Справа № К-4605/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Горбатюка С.А., Мироненка
О.В., Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2004 року у справі за скаргою
ОСОБА_1 на неправомірні дії Міністерства транспорту України, -

встановила:

В листопаді 2002 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі
скаргою неправомірні дії Міністерства транспорту України в якій зазначав, що
24.04.2002 року він звернувся із заявою на ім'я Міністра транспорту України про
встановлення йому статусу учасника бойових дій. До заяви ним було додано
рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.11.2001 р. про встановлення
факту його роботи в 1963 році на посаді старшого механіка теплоходу
"Комсомолець України" та факту перебування цього теплоходу з 4 по 5
жовтня 1963 року в порту Нікаро на Кубі, а також довідку Управління військових
сполучень на морському та річковому транспорті України ВМС України від
11.01.2002 р. про участь теплохода "Комсомолець України" в перевезеннях
на Кубу в 1963 році.

Рішенням Міністерства транспорту України від 07.06.2002
року в задоволенні його заяви було відмовлено.

Посилаючись на те, що рішенням суб'єкта оскарження
порушено його право на встановлення статусу учасника бойових дій, заявник
просив визнати його неправомірним, зобов'язавши суб'єкта оскарження винести
нове рішення про встановлення такого статусу та відшкодувати понесені ним
судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06
листопада 2003 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від
12 лютого 2004 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної
інстанції, ОСОБА_1 звернувся до
Верховного Суду України з касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК України
1963 року, в якій, посилаючись на неповне з'ясування апеляційним судом обставин
справи й невідповідність висновків цього суду обставинам справи, просив вказане
судове рішення скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Листом Верховного Суду України від 28.09.2005 р. на
підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України зазначену касаційну скаргу було передано до Вищого
адміністративного суду України для вирішення в порядку касаційного провадження.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 211 КАС України, підставами касаційного
оскарження судового рішення є порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст. 2201 КАС України, суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції
колегією суддів апеляційного суду було встановлено, що протокольним рішенням
комісії Міністерства транспорту України з питань розгляду матеріалів щодо
визначення статусу учасників бойових дій від 19.02.2002 р. заявникові було
відмовлено у встановленні статусу учасника бойових дій.

Це рішення ОСОБА_1 12.04.2002 року оскаржив до Міністра
транспорту України. До скарги ним було додано рішення Київського районного суду
м. Одеси від 2.11.2001 р. про встановлення факту його роботи в 1963 році на
посаді старшого механіка теплоходу "Комсомолець України" та факту перебування
цього теплоходу з 4 по 5 жовтня 1963 року в порту Нікаро на Кубі, а також
довідку Управління військових сполучень на морському та річковому транспорті
України ВМС України від 11.01.2002 р. про участь теплохода "Комсомолець
України" в перевезеннях на Кубу в 1963 році.

Листом суб'єкта оскарження від 07.06.2002 р. за
№13-16-215 в задоволенні його вимог було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги, суд виходив
з того, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і
відповідають вимогам закону, з чим погоджується
і колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходячи з
наступного.

Статтею 6 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту", визначено коло осіб, які належать
до учасників бойових дій.

Згідно наданих заявником документів в 1963 році він
працював на посаді старшого механіка теплоходу "Комсомолець України",
який з 4 по 5 жовтня 1963 р. перебував в порту Нікаро на Кубі.

Згідно Переліку держав і періодів бойових дій на їх
території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994
р. №63, на Кубі бойові дії тривали з липня 1962 року по листопад 1963 року.

Проте заявник перебував в порту Нікаро на Кубі з 4 по 5
жовтня 1963 р. як працівник (старший механік) цивільного теплоходу
"Комсомолець України", який не займався перевезенням військових
вантажів, а прибув в цей порт під завантаження і отримання вантажу: закису
нікелю. Ця обставина підтверджується матеріалами справи та дослідженим в суді
апеляційної інстанції рапортом капітана теплохода "Комсомолець
України" Горелика О.Є. від 01.11.1963 р.

Таким чином, висновок суду про те, що заявник не брав
участі у забезпеченні бойової діяльності військ (флотів) і не входить до числа
осіб, які відповідно до ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" належать до учасників бойових дій,
відповідає вимогам закону, а тому заявник не має права на встановлення статусу
учасника бойових дій.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що
з'ясувавши в достатньо повному
об'ємі обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку,
суд апеляційної інстанцій ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Приведені в касаційній
скарзі доводи зазначені висновки судів не спростовують, зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду.

Відповідно до ст. 86 КАС
України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

При вирішенні справи
судом правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм
процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що судом не допущено порушень норм
матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2004 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: Бутенко В.І.

Панченко
О.І.

Горбатюк
С.А.

Мироненко
О.В.

Штульман
І.В.