Справа № 22а-1512/2007
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2007-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

у 1-ій інст.Л.П.Іщук Рядок
статзвіту №38
міськрайонний суд № 2а-82/07 Справа
№ 22а-1512/07
Доповідач: Багрій В.М.
У Х В А Л А

Іменем України

24 вересня 2007 року.

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого Багрія В.М.,

суддів:
Обрізка І.М., Улицького В.З.,

при
секретарі: Фацієвичу М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до відділу опіки і піклування Луцького міськвиконкому,
управління освіти Луцького міськвиконкому про визнання неправомірними дій та
скасування рішення, та за позовом третьої особи ОСОБА_1 до відділу опіки і
піклування та управління освіти Луцького міськвиконкому про визнання
неправомірними дій,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2006р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відділу опіки і
піклування Луцького міськвиконкому Волинської області, управління освіти Луцького
міськвиконкому про визнання неправомірними дій та скасування рішення.

Покликалася на те, що з 1999 р. по 2004р. перебувала в шлюбі з
громадянином Росії ОСОБА_1 В шлюбі народилася дочка ОСОБА_3, яка є громадянкою
Росії. З приводу місця проживання неповнолітньої дитини та участі батьків в її
вихованні на протязі тривалого часу між нею та ОСОБА_1 тривають спори, які є
предметом розгляду в судах України та Російської Федерації.

Рішенням управління освіти Луцького міськвиконкому як органу опіки і
піклування № 4 від 13 березня 2006р. «Про участь ОСОБА_1 у вихованні
малолітньої дочки», прийнятому в зв'язку з неодноразовими зверненнями ОСОБА_1,
дозволено останньому брати на виховання малолітню дочку ОСОБА_3, щосереди з 16
до 20год., а також першої та третьої суботи та другої і четвертої неділі місяця
з 11 до 19год. Зобов'язано її, як матір дитини, не перешкоджати зустрічам
батька з дочкою.

Таке рішення відповідача вважала незаконним, оскільки воно суперечить
положенням Конвенції про правову допомогу і правові відносини в цивільних,
сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993р., згідно якої даний спір про
місце проживання дитини та участь батьків в її вихованні підлягає розгляду
компетентним судом Російської Федерації. Просила рішення управління освіти від 13.03.2006р.
скасувати, визнати неправомірними дії відповідача в частині його прийняття та
повідомлення ОСОБА_1 про його право на участь у вихованні дитини, викладеного в
листі управління освіти від 26 грудня 2005р.

Залучений до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до відділу опіки та піклування Луцького міськвиконкому та
управління освіти Луцького міськвиконкому про визнання неправомірною
бездіяльність відділу опіки і піклування Луцького міськвиконкому в частині невиконання його рішення від 13.03.2006р. Просив
зобов'язати відповідачів вчинити дії щодо негайного виконання цього рішення, не
обмежувати його батьківських прав, передбачених законодавством України, щодо
спілкування з дитиною та участі в її вихованні, та скасувати як незаконний
висновок органу опіки і піклування від 27 січня 2006р.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня
2007р. позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано неправомірними дії відділу опіки і
піклування Луцького міськвиконкому та управління освіти Луцького міськвиконкому
Волинської області щодо вирішення ними питання про участь ОСОБА_1 у вихованні
ОСОБА_3, 2000 р.н.

Визнано незаконним та скасовано рішення відділу опіки і піклування
Луцького міськвиконкому № 4 від 13 березня 2006р. «Про участь ОСОБА_1 у
вихованні малолітньої дочки».

В позові ОСОБА_1 до відділу опіки і піклування та управління освіти
Луцького міськвиконкому про визнання неправомірною бездіяльності відмовлено.

Постанову міськрайонного суду оскаржив ОСОБА_1

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції,
допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, необгрунтовано
розглянув в порядку адміністративного судочинства позовні вимоги ОСОБА_2, які
підлягали розгляду в порядку цивільного судочинства, порушив принцип рівності
сторін в судовому процесі, безпідставно вважав, що ним, ОСОБА_1, пред'явлено
позов і до ОСОБА_2, неправильно застосував положення згаданої Конвенції.

Просить оскаржувану постанову Луцького міськрайонного суду скасувати, а
провадження в адміністративній справі закрити.

