Справа № 8/11
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2008-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 23.04.2008. Забезпечено надання загального доступу: 24.04.2008.
Номер судового провадження: не визначено
ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16.04.2008 р. № 8/11

Окружний адміністративний суд міста Києва в особі судді Пилипенко О.Є., при секретарі Коваль А.В.

За результатами розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи

За позовом Закритого акціонерного товариства «Дослідний завод зварювального устаткування Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва

про скасування податкових повідомлень-рішень

За участю представників сторін

від позивача: Яковенко В.В. за дов. № 265/04 від 09.01.2008 р., Гапон В.В. за дов. № 265/78 від 31.01.2008 р.

від відповідача: Комаринський О.М. за дов. № 6245/9/10-012 від 28.12.2007 р.

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство «Дослідний завод зварювального устаткування Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона»звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень № /0 та № /0 від 13.07.2008 р.

15.04.2008 р. від позивача через Загальний відділу суду надійшла заява про зміну позовних вимог, просить скасувати податкові повідомлення-рішення № /0 та № /0 від 13.07.2008 р.

Позов мотивований тим, що відповідачем неправомірно були винесені податкові повідомлення-рішення, якими зобов’язано позивача сплатити податкове зобов’язання з земельного податку у сумі 227161,48 грн. та штраф в розмірі 50 % - 86539 грн. 28 коп. за затримку на 438 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що ним правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства були прийняті податкові повідомлення-рішення, якими позивача було зобов’язано сплатити податкове зобов’язання з земельного податку у сумі 227161,48 грн. та штраф в розмірі 50 %.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків.

Позовні вимоги заявлено про скасування податкових повідомлень-рішень № /0 та № /0 від 13.07.2008 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно –правових відносин, має право на звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом.

Згідно ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч.1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами права, позивач має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб’єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

В період з 05.06.2007 р. по 03.07.2006 р. податковим органом здійснювалась планова виїзна документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства ЗАТ «Дослідний завод зварювального устаткування Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона» за період з 01.01.2006 р. по 31.03.2007 р., за результатами якої було складено акт № 386/1-23-02-05417733 від 10.07.2007 р.

З висновків акту вбачається, що позивачем порушено ст. 2 Закону України «Про плату за землю», що і призвело до несвоєчасної сплати земельного податку, сплати його не в повному обсязі, а також порушення граничного строку сплати податкового зобов’язання з земельного податку, чим позивачем були порушені норми ст. 17 Закону України «Про плату за землю»та п.п. 17.1.7 п.17.1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

На підставі акта перевірки податковим органом були винесені податкові повідомлення-рішення № /0 від 13.07.2007 р., яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з земельного податку у сумі 227161,48 грн., в тому числі 151440,98 грн. за основним платежем та 75720,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № /0 від 13.07.2007 р., яким встановлено порушення граничного строку сплати узгодженого податкового зобов`язання та нарахована сума штрафу за затримку граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання у розмірі 86539,28 грн.

Суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має в користуванні земельну ділянку в місті Києві по вул. Новопирогівська, 66.

Згідно технічної документації із встановлення зовнішніх меж землекористування від 24.06.2003 р. позивач має в користуванні має земельну ділянку за адресою: м. Київ, вул. Новопирогівська, 66, кадастровий номер 90:118:125.

Відповідно до листа Київського міського управління земельних ресурсів від 05.05.2004 р. за № 07-05/15562:

- площа земельної ділянки 55400,38 кв. м., кадастровий номер 90:118:125, базова вартість кв. м. 122,65 грн./ кв. м. –узагальнюючий локальний коефіцієнт –0,99;

- коефіцієнт на функціональне використання земельної ділянки –1,2;

- коефіцієнт індексації грошової оцінки землі 1,13, 1,182, 1,02 (1,035 –2006р.).

Відповідач зазначив, що правовстановлюючих документів на земельні ділянки та довідки про нормативну грошову оцінку на земельні ділянки товариством не надані.

Відповідачем за І квартал 2005 р. проведено документальну невиїзну документальну перевірку з питання повноти нарахування та своєчасності сплати за землю за земельну ділянку за адресою: м. Київ, вул. Новопирогівська, 66. За результатами даної перевірки було донараховано суму земельного податку за І квартал 2005 р. –16768,34 грн.

За період з 01.01.2004 р. по 31.12.2005 р. податковим органом було проведено планову виїзну документальну перевірку підприємства позивача (акт перевірки від 01.05.2006 р. за № 323/1-23-01-05417733) за результатами перевірки сума податкового зобов’язання по податку на землю становить 135789,89 грн.

Як зазначив відповідач, позивачем було подано уточнюючий податковий розрахунок земельного податку, в якому позивачем неправомірно було застосовано 100 % пільгу земельного податку.

Узгоджена сума податкового зобов’язання за даними підприємства позивача по податку за землю за 2005 рік складає 58345,72 грн. (нараховано тільки за орендарів).

