Справа № 22-а-483/2008
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2008-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22-а- 483/08
Головуючий 1 інстанції: Ксенко С.І.
Доповідач: Подобайло З.Г.
Постанова

Іменем України

23 січня 2008 року

м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Сіренко О.І.

Суддів - Подобайло З.Г., Григоров А.М.

за участю секретаря судового засідання - Спесивцевої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1- ОСОБА_2 на постанову
Балаклійського районного суду Харківської області від 15 серпня 2007року по
справі № 2-а-27/2007

за позовом ДПІ у Балаклійському районі Харківської області

до ОСОБА_1

про стягнення
заборгованості по податку з доходів фізичних осіб

встановила :

Позивач, ДПІ у Балаклійському районі
у січні 2007 року звернувся до Балаклійського районного суду Харківської
області з адміністративним позовом до ОСОБА_1про стягнення заборгованості по
податку з доходів фізичних осіб у розмірі
4606,28 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 30.12.2004 року відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3
в нотаріальному порядку було укладено договір довічного утримання, за яким з
моменту його державної реєстрації відповідач набув право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1. Договір було зареєстровано у встановленому законом порядку в
бюро технічної інвентаризації. Набувши право власності на нерухоме майно,
відповідач не сплатив у відповідності до вимог закону сума податку у розмірі
4606,28 грн.

Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 15 серпня
2007 року по справі № 2-а-27/2007 р.
позов Державної податкової інспекції у Балаклійському районі задоволено,
стягнуто з ОСОБА_1на користь ДПІ у Балаклійському районі заборгованість по
податку з доходів фізичних осіб у розмірі 4606, 28 грн.

Будучи не згодною з постановою суду, ОСОБА_1 надіслала апеляційну скаргу,
вважає рішення суду незаконним і не обґрунтованим, оскільки ухвалено з
порушенням норм матеріального та процесуального права та просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Балаклійського район­ного суду Харківської області від
15.08.07року та ухвалити нове рішення на користь відповідача ОСОБА_1.

Апелянт вважає, що суд повно і всебічно дослідив всі обставини оправи, але
всупереч вимог ст.86 КАС України не взяв до уваги доказів представника
відповідача, навпаки неналежні і недопустимі докази відповідача, які фактично
всупереч ви­мог ст.ст.7,10,70 КАСУ для суду мали наперед встановлену си­лу, що
в свою чергу робить постанову суду необґрунтованою, а докази сторони відповідача, що письмово
визначені у висту­пі в дебатах 15.08.07р. не взяті судом до уваги взагалі.
Апелянт наполягає на тому, що доходу з
якого сплачується податок у 2004р.
він не отримував.

Апелянт вказує, що в розумінні
Закону України «Про податок з доходу фізичних осіб» дохід, отриманий від укладання договору довічного утримання,
не є об'єктом оподаткування, бо право власності при договорі довічного ут­римання
є неповним і не гарантованим до смерті відчужувача.

В засіданні колегії суддів представник відповідача підтримав вимоги та
обґрунтування апеляційної скарги.

В засіданні колегії суддів
представник позивача - ДПІ у
Балаклійському районі вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить в її
задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши надані письмові докази в їх
сукупності, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а постанову
Балаклійського районного суду Харківської області від 15 серпня 2007 року слід скасувати відповідно правил ст. 202
Кодексу адміністративного судочинства України,
з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ДПІ, суд першої інстанції виходив з того, що
матеріалами справи встановлено, що 30.12.2004 року відповідачем ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 в нотаріальному порядку було укладено договір довічного утримання, за
яким з моменту державної реєстрації договору відповідач набув право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.7). Договір було зареєстровано у
встановленому законом порядку в бюро технічної інвентаризації (а.с.5-6). Судом
встановлено, що при укладенні договору і отриманні будинку у власність
відповідач податок з доходу не оплатив.