В подальшому ОСОБА_1 апеляційну скаргу
доповнив, просить оспорюване позивачкою рішення відділу опіки і піклування
Луцького міськвиконкому звернути до негайного виконання, заборонити установам
України без його згоди вчиняти будь-які дії відносно його дочки ОСОБА_3,
зобов'язати органи опіки і піклування забезпечити можливість батька
контактувати з дитиною.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народилася ОСОБА_3. Дитина є
громадянкою Російської Федерації.

В 2004р. позивачка та третя особа
розірвали шлюб, після чого ОСОБА_2 без згоди батька дитини та без рішення суду
перевезла дитину на Україну та проживає з нею в м. Луцьку Волинської області.

З цього часу між позивачкою та її
колишнім чоловіком виникають конфлікти з приводу місця проживання дитини та з
приводу участі батьків у її вихованні, які були предметом розгляду судових
органів України та Російської Федерації.

Як наслідок таких конфліктів - заявлені
позови в даній справі позивачки та третьої особи.

Розглядаючи даний
адміністративно-правовий спір по суті, суд першої інстанції правомірно
керувався положеннями ст. 32 Конвенції про правову допомогу та правові
відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993р.(в
редакції Протоколу до Конвенції від 28 березня 1997р. та від 7 жовтня 2002р.),
згідно якої обов'язки батьків і дітей, в тому числі зобов'язання батьків по
утриманню дітей, визначаються законодавством Договірної Сторони, на території
якої вони мають постійне спільне місце проживання, а за відсутності постійного
спільного місця проживання батьків і дітей їх взаємні права та обов'язки
визначаються законодавством Договірної Сторони, громадянином якої є дитина. В
справах про правовідносини між батьками та дітьми є компетентним суд Договірної
Сторони, законодавство якої підлягає вживанню.

При цьому, суд правильно вважав, що при
вирішенні спорів між позивачкою та третьою особою стосовно їх дитини, з
врахуванням громадянства дитини та відсутності постійного спільного місця
проживання батьків та дитини, компетентним є суд Російської Федерації,
законодавство якої і підлягає вживанню.

Законодавство Росії, на відміну від
сімейного законодавства України, не передбачає права органів опіки і піклування
вирішувати спір щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає
окремо від дитини, і визначати способи його участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею.

За таких обставин орган опіки і
піклування, дії та бездіяльність якого оскаржуються в даній справі, за
відсутністю у нього повноважень, не вправі був приймати рішення про участь
батька - громадянина іноземної держави у вихованні неповнолітньої дитини -
громадянина тієї ж держави.

Оскільки спірне рішення відділу опіки і
піклування Луцького міськвиконкому від 13.03.2006р. не відповідає вимогам
законодавства, суд першої інстанції правомірно скасував його, а дії цього
органу в частині прийняття незаконного рішення визнав незаконними.

Обґрунтовано, з дотриманням вимог
закону, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
прийнявши до уваги, що оскільки має місце адміністративно-правовий спір щодо
оскарження неправомірних дій відділу опіки і піклування Луцького
міськвиконкому, а не спір про місце проживання дитини, то підстав для
скасування висновку органів опіки і піклування від 27 січня 2006р. немає.

Постанова суду першої інстанції прийнята на підставі всебічного, повного
та об'єктивного дослідження конкретних обставин справи, які склалися, належної
оцінки доказів, правильного застосування норм матеріального та процесуального
права, тому підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1
колегія суддів не знаходить.

Доводи апеляційної скарги на висновки суду першої інстанції не впливають
та спростовуються доказами в справі.

Суд визнає необхідним виключити з постанови суду першої інстанції
покликання суду на пред'явлення ОСОБА_1 позову до ОСОБА_2 як помилкове,
оскільки такого позову третя особа в адміністративній справі до позивачки не
пред'являла.

Керуючись ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Виключити з постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від
22 березня 2007 р. покликання суду на пред'явлення третьою особою ОСОБА_1
позову до ОСОБА_2 як помилкове.

В решті цю постанову суду залишити без змін.

Ухвала протягом одного місяця може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної інстанції.

Головуючий :
В.М.Багрій

Судді:
В.З.Улицький

І.М.Обрізко