Справа № К-26936/06
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2007-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого Співака
В.І.,

суддів Білуги С.В.,

Гаманка
О.І.,

Заїки
М.М.,

Загороднього А.Ф.,

при
секретарі
Дашківській О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного
суду Житомирської області від 05.07.2006 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до
Державного територіального галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця»,
управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної
адміністрації про стягнення невиплачених коштів, передбачених Законом України
«Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», -

встановила:

У лютому 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного
територіального галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», управління
праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної
адміністрації про стягнення невиплачених коштів, передбачених Законом України
«Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2003 р.
по 31.12.2005 р.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 21.04.2006 р. позов задоволено частково. Стягнуто з Державного територіального галузевого об'єднання «Південно-Західна
залізниця» шляхом списання з
розрахункового рахунку управління праці та соціального захисту населення
Овруцької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1(та на дитину)
допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого
виробництва (стаття 37 Закону України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»), що підлягала виплаті за період з
01.03.2003 р. по 31.12.2005 р. в сумі 6306,80 грн. та доплату до заробітної
плати (стаття 39 Закону України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») за період з 01.03.2003 р. по
31.12.2005 р. в сумі 15767 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 05.07.2006 р. вказане судове
рішення скасовано та постановлено нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

На зазначене судове рішення суду апеляційної
інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, в якій ставиться питання про його
скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши наведені доводи в касаційній
скарзі та заперечення на неї, рішення судів щодо застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач працює в Овруцькій дистанції колії
Державного територіального галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» з
1993 року, постійно проживає в м. Овручі Житомирської
області, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, має
статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

Позивачу грошова допомога громадянам, які
проживають на територіях радіоактивного забруднення, у зв'язку з обмеженим
споживанням продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного
господарства та допомога громадянам, які працюють в зоні гарантованого
добровільного відселення виплачувалася у
розмірі 2,10 грн. та 10,50 грн. відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996р. № 836,

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення
першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1., виходили
з того, що виплати позивачеві, передбачені Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 796 від 28.02.1991 р., здійснені правильно, оскільки їх розмір
відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26.07.1996 р. № 836.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції не
відповідають абзацу 3 частини 1 статті 37 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам,
які проживають на територіях радіоактивного забруднення, зокрема, у зоні
гарантованого добровільного відселення, виплачується щомісячна грошова допомога
у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в розмірі 40 процентів від мінімальної
заробітної плати, а також частині 1 статті 39 цього Закону, відповідно до якої,
громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться
доплата, а саме у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні
заробітні плати.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів
мінімальних заробітних плат на 2003-2005 роки не вбачається будь-яких обмежень
щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою
реалізації норми статей 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Встановлений постановою Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від
26.07.1996 р. № 836 у 1996 році розмір щомісячної допомоги громадянам, які проживають на територіях радіоактивного
забруднення, у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів харчування місцевого
виробництва і особистого підсобного господарства (по 2.10 грн. щомісячно) та
доплати громадянам, які працюють у зоні
гарантованого добровільного відселення (по 10,50 грн.
щомісячно) протягом тривалих
років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами
України.

Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів
України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, тому виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами
при вирішенні даного спору, застосуванню підлягають саме стаття 37, 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2002-2005 роки, а не
Постанова Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від
26.07.1996 р. № 836.

Отже, судом першої інстанції зроблено
правильний висновок про те, що ОСОБА_1. (та його неповнолітня дитина) має право
на отримання щомісячної допомоги громадянам,
які проживають на територіях радіоактивного забруднення, у зв'язку з обмеженим
споживанням продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного
господарства та доплати до заробітної плати із врахуванням розмірів мінімальної
заробітної плати на відповідні роки за період з 01.03.2003 р. по 31.12.2005 р.

Відповідно до частини 1
статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин
у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно
до закону і скасоване помилково, а тому касаційна скарга підлягає задоволенню,
рішення суду апеляційної інстанції слід скасувати, а рішення суду першої
інстанції - залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову апеляційного суду Житомирської області від 05.07.2006 р. по справі за
позовом ОСОБА_1 до Державного територіального галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця», управління праці та соціального захисту населення
Овруцької районної державної адміністрації про стягнення невиплачених коштів,
передбачених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» скасувати.

Постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 21.04.2006 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного територіального галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця», управління праці та соціального захисту населення
Овруцької районної державної адміністрації про стягнення невиплачених коштів,
передбачених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
(підпис)

Судді (підписи)