Справа № 22а-127/2007
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2007-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий по 1-ій інст. Спіжавка Г.Г. Справа
№22а-127/07
Заставнівський райсуд Чернівецької обл.
Рядок статзвіту №37
Доповідач : Обрізко І.М.
Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого
суддів:
за участю секретаря - Соколовській А.С.
позивача - ОСОБА_1., представника відповідача - Рябого
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на постанову Заставнівського районного суду
Чернівецької області від 15 березня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1до
Заставнівської районної державної адміністрації про поновлення на роботі та
стягнення середньомісячного заробітку за увесь час вимушеного прогулу ,-
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_1. звернувся 05.02.2007 року
з позовною заявою у вказаний вище суд із вимогою визнати неправомірним його
звільнення, поновивши на попередньо займаній посаді, та стягнути заробітну
плату за час вимушеного прогулу.
Вимоги мотивував тим, що відповідно
до розпорядження голови Заставнівської районної державної адміністрації за № 39
ОС від 16 червня 2005 року його було призначено на посаду завідуючого сектором
з питань взаємодії з правоохоронними органами, оборонної та мобілізаційної
роботи апарату районної державної адміністрації.
19.01.2007 року йому вручено
розпорядження за № 1 ОС від 11.02.2007 року про його звільнення із займаної
посади. Звільнення вважає безпідставним та незаконним, оскільки в даний період
Постановою Заставнівського
районного суду Чернівецької області від 15 березня 2007 року в задоволенні
ОСОБА_1., не погодившись із
вказаним судовим рішенням, подав апеляцію, в якій із-за порушення судом першої
інстанції норм матеріального права просить його скасувати та прийняти нову
постанову, якою задоволити його позовні вимоги.
При цьому вказується на ті ж
підстави, що і в позовній заяві, а також на те, що суд допустився помилки,
вважаючи ніби-то Заставнівською райдержадміністрацією було виправлено процедуру
його звільнення, увільнивши його 19 січням 2007 року, хоча станом і на вказану
дату він знаходився на лікарняному. Крім цього, судом неправильно застосовано
ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» щодо державних
гарантій його як депутата.
Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за необхідне її задоволити.
ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та
ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.
Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1., районний суд виходив з того, що останній не оскаржує саму підставу
свого звільнення, а вказує тільки на допущені порушення в процедурі, яке, в
подальшому, було виправлено стороною відповідача шляхом внесення доповнень до
розпорядження про звільнення позивача, а також відповідні розрахунки з
урахуванням зміни дати звільнення.
Порушення вимог ст. 33 ч.3 Закону
України «Про статус депутатів місцевих рад» у зв'язку із неповідомленням
письмово за 15 днів до звільнення ОСОБА_1. Заставницьку районну раду, депутатом
якої він являється, не є підставою для поновлення його на роботі.
Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, відмовляючи в
позовних вимогах, виходячи з наступного.
Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи та сторони не заперечують, що розпорядженням голови
Заставнівської районної державної адміністрації за № 39 ОС від 16 червня 2005
року ОСОБА_1. було призначено на посаду завідуючого сектором з питань взаємодії
з правоохоронними органами, оборонної та мобілізаційної роботи апарату районної
державної адміністрації. Розпорядженням за № 1 ОС від 11.02.2007 року його
звільнено із займаної посади.
Пізніше, розпорядженням голови
Заставнівської райдержадміністрації від 22 січня 2007 року про внесення змін до
розпорядження від 11.01.2007 року «Про звільнення ОСОБА_1.», в зв'язку з хворою
останнього, днем його звільнення слід рахувати 19.01.2007 року.
Разом з тим, як вбачається з копії
листка непрацездатності (а.с. 3), ОСОБА_1. з 11.01.2007 року перебував на
лікуванні та тільки з 20.01.2007 року мав стати до роботи. Подібне вбачається і
з табелю виходу на роботу за січень 2007 року.
Таким чином, звільнення позивача
проведено в період його тимчасової непрацездатності, що не допускається,
виходячи з ч.3 ст. 40 КЗпП України.
Як передбачено п. 17 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»
за № 9 від 06 листопада 1992 року з подальшими змінами, правила про
недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності
стосується передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так й інших випадків,
коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства
проводиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання
трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може
бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний
листок про його тимчасову непрацездатність.
Крім цього, стороною відповідача
при звільненні позивача було порушено вимоги п.3 ст. 33 Закону України «Про
статус депутатів місцевих рад», позаяк депутат місцевої
ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним
органу від займаної посади за умови його попередження в порядку, встановленому
законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган
письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду. Подібного
стороною відповідача зроблено не було, хоча ОСОБА_1. являється депутатом
Заставнівської районної ради п'ятого скликання (а.с. 16).
У відповідності до ст. 235 КЗпП
України, якщо власник або уповноважений ним орган порушив чинні правила щодо звільнення
працівника з роботи, він підлягає поновленню на роботі. При винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Виходячи з поданих стороною
відповідача документів в ході апеляційного провадження, такий розмір складає
4218, 84 грн., що не заперечується позивачем.

Таким чином,
судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і
складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись статтями 160, 195, 196,
198, 202, 205, 207, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1задоволити.

Постанову Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 15 березня 2007 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1до Заставнівської районної державної адміністрації про поновлення на
роботі та стягнення заробітку за увесь час вимушеного прогулу задоволити.

Поновити ОСОБА_1на посаді
завідуючого сектором взаємодії з правоохоронними органами, оборонної та
мобілізаційної роботи апарату Заставнівської районної державної адміністрації
Чернівецької області.

Стягнути з Заставнівської районної
державної адміністрації Чернівецької області в користь ОСОБА_1заборгованість за
час вимушеного прогулу в сумі 4218 грн. 84 коп.

Постанову в частині поновлення на
роботі та стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу у межах суми
стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом одного місяця після набрання нею законної
сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий
Обрізко І.М.

Судді
Онишкевич Т.В.

Улицький В.З.