Справа № к-19784/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою Управління МВС України в Кіровоградській області на
рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 16 березня 2004 року
у справі за скаргою ОСОБА_1 неправомірні дії Управління МВС України в
Кіровоградській області, -

встановила:

В січні 2003 року ОСОБА_1 звер­нувся
до суду із зазначеною скаргою, в якій просив визнати незаконними нака­зи
начальника УМВС України в Кіровоградській області №035 ос від 17.09.2002 р. та
№044 ос від 21.10.2002 року про звільнення його з посади старшого
оперуповноваженого в особливо важливих справах Відділу по боротьбі з
організованими злочинними угрупованнями в пріоритетних напрямках економіки УБОЗ
УМВС України в Кіровоградській області.

В обґрунтування скарги посилався на
ту обставину, що в період звільнення він хворів і перебував на лікуванні, у
зв'язку з чим вважав своє звільнення неправомірним та просив вирішити питання
про поновлення його на роботі й виплату середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 07 листопада 2003 року у задоволенні скарги ОСОБА_1
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 16 березня 2004 року задоволено апеляційну скаргу
ОСОБА_1 та скасовано рішення суду першої інстанції. Постановлено нове рішення,
яким накази начальника УМВС України в Кіровоградській області №035 ос від
17.09.2002 р. та №044 ос від 21.10.2002 р. визнано незаконними та зобов'язано
поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих
справах Відділу по боротьбі з організованими злочинними угрупуваннями в
пріоритетних напрямках економіки УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області та
виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись із вказаним
рішенням апеляційного суду, УМВС України в Кіровоградській області звернулося
до Верховного Суду України з касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК
України 1963 року, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права,
просило зазначене судове рішення скасувати та залишити в силі рішення
Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 листопада 2003 року.

Ухвалою судді Верховного Суду
України від 23.05.2006 р. на підставі ст. 210 КАС України та в порядку ст. 327
ЦПК України зазначену касаційну скаргу зі справою було передано до Вищого
адміністративного суду України.

Заслухавши доповідача,
проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 10 липня 2002 року ОСОБА_1 подав рапорт про звільне­ння зі служби за
станом здоров'я.

Наказом начальника УМВС №035 ос від
17.09.2002 року ОСОБА_1 звільнено з посади старшого оперуповноваженого УБОЗ
УМВС України на підставі ст. 64 п."б" Положення про про­ходження
служби рядовим і начальницьким складом органів внутріш­ніх справ (далі -
Положення), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №114 від
29.07.1996 р. (за станом здоров'я).

Наказом №044 ос від 21.10.2002 р.
формулювання підстав звільнення було змінено та звільнено його на підставі ст.
65 п."а" у відставку за віком.

При цьому, як на момент видачі
першого, так і другого нака­зу ОСОБА_1 був відсутній на роботі через хворобу.

За таких обставин, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд
апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з тих міркувань, що Положення
передбачає лише підстави звільнення, але не сам порядок (процедуру) звіль­нення.
А з урахуванням того, що інші нормативно-правові акти також не містять подібних
норм, які регулюють проходження служби праців­никами міліції, апеляційна судова
інстанція підставно визнала за можливе засто­сувати аналогію права з
урахуванням того, що рапорт про відставку за віком ОСОБА_1 не подавав, наказ
№044 ос від 21.10.2002 р. було видано без його відому і згоди, а тому в даному
випадку мало місце звільнення за ініціативою адміністрації.

Порядок звільнення працівників з
цих підстав врегульовано Кодексом законів про працю України, зокрема ч.4 ст.
40, яка перед­бачає недопустимість звільнення працівника в період тимчасової
непрацездатності.

Оскільки накази про звільнення
ОСОБА_1 видавались в період його хвороби і знаходженні на лікуванні, суд вірно
визнав їх незаконними.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суд
апеляційної інстанцій ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Доводи касаційної скарги зазначені висновки суду не
спростовують та зводяться до
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 86 КАС
України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

При вирішенні справи
судом правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм
процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судове рішення - без змін, якщо визнає, що судом не допущено порушень норм
матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління МВС України в Кіровоградській
області - залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Кіровоградської
області від 16 березня 2004 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: