Справа № 3/34
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2007-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№ 3/34
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Блажівської Н. Є. при секретарі судового засідання
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_1.
Олійник Н. Б. (довіреність № 54/01-9305 від 10 вересня 2007 року)
За результатами розгляду у
відкритому судовому засіданні адміністративної справи
ОСОБА_1 (надалі -Позивач)
Управління праці та соціального
захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації
(надалі -Відповідач)
зобов'язання здійснити
нарахування одноразової компенсації учаснику ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи
13 серпня 2007 року ОСОБА_1
звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до
Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті
Києві державної адміністрації, в якій
просить зобов'язати Відповідача здійснити йому нарахування одноразової
компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які
стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою у
розмірі 60 мінімальних заробітних плат (надалі -Одноразова Компенсація),
посилаючись при цьому на статтю 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796-XII
від 28 лютого 1991 року із змінами і доповненнями (надалі -Закон № 796-XII ).
Свої позовні вимоги Позивач
обґрунтовує тим, що він є інвалідом 1 групи внаслідок участі у ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується відповідною Довідкою до Акта
огляду МСЕК № 005553, виданою 31 березня 2005 року, копія якої долучена до
матеріалів справи. 07 травня 2007 року Позивач звернувся до Відповідача із
заявою з вимогою про здійснення нарахування Одноразової Компенсації у розмірі
60 мінімальних заробітних плат, посилаючись на статтю 48 Закону № 796-XII, яка
передбачає, що «одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до
учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах:
інвалідам I групи - 60 мінімальних заробітних плат».
17 травня 2007 року Відповідач
надав Позивачу відповідь на його заяву, в якій зазначив, що відповідно до
Наказу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (надалі -МНС) від 31 грудня
1996 року № 28 «Про затвердження Положення про порядок виплати одноразової
компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами
внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям за втрату годувальника»(надалі
-Положення МНС про Порядок Виплати Одноразової Компенсації) Одноразова
Компенсація підлягає нарахуванню у розмірі 379 гривень 30 копійок, а не у
розмірі 60 мінімальних заробітних плат, як вимагав Позивач. Копія відповідного
листа Відповідача № 54/13-4759 від 17 травня 2007 року долучена до матеріалів
справи. Тобто, фактично Відповідачем Позивачу було відмовлено в нарахуванні
Одноразової Компенсації у розмірі 60 мінімальних заробітних плат.
Не погоджуючись із відмовою
Відповідача, 13 серпня 2007 року Позивач звернувся до Позивача із
адміністративним позовом. В позовній заяві Позивач зазначив, що у 1995 році йому була встановлена 2 група інвалідності, а у 2005 році - 1 група
інвалідності внаслідок участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. На
підтвердження зазначених фактів Позивач надав копії відповідних довідок, які
долучені до матеріалів справи. Позивач зазначає, що йому має бути нарахована
Одноразова Компенсація у розмірі 60 мінімальних заробітних плат, розмір якої
встановлюється на момент здійснення виплати. Позивач зазначає, що він вважає
безпідставними посилання Відповідача на Положення МНС про Порядок Виплати
Одноразової Компенсації, оскільки зазначене Положення вже втратило чинність на
підставі Наказу МНС № 444 від 25 червня 2007 року. Крім того, Позивач вважає,
що зміст Положення про Порядок Виплати Одноразової Компенсації не відповідав
Закону № 796-XII й відповідно, в будь-якому разі не міг бути підставою для
відмови у здійсненні нарахування Одноразової Компенсації у розмірі 60
мінімальних заробітних плат, тобто у розмірі, передбаченому статтею 48 Закону №
Представник Відповідача проти
позовних вимог заперечив та пояснив, що 7 вересня 2007 року Позивачу було
нараховано Одноразову Компенсацію у розмірі 379 гривень 30 копійок, тобто у
розмірі, передбаченому Положенням МНС про Порядок Виплати Одноразової
Крім того, представник Відповідача
зазначила, що відповідно до статті 19 та 119 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. Представник Відповідача також
зазначила, що в Законі № 796-XII передбачено, що порядок роз'яснення
застосування цього Закону проводиться у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, рішення якого є обов'язковим для виконання міністерствами та
іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими
органами державної влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форм власності. Представник Відповідача також
зазначила, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного бюджету, а Законом України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік»(надалі -Закон про Державний Бюджет на 2007 рік) не
передбачені відповідні видатки, оскільки дію частини 1 статті 48 Закону №
796-XII Законом про Державний Бюджет України на 2007 рік було призупинено. На
підставі зазначеного, представник Відповідача просить Суд відмовити у
задоволенні позовних вимог Позивача повністю та надав Суду письмові
заперечення, які долучено до матеріалів справи.
Розглянувши надані сторонами
докази, заслухавши пояснення Позивача та представника Відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків:
Згідно з частиною 1 статті 48
Закону № 796-XII «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до
учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах:
інвалідам I групи - 60 мінімальних заробітних плат; …».
Відповідно до пункту 7 частини 1
статті 48 Закону № 796-XII «Розмір мінімальної заробітної плати визначається
Відповідно до пункту 30 Закону про
Державний Бюджет на 2007 рік дію абзацу другого частини першої статті 48 зупинено
на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати.
Однак, Рішенням Конституційного
Суду України у справі № 1-29/2007 за конституційним поданням 46 народних
депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності)
положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62,
частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44,
45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік»(справа про соціальні гарантії громадян) від 9 липня 2007
року (надалі -Рішення КСУ від 9 липня 2007 року) пункт 30 Закону про Державний
Бюджет на 2007 рік було визнано таким, що не відповідає Конституції України. Зокрема,
в частині 1 резолютивної частини Рішення КСУ від 9 липня 2007 року зазначено: «Визнати
такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), такі
положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»: … пункту
30 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію
… в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого та сьомого частини першої …та частини сьомої статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Згідно з частиною 3 резолютивної частини
Рішення КСУ від 9 липня 2007 року «Положення … пунктів … 30 …. статті Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення».
Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України «Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність». Відповідно до частини 5 резолютивної частини Рішення
КСУ від 9 липня 2007 року «Рішення Конституційного Суду України у цій справі
має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані неконституційними. у цій справі має
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів
у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані неконституційними». Згідно із частиною 6
резолютивної частини Рішення КСУ від 9 липня 2007 року «Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене». Відповідно до частини 3 статті 150
Конституції України «Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є
обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути
оскаржені». Крім того, згідно із статтею 69 Закону України «Про
Конституційний Суд України»№ 422/96-ВР «Конституційний Суд України ухвалює
рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і
не можуть бути оскаржені».

