Суддя: Савранська Т.І.
Дата ухвалення: 2007-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МІСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
І м е н е м У к р а ї н и
“15” листопада 2007 року м. Ялта
Ялтинський міський суд
Автономної Республіки Крим як адміністративний суд
у складі: головуючого,
судді
представника позивача
відповідача Головного управління МВС України в АРК
відповідача Управління ДАІ ГУ МВС України в АРК
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ялтинського міського
суду адміністративну справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_2до
Головного упр+авління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, Управління
державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх
справ України в Автономній Республіці Крим, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору, Начальника Головного Управління МВС
в АРК ОСОБА_3, про визнання протиправним
та скасування наказу про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ,
поновлення на публічній службі, стягнення суми середньої заробітної плати за
час вимушеного прогулу,
Позивач звернувся до Ялтинського міського суду із
зазначеним адміністративним позовом в порядку процесуальних вимог адміністративного
судочинства і просить суд:
- Скасувати наказ начальника ГУ МВС
України в АРК № 173 від 5 липня 2007 року про звільнення майора міліції ОСОБА_2., начальника 2-го міжрайонного
відділу при управлінні ДАЇ ГУ МВС України в АРК зі служби в органах внутрішніх
справ України в запас Збройних сил України за п. 64 „Ж” (за власним бажанням);
- Поновити
його на посаді Начальника 2-го міжрайонного відділу при Управлінні ДАЇ ГУ МВС України в АРК;
- Стягнути
з Управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в АРК на його
користь суму заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 7643 гривень.
Адміністративний позов обґрунтовується тим, що
оскаржуваний наказ про звільнення є незаконним, оскільки звільнення за п. 64
„Ж” Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР передбачає умовою наявність
поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків, котрі проте
були відсутні. Звільнення відбулось з порушенням вимог статті 38 ч. 2 КЗпП
України, оскільки 5 липня 2007 року, тобто в день видання оскаржуваного наказу,
ОСОБА_2. направив на адресу відповідача рапорт про відкликання раніше поданого рапорту про звільнення,
безпосередньо по виходу із наданої відпустки приступив до виконання посадових
Позивач вважає неправомірним зазначення в
оскаржуваному наказі як на підставу
звільнення на висновок комісії Головного
управління МВС України в АРК, посилається на інші процедурні порушення,
допущені під час звільнення, заперечує, що рапорт про звільнення подавав за
власним бажанням, зазначивши, що його волевиявлення не було вільним.
Представник позивача просила суд позовні вимоги її
довірителя задовольнити із зазначених підстав.
Представники відповідачів проти адміністративного позову
заперечували, пояснивши, що звільнення ОСОБА_2. було здійснено на підставі його
рапорту про звільнення за власним бажанням, в якому він зазначив на поважну
причину звільнення - вихід на пенсію. У своєму рапорті ОСОБА_2. визначив строк звільнення, а саме просив
розірвати трудовий договір після закінчення наданої йому відпусти, отже,
зважаючи на те, що відпустку ОСОБА_2. було продовжено до 4 липня 2007 року,
позивача правомірно звільнили із органів внутрішніх справ згідно наказу від 5
Представники відповідачів також зазначили, що позивач
безумовно мав право відкликати рапорт про звільнення, проте повинен був це
зробити до видання наказу, але відповідне повідомлення про намір продовжувати
проходження публічної служби було одержане ГУ МВС України в АРК лише наступного
дня після звільнення ОСОБА_2.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору, у судове засідання не прибула, про дату, час та місце засідання
повідомлена належним чином. Неявка третьої особи не перешкоджає розгляду
адміністративної справи.
Статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України
встановлено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори з
приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з
публічної служби. Зважаючи на зміст правової дефініції, викладеної у статті 3
п. 15 КАС України, позивачем ініційований спір з приводу звільнення з публічної
служби, тобто такий спір належить до юрисдикції Ялтинського міського суду АРК
як адміністративного суду.
Вислухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши
обставини справи та дослідивши відповідні докази, суд дійшов висновку про те,
що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
На підставі наказу ГУ МВС України в АРК від 25 серпня
2005 року за № 213 о/с майор міліції ОСОБА_2. проходив публічну службу на
посаді начальника 2-го міжрайонного відділу при управлінні ДАІ Головного
9 березня 2007 року ОСОБА_2. подав рапорт до Головного
управління МВС України в АРК, в якому просив звільнити його з органів
внутрішніх справ на пенсію після закінчення чергової відпустки.
Наказом ГУ МВС України в АРК від 12 березня 2007 року за
№ 57 о/с майору міліції ОСОБА_2. було надано чергову відпустку за
2007 рік з 12 березня до 22 квітня 2007
року. У подальшому, як це вбачається з наданих наказів ГУ МВС України в АРК від
3 травня 2007 року № 34 о/с, 29 травня 2007 року за № 38 о/с, 27 червня 2007
року № 45 о/с, чергова відпустка позивачу продовжувалася включно до 4 липня
Оскільки останнім днем наданої ОСОБА_2. відпустки було 4
липня 2007 року, відповідно до поданого ним рапорту від 9 березня 2007 року
Наказом ГУ МВС України в АРК за № 173 о/с від 5 липня 2007 року його було
звільнено за п 64 „Ж” Положення про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних Сил України з 5 липня
З наказом про звільнення ОСОБА_2. був ознайомлений 5
липня 2007 року, про що свідчить його особистий надпис, від одержання трудової
книжки він відмовився, незважаючи на чисельні повідомлення, копії яких
містяться в матеріалах справи.