У відповідності до вимог ст.748 ЦК України набувач стає власником майна,
переданого йому за договором довічного утримання відповідно до ст.334 ЦК Кодексу, відповідно
до вимог ч.4 якої якщо договір про відчуження майна підлягає державній
реєстрації, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту
такої реєстрації.

Згідно вимог ст.2 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»
платником податків є резидент, отримуючий як доходи з джерелом їх походження з
території України, так і іноземних доходів, а
щодо ст.22 п.22.3 вказаного закону починаючи з 1 січня 2004 року та до
31 грудня 2006 року ставка оподаткування
встановлюється на рівні 13% від об'єкта оподаткування.

Судом встановлено, що сума доходу дорівнює 35432,96 грн., а сума податку з
суми отриманого доходу складає 4606,28
грн.(а.с.8). Відповідачу направлялись поштові повідомлення про сплату податку,
але в добровільному порядку спір не
вирішено сума податку в розмірі 4606,28 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно ст. 744 Цивільного кодексу України за договором
довічного утримання (догляду)
одна сторона (відчужувач) передає
другій стороні (набувачеві)
у власність житловий будинок, квартиру або їх частину,
інше нерухоме майно або рухоме майно,
яке має значну
цінність, взамін чого
набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача
утриманням та (або)
доглядом довічно.

Згідно ст. 745 Цивільного кодексу України договір довічного
утримання (догляду) укладається
у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві
у власність нерухоме
майно, підлягає державній
реєстрації.

Відповідно ч.1, ч.4 ст. 334 Цивільного кодексу України передбачено, що
право власності у
набувача майна за договором виникає з
моменту передання майна, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Право власності
на майно за
договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про
відчуження майна підлягає
державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

За ст. 748 Цивільного кодексу України набувач стає власником майна,
переданого йому за договором довічного
утримання (догляду), відповідно
до статті 334 цього Кодексу.

Відповідно ч.3 ст.120 Земельного кодексу України у разі
переходу права власності
на будинок або його
частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право
на земельну ділянку
переходить на умовах, на яких вона
належала попередньому власнику.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи щодо
укладення в нотаріальному порядку договору довічного утримання 30.12.2004 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який було
зареєстровано в бюро технічної інвентаризації .

Колегією суддів встановлено, що за
укладеним договором від 30.10.2004 року
ОСОБА_3 (відчужувач) передає у власність ОСОБА_1(набувач майна) належний
їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, а також
на земельну ділянку, площею 0, 281 га, яка знаходиться там же. Договір
посвідчено нотаріусом.

Відповідно п.7 цього договору набувач майна, тобто відповідач ОСОБА_1
зобов'язується довічно забезпечувати ОСОБА_3 щоденним триразовим харчуванням,
одягом, взуттям, доглядом, необхідною допомогою, належними лікувальними
засобами , забезпечувати щотижня готівкою в сумі, яка має бути не меншою одного
неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, забезпечення послугами адвокатів та
нотаріусів.

Таким чином, при укладанні договору його учасниками були дотримані умови,
передбачені ст. 744, ст. 748, ст. 657 ЦК України.

Згідно з пунктом 10 цього договору передбачено, що право власності на
зазначений житловий будинок виникає у набувача майна, тобто ОСОБА_1. з моменту
реєстрації державної реєстрації договору
у відповідності до ст. 748 Цивільного кодексу України, а відповідно п. 12 право
власності на земельну ділянку виникає з моменту одержання акту на право
власності на земельну ділянку.

Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції, що свідчить про
неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення
спору.

Право власності за відповідачем
ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними
будівлями згідно договору зареєстроване Балаклійським бюро технічної
інвентаризації 28 листопада 2005 року, про що свідчить витяг за № 9082103 ( а.с.
5). Доказів отримання відповідачем актів на право власності на земельну ділянку матеріали справи не містять, за поясненнями
представника апелянта , наданими в
судовому засідання в апеляційному суді , до теперішнього часу такі акти ОСОБА_1 не отримані. Твердження щодо
останнього факту не спростовано позивачем - ДПІ.