Згідно даних уточнюючого розрахунку занижено податок на землю за 2005 р. у сумі 60675,83 грн. = 135789,89 грн. –16768,34 грн. –58345,72 грн., де 135789,89 грн. –сума податкового зобов’язання визначена актом планової виїзної перевірки акт від 01.05.2006 р. № 323/1-23-01-05417733; 16768,34 грн. –донарахована та узгоджена сума податкового зобов’язання (акт невиїзної перевірки від 03.11.2005 р. за № 6-23/12); 58345,72 грн. – узгоджена сума податкового зобов`язання (уточнюючий податковий розрахунок по земельному податку від 11.01.2007 р. за № 351592).

Відповідно до уточнюючого податкового розрахунку земельного податку за 2006 р. від 11.01.2007 р. за № 339617 поданого до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, позивачем було застосовано пільгу в розмірі 100 % на земельну ділянку, посилаючись на п. 4 ст. 12 Закону України «Про плату за землю», узгоджена сума податкового зобов`язання за даними позивача за 2006 р. склала 59199,68 грн.

Сума пільги у розмірі 111852,00 грн. (ст. 19 акта перевірки).

Позивач в обґрунтування своєї позиції зазначив, що земельна ділянка за адресою: м. Київ, вул. Новопирогівська, 66 відповідно до рішення Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих № 185 від 10.04.1978 р. була відведена Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона, а не позивачу.

Також позивач посилається на те, що у листі Головного управління земельних ресурсів зазначено, що за позивачем право власності або право користування земельною ділянкою за адресою: м. Київ, вул. Новопирогівська, 66, не засвідчено жодним документом.

Таким чином, як стверджує позивач, він не є землекористувачем земельної ділянки та взагалі не зобов’язаний сплачувати земельний податок за її користування.

Слід зазначити, що Головне управління земельних ресурсів згідно постанови КМУ від 01.08.2006 р. № 1066 «Про затвердження Порядку взаємодії органів виконавчої влади щодо обміну інформацією, необхідною для обчислення і справляння плати за землю», Законом України «Про оренду землі»та спільною угодою від 29.12.2006 р. «Про співпрацю між Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної та Державною податковою адміністрацією м. Києва», надає земельно-кадастрову інформацію в розрізі адміністративних районів м. Києва в електронному вигляді ДПА у м. Києві, з зазначенням переліку власників чи орендарів земельних ділянок.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що рішенням Господарського суду міста Києва у справі 11/267-А від 13.11.2006 р. встановлено, що за позивачем зареєстрована земельна ділянка площею 55400,38 кв. м. в м. Києві по вул. Новопирогівській, 66, кадастровий номер 90:118:125.

Згідно з даними довідки статистики позивач зареєстрований в державному реєстрі підприємств, установ, організацій України як Закрите акціонерне товариство, засноване на колективній власності з госпрозрахунковою формою фінансування.

Відповідно до розділу 4 Статуту позивача, товариство має власне майно, самостійний баланс, діє на засадах повного самофінансування та самоокупності, основна мета спрямована на одержання прибутку (п. 2.1 розділу 2 Статуту).

Позивачем не надано доказів на право застосування 100 % пільги на земельну ділянку.

Користування пільгою по сплаті земельного податку передбачено п. 4 ст. 12 Закону України «Про плату за землю», відповідно до якого звільняються від земельного податку, зокрема, вітчизняні заклади культури, науки, освіти, охорони здоров'я, соціального забезпечення, фізичної культури та спорту, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Статтею 2 Закону України «Про плату за землю», використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

Згідно зі ст. 5 вказаного Закону, об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Нормами ст. ст. 14, 15 зазначеного Закону передбачено, що юридичні особи самостійно обчислюють суму земельного податку в порядку, визначеному цим Законом, за формою, встановленою Головною державною податковою інспекцією України, щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого подають дані відповідній державній податковій інспекції. Власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про плату за землю», податкове зобов’язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки земельний податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності громадянами сплачується рівними частками до 15 серпня і 15 листопада.

Стаття 26 вищевказаного Закону передбачає, що за порушення Закону України "Про плату за землю" платники несуть відповідальність, передбачену Земельним кодексом України та законами України.

Відповідно до пп. 17.1.17 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф.

Пунктом 1.3 ст. 1 зазначеного вище Закону визначено, що податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Відповідач зазначив, що перевіркою платіжної дисципліни було встановлено порушення граничних строків сплати узгоджених сум податкового зобов`язання у відповідності до ст. 17 Закону України «Про плату за землю» та п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(ст. 20 –21 акта перевірки).

Таким чином, відповідачем правомірно було винесене податкове повідомлення-рішення № /0 від 13.07.2007 р., яким позивачу нараховано за затримку на 438 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання штраф в розмірі 50 % - 86539 грн. 28 коп. (173078,51 грн. –сума податкового боргу, щодо якої застосована штрафна санкція).

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, тому у адміністративного суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до Рішення Конституційного рішення суду України від 01.12.2004 року N 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що позивачем у позовній заяві не були наведені обставини, які б підтверджувались достатніми доказами, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, та були спростовані доводами відповідача.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва № /0 та № /0 від 13.07.2008 р. не підлягають задоволенню.

На підставі ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 17, 94, 158, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва –

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складання в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя О.Є. Пилипенко

Дата підписання позову: 18.04.2008 р.

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...