Статтею 4 КЗпП України визначено,
що законодавство про працю складається з
Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України,
прийнятих відповідно до нього, зокрема, Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР (далі
Звільнення ОСОБА_2. було здійснено за п. 64 „Ж”
Положення, тобто за власним бажанням - при наявності поважних причин, що
перешкоджають виконанню службових обов'язків.
Поважна причина звільнення ОСОБА_2. у рапорті була зазначена - вихід на пенсію, оскільки
відповідно до статті 38 КЗпП України вважається, що така підстава для
звільнення з роботи пов'язана з неможливістю продовжувати роботу.
Зважаючи на те, що власник або уповноважений ним орган
повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник у разі,
коли заява про звільнення з роботи за
власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу через намір
працівника вийти на пенсію (стаття 38 КЗпП України), відповідач ГУ МВС України
в АРК правильно видав Наказ про звільнення ОСОБА_2. з органів внутрішніх справ
з посиланням на п. 64 „Ж” зазначеного Положення одразу після закінчення строку
Оскільки ОСОБА_2. просив розірвати трудовий договір без
надання строку попередження, а у визначений ним термін, положення частини 2
статті 38 КЗпП України, п. 68 Положення є незастосовними до виниклих
правовідносин, на роботодавця не був покладений обов'язок встановлювати наміри
працівника продовжувати роботу, що є проте обов'язковим в разі звільнення з
До видання наказу про своє звільнення позивач безумовно
мав право відкликати рапорт про звільнення за власним бажанням і надалі
проходити публічну службу, але заздалегідь цього не зробив, рапорт був
переданий на пошту для відправлення відповідачу о 15 годин 26 хвилин і
одержаний ГУ МВС України в АРК лише наступного дня після видання наказу про
звільнення ОСОБА_2., тобто 6 липня 2007 року, що підтверджується наданим самим
позивачем поштовим повідомленням та копією квитанції УДППЗ „Укрпошта”. За таких
обставин доводи його представника щодо незаконності виданого наказу в цій
частині також є неспроможними і до уваги судом не беруться.
Дослідивши зміст квитанції про поштове відправлення
замовленого листа, яким відкликався рапорт про звільнення, судом було
встановлено, що лист позивачем надсилався з поштового відділення міста
Сімферополь у другій половині дня. Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_2. був
ознайомлений з наказом про звільнення у день видання такого 5 липня 2007 року,
згідно викладених у тексті позовної заяви доводів позивача саме 5 липня 2007
року його викликали на прийом до керівництва ГУ МВС України в АРК о 11 годин 00
хвилин, слід вважати встановленим, що рапорт про відкликання рапорту про
звільнення був направлений позивачем до ГУ МВС України в АРК вже після
ознайомлення з наказом. Такі висновки суду ґрунтуються на ретельному
дослідженні обставин справи, у змагальному процесі позивачем чи його
представником не спростовані, а отже, позивачем фактично штучно були створені
підстави для звернення до суду.
Відомостей про те, що позивач, подаючи рапорт про
звільнення з публічної служби, відповідних намірів не мав, його волевиявлення
не було вільним внаслідок порушення стосовно нього кримінальної справи, у цьому
зв'язку тиску з боку керівництва, в матеріалах справи немає. Сам факт порушення
кримінальної справи чи здійснення службових перевірок не може вважатися такою
обставиною, яка впливає на свободу волевиявлення посадової особи щодо
подальшого проходження служби або має правове значення для вирішення даного
судового спору.
Усі інші доводи позивача, його представника є несуттєвими
стосовно визначеного предмету спору, правового значення не мають.
З огляду на викладене, звільнення позивача є законним,
підстави для скасування наказу про звільнення і поновлення позивача на
публічній службі відсутні.
задоволенню і вимога позивача про стягнення суми середньої заробітної плати за
час вимушеного прогулу тому, що суд відповідно до статті 235 ч. 2 КЗпП України
приймає таке рішення лише в разі винесення рішення про поновлення на роботі,
проте у цій справі суд вже визнав вимоги про поновлення на роботі безпідставними.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 21, 38,
235 Кодексу законів про працю України, п. Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР,
затвердженим Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991
року № 114, ст. ст. 2, 7, 17, 71, 72, 94, 122, 138, 159, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні адміністративної позовної заяви ОСОБА_2до
Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, Управління
державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх
справ України в Автономній Республіці Крим, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору, Начальника Головного Управління МВС
в АРК ОСОБА_3, про визнання протиправним
та скасування наказу про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ,
поновлення на публічній службі, стягнення суми середньої заробітної плати за
час вимушеного прогулу - відмовити.
Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається
до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через Ялтинський міський суд як
адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання
постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 КАС України - з дня
складання постанови в повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, а також може бути
подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скаргу
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
Постанова набирає законної сили у строки та порядку, що передбачені ст. ст.
186, 254 КАС України.

СУДДЯ -