Колегією суддів встановлено, що 30 березня 2005 року відповідно до вимог
ст.18 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» відповідачем до
податкового органу була надана декларація
про доходи, одержані у 2004 році , в
розділі 1.2 якої вказано про одержання доходу у розмірі 35432,96 грн. згідно договору довічного утримання, без
визначення суми утриманого податку.

Позивачем на адресу позивача було направлене податкове повідомлення №
/0 від 27.05.2005 року з визначенням суми податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 4606,28 грн.

Колегія суддів зазначає, що є неправомірним посилання позивача при
здійсненні розрахунку на положення п. 18.3 ст. 18 Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб», який
встановлює, що платники податку - резиденти,
які виїжджають за кордон на постійне місце
проживання, зобов'язані подати
податковому органу декларацію не пізніше закінчення 60 календарного дня, що
передує такому виїзду.

Податковий орган зобов'язаний
протягом 30 календарних днів від
дня отримання такої
декларації визначити податкове
зобов'язання та надіслати податкове повідомлення платнику податку, який
зобов'язаний сплатити належну
суму податку та
отримати довідку про таку сплату
або про відсутність податкових зобов'язань з цього податку, яка здається органам митного контролю
під час перетину
митного кордону та
є підставою для проведення митних
процедур.

Оскільки фактично відсутні обставини, передбачені в наведеній нормі, то її
положення не можуть бути розповсюджені на відповідачку при розрахунку податку
за начебто отриманий доход.

Також слід зауважити, що в розумінні приписів п. 2.1 ст. 2 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб» платником податку є резидент, який
отримує доходи з джерелом походження з території України.

Як свідчать положення договору довічного утримання, набувач нерухомості
(відповідач по даній справі) отримав цю нерухомість не безкоштовно, а за умови
компенсації вартості будинку за рахунок матеріального забезпечення бувшого
власника відповідно п.7 цього договору довічного утримання.

Зважаючи на наведені вище обставини судова колегія вважає необхідним
відмітити, що позивачем неправомірно відповідачка визнана платником податку по
операції за договором довічного утримання, розрахунок суми податкового
зобов'язання по цьому податку і даний висновок зроблений всупереч вимогам
спеціального законодавства, тобто є неправомірним.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового
висновку про обов'язок відповідача сплатити податок з доходів фізичних осіб за
2004 рік у розмірі 4606,28 грн. , оскільки
в розумінні ст.ст.334, 748 ЦК України , ст.120 Земельного кодексу та
враховуючи положення п.п.10,12 договору довічного утримання , право власності
у набувача - відповідача по
справі ОСОБА_1. виникає з моменту
такої реєстрації, тобто 28.11.2005р., а
визначення доходу відповідачем в декларації за 2004 рік є помилковим.
Розрахунок суми податкового зобов'язання по податку зроблений всупереч вимогам
спеціального законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.198 Кодексу адміністративного судочинства України за
наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд
апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до ч.1 п.1, 4 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства
України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України суд
апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Оскільки судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовані обставини
щодо виникнення права власності у відповідача на зазначений житловий будинок
та на
земельну ділянку , щодо періоду
отримання доходу, допущено порушення норм
Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям
нової постанови про відмову ДПІ у
задоволення позовних вимог.

Відповідно доводи апеляційної скарги є правомірними.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198,
ст.202, ст.205, ст. 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1- ОСОБА_2 задовольнити .

Постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 15 серпня
2007 року по справі № 2-а-27/2007 р.
скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ДПІ у
Балаклійському районі Харківської області про стягнення з Фізичної особи
ОСОБА_1заборгованості по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 4606,28 грн. відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця з дня набрання ухвалою законної сили, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та підписано 28 січня 2008 року.

Головуючий Сіренко
О.І.

Судді
Подобайло З.Г.

Григоров
А.М.