Враховуючи Рішення КСУ від 9 липня
2007 року та його обов'язковість до виконання, Суд вважає, що положення Закону
№ 796-XII не є призупиненими на цей час та підлягають застосуванню при розгляді
справи.

Відповідно до частини 1 статті 48
Закону № 796-XII «одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи … виплачується в таких розмірах: інвалідам I групи - 60 мінімальних
заробітних плат …».

Позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується Посвідченням громадянина, який
постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи Серії НОМЕР_1, копія якого
долучена до матеріалів справи, та Вкладкою № 176090 до Посвідченням громадянина, який постраждав
внаслідок Чорнобильської катастрофи, копія якої долучена до матеріалів справи.
Відповідач не заперечує стосовно того, що Позивач дійсно є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС. Позивач також є інвалідом 1 групи внаслідок
ліквідації аварії на ЧАЕС, що підтверджується Довідкою до Акту Огляду МСЕК
Серії КА-1 № 005553 від 31 березня 2005 року, копія якої долучена до матеріалів
справи. Відповідач не заперечує стосовно того, що Позивач дійсно є інвалідом 1
групи внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС та має право на отримання Одноразової
Компенсації.

На підставі зазначеного Суд вважає,
що Позивач дійсно є інвалідом 1 групи внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС та
має право на отримання Одноразової Компенсації, передбаченої статтею 48 Закону
№ 796-XII.

