985.

Відповідно до статті 11 Закону
реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним
органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань
реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у
містах, а також у містах Києві та Севастополі.

Як свідчать матеріали справи 18
липня 2007 року Позивачем була подана заява про реєстрацію місця проживання.
Відповідачем відмовлено Позивачці в реєстрації на підставі розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації
міста Києва від 28 травня 1997 року за № 750, яке забороняє прописку за даною
адресою у зв'язку з непридатністю для проживання не відповідності вимогам, які
пред'являються до жилих приміщень.

Обмеження вільного вибору місця
проживання можливе тільки у випадках, встановлених законодавством України. Такі
випадки передбачені статтею 13 Закону України „Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в Україні” зокрема те, що вільний вибір місця
проживання обмежується в адміністративно-територіальних одиницях, які
знаходяться:

- у прикордонній смузі;

- на територіях військових
об'єктів;

- у зонах, які згідно із законом
належать до зон з обмеженим доступом;

- на території, де у разі небезпеки поширення інфекційних
захворювань і отруєнь людей введені особливі
умови і режим проживання
населення та господарської діяльності;

- на територіях, щодо яких введено
воєнний або надзвичайний стан.

Отже, як вбачається з вищевказаної
норми, у Відповідача не було законних підстав для відмови в проведенні
реєстрації за місцем проживання Позивачки, передбачених вказаною нормою.

У відповідності до статтей 64 та 65
Житлового Кодексу України, наймач вправі в
установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину,
дітей, батьків, а також інших осіб.

Як свідчать матеріали справи Позивачка
є матір'ю ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про народженняНОМЕР_1 і тому
вона має право на згодою всіх членів сім'ї вселитися в займане ними жиле
приміщення згідно із статтями 64 та 65 Житлового Кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що за адресою:
м. Київ, АДРЕСА_1, за якою Позивачці відмовлено в реєстрації, зареєстровані
ОСОБА_3 (зареєстрований 30 січня 1997 року), який є наймачем цього жилого
приміщення, Харченко ОСОБА_4 (зареєстрована 21 грудня 2006 року), ОСОБА_5 (2006
року народження, зареєстрована 20 липня 2006 року).

Матеріалами справи підтверджується,
що син Позивачки ОСОБА_3 і його дружина Харченко ОСОБА_4 не заперечують щодо
реєстрації Позивачки за місцем
проживання за вказаною адресою.

Крім того, 7 грудня 2006 року, Солом'янським
районним судом міста Києва було винесено Постанову по справі № 2-а/193-1/06 за
позовом ОСОБА_4 до Солом'янської районної у місті Києві державної
адміністрації, відділу громадянства та реєстрації фізичних осіб Солом'янського
району м. Києва, за участю третьої особи ОСОБА_3, про визнання протиправним і
скасування рішення суб'єкта владних повноважень. Згідно вказаного рішення
визнано протиправною відмову Солом'янської районної у місті Києві державної
адміністрації, відділу громадянства та реєстрації фізичних осіб Солом'янського
району м. Києва в реєстрації місця проживання ОСОБА_4 за адресою її проживання:
АДРЕСА_1 зобов'язано Відділ громадянства та реєстрації фізичних осіб
Солом'янського району міста Києва провести реєстрацію зазначеного місця проживання
ОСОБА_4.

Відповідно до статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України, обставини, встановленні судовим рішенням
в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що в
розпорядженні Жовтневої районної державної адміністрації від 26 травня 1997
року № 750 йде мова посилання на рішення Київської міської ради народних депутатів
від 11 травня 1988 року за № 481 та від
3 квітня 1990 року № 324. Судом
було встановлено, що в рішенні Київської міської ради народних депутатів від 11
травня 1988 року за № 481 не йде мова про будинок, в якому мешкає Позивачка, а
саме будинок №АДРЕСА_1 в м. Києві, а також те, що сім'я ОСОБА_4 відсутня у
списках мешканців, які підлягають виселенню.

Згідно із статтею 14 Закону України
„Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” рішення,
дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з
питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця
проживання чи місця перебування особи можуть бути оскаржені в установленому
законом порядку.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з матеріалів справи, суд
приходить до висновку, що Відповідачем не було доведено обґрунтованості свого
рішення про відмову в проведені реєстрації Позивачки за місцем її проживання.

Таким чином, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній
заяві доводи Позивача є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного,
керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163 та 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О
В И В

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним відмову
Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Солом'янського
району м. Києва в реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: м. Київ,
АДРЕСА_1.

3. Зобов'язати Відділ громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб Солом'янського району м. Києва провести
реєстрацію ОСОБА_1 за місцем проживання за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

Постанова відповідно до частини 1
статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими статтями
185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Н. Є. Блажівська

Дата складення та підписання постанови в
повному обсязі - 28 грудня 2007 року.