Питання нарахування Одноразової
Компенсації, крім Закону № 796-XII також регулюється Постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(надалі -Постанова
КМУ Про Компенсаційні Виплати) та Положенням МНС про Порядок Виплати
Одноразової Компенсації. Зокрема, відповідно до пункту е) частини 1 Постанови
КМУ Про Компенсаційні Виплати «одноразова компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та
смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких
розмірах: інвалідам I групи - 37930 тис. карбованців …». Відповідно до
пункту 1 Положення МНС про Порядок Виплат Одноразових Компенсацій «З 1
серпня 1996 року розміри цих виплат встановлені постановою Кабінету Міністрів
України від 26 липня 1996 р. N 836 "Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і становлять: інвалідам I
групи - 379 грн. 30 коп.;

Враховуючи те, що Законом №
796-XII, Постановою КМУ про Компенсаційні Виплати та Положенням про Порядок
Виплати Одноразової Компенсації передбачені різні підстави визначення розміру
Одноразової Компенсації, Суд вважає, що застосуванню підлягають норми Закону №
796-XII, як нормативно-правового акту, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до частини 4 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -КАСУ) «у разі
невідповідності нормативно-правового акта закону України або іншому правовому
акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу». При
вирішенні справи Суд також бере до уваги положення пункту 4 Довідки Вищого
адміністративного суду України за результатами вивчення та узагальнення судової
практики перегляду Вищим адміністративним судом України в касаційному порядку
судових рішень у справах про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; про пільгове оподаткування
суб'єктів господарювання, що діють на територіях, які зазнали радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі -Узагальнення ВАСУ), в
якому зазначено, що «при нарахуванні щорічної матеріальної допомоги на
оздоровлення необхідно застосовувати статтю 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи»враховуючи те, що «постанова Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»є підзаконним нормативно-правовим актом, а у випадку виникнення
колізії між нормами підзаконного нормативного акта та нормами закону,
застосуванню підлягають положення останнього». Враховуючи те, що питання
нарахування одноразової компенсації за своїм змістом є аналогічним до питання
про нарахування щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення, а також
враховуючи те, що воно також по різному врегульовано Законом № 796-XII та
Постановою КМУ Про Компенсаційні Виплати, Суд вважає за можливе взяти до увагу
висновок ВАСУ про необхідність застосування саме норм Закону № 796-XII, як
нормативно-правового акту, який має вищу юридичну силу.

На підставі зазначеного Суд вважає,
що при вирішенні справи застосуванню підлягають положення Закону № 796-XII,
зокрема частини 1 статті 48. Крім того, відповідно до Наказу МНС від 25 червня
2007 року № 444, наказ МНС від 31 грудня 1996 року № 28 «Про затвердження
Положення про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та
сім'ям за втрату годувальника»визнано таким, що втратив чинність.

Таким чином, на підставі
викладеного Суд вважає, що нарахування компенсації Позивачу має здійснюватися
виходячи із розміру, передбаченого Законом № 796-XII, тобто 60 мінімальних
заробітних плат, а не 379 гривень 30 копійок, як було передбачено Положенням
про Порядок Виплат Одноразової Компенсації. При цьому, розмір мінімальної
заробітної плати має визначатися на момент здійснення виплати .

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів
справи, визнання позову Відповідачем та з урахуванням того, що визнання даного
позову не суперечить закону і не порушує чиїх-небудь прав, свобод або
інтересів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню
повністю.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 94,
97, 158-163 та 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві
державної адміністрації про зобов'язання Управління праці та соціального
захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації
здійснити ОСОБА_1 нарахування одноразової компенсації учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та
смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, передбаченої статтею 48
Закону України ««Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796-XII від 28 лютого 1991 року із
змінами і доповненнями», у розмірі 60 мінімальних заробітних плат із
врахуванням розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати -
задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної
адміністрації здійснити ОСОБА_1 нарахування одноразової компенсації учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами
внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із
числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою,
передбаченої статтею 48 Закону України ««Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796-XII від 28
лютого 1991 року із змінами і доповненнями», у розмірі 60 мінімальних
заробітних плат із врахуванням розміру мінімальної заробітної плати на момент
виплати.

3. Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної
адміністрації на користь ОСОБА_1 3 гривні 40 копійок, сплачених ним як судовий
збір.

Постанова, відповідно до частини 1
статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими статтями
185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Блажівська
Н. Є.