Справа № 22-а-79/2007
Суддя: Карпук А.К.
Дата ухвалення: 2007-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-79/07 Головуючий в 1-й інстанції
14 Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2007
року місто
Луцьк

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого
судді Стрільчука В.А.

суддів Здрилюк
О.І., Карпук А.К.

при
секретарі Савчук О.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним
позовом прокурора м. Луцька в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Луцького
міського голови Луцької міської ради, третьої особи на стороні відповідача, що
не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного підприємства „
Телфорт" про визнання незаконним і скасування розпорядження міського
голови, визнання незаконним рішення Луцької міської ради

за апеляційною скаргою помічника прокурора м. Луцька на рішення Луцького
міськрайонного суду від 16 січня 2007 року

особи, що беруть
участь у справі

прокурор м.
Луцька

представник прокурора Ризванюк Ольга Миколаївна, Ткачук
Сергій Ярославович

позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3

відповідачі -
Луцька міська рада, Луцький міський голова

представник
відповідачів Дячук Рустам
Олександрович

третя особа на
стороні

відповідача без
самостійних вимог - приватне підприємство „ Телфорт"

представники третьої особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

прокурор м. Луцька звернувся в суд з позовом в інтересах
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Луцького міського голови, Луцької міської ради про
визнання незаконним розпорядження Луцького міського голови № 253-рр від 18
квітня 2002 „Про приватизацію частини не-житлового підвального приміщення по
АДРЕСА_1", визнання незаконним та скасування рішення Луцької міської ради
№ 1/13 від 26 квітня 2002 року „ Про затвердження розпорядження міського
голови, секретаря ради та рішень виконавчого комітету, виданих в міжсесійний
період" в частині затвердження указаного розпорядження голови.

Покликався на те, що указаним розпорядженням в перелік
об"єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу включено частину
підвального приміщення будинку АДРЕСА_1. Указане розпорядження міського голови
було затверджене оскаржуваним рішенням міської ради. Зазначаючи про те, що
громадяни ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_2 приватизували надані їм квартири у АДРЕСА_1 відповідно у 1993,
1995, 1999 роках, та відповідно до п.2 ст. 10 Закону України „Про приватизацію
державного житлового фонду", є власниками підвального приміщення, то
прийняттям оскаржуваного рішення міська рада фактично позбавила їх права
власності на підвальне приміщення.

Прокурор вважає що строк позовної давності у спірних правовідносинах не
застосовується відповідно до ст. 268 ЦК
України в зв"язку з порушенням прийнятим рішенням права власності
громадян. Крім того, прокурор вважає незаконним розпорядження міського голови у
зв"язку з тим, що воно суперечить статті 26 Закону України „ Про місцеве
самоврядування в Україні", якою питання відчуження комунального майна
віднесено до виключної компетенції місцевих рад."

Постановою Луцького міськрайонного суду від 16 січня 2007 року у позові
прокурора відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції,
помічник прокурора подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову у зв"язку з невідповідністю висновків суду
обставинам справи, порушенням норм матеріального права та ухвалити нову про
задоволення позову. Апелянт зазначає, що позивачі використовували підвальне
приміщення та вважає , що позивачі набули права власності на підвальне
приміщення незалежно від фактичного користування ним. Крім того, міський голова
при прийнятті оскаржуваного розпорядження перевищив свої повноваження, а
рішення міської ради про затвердження раніше прийнятого розпорядження
міським.головою нелегітимне, оскільки такого порядку узаконення розпоряджень
голови законом не передбачено.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову
Луцького міськрайонного суду від 16 січня 2007 року скасувати та ухвалити нову
постанову про відмову у позові з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що
позивачі не користувались і не користуються підвальним приміщенням. Однак такий
висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи. Так, у даному судовому
засіданні позивачі стверджували, що вони користуються підвалом там мають там
облаштовані кладові до данного
часу, лише в іншому місці, ніж раніше.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Луцького міського голови
№ 253-рр від 18 квітня 2002 „Про приватизацію частини нежитлового підвального
приміщення за адресою АДРЕСА_1", включено частину нежитлового підвального
приміщення площею 95.0 кв.м АДРЕСА_1 у перелік об"єктів, що підлягають
приватизації шляхом викупу та зобов"язано відділ обліку майна міської
комунальної власності здійснити приватизацію частини нежитлового підвального
приміщення за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 95.0 кв. м шляхом викупу
орендарем - ПП „ Телфорт" / а.с. 16/.

Указане розпорядження затверджене рішенням Луцької
міської ради ід 26 квітня 2002 року № 1/13 / а.с. 16-зворот/.

Прокурор зазначає у позовній заяві про те, що позивачі дізнались про видане
розпорядження та прийняте рішення у лютому 2005 року / а.с. 2, про що ствердили
самі позивачі у даному судовому засіданні.

Як вбачається з позовної заяви, із позовом до суду
прокурор звернувся 14 червня 2006 року.

Відповідно до частини І статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства, позов може бути подано в межах строку звернення
до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого
права.

Однак, усупереч вимог статті 11,
п.2 ст. 161 Кодексу

адміністративного судочинства, суд не перевірив, коли у
позивачів виникло право на звернення до суду з адміністпративним позовом та не
з"ясував про додержання встановлених строків звернення з позовом, в той
час як відповідач та третя особа указували, що такий строк пропущено.
Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства, пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Питання про поновлення строку звернення до суду перед судом не ставилось, крім
цього, прокурор вважає, що на указані вимоги строк позовної давності

не
поширюється відповідно до норм ст. 268 ЦК
України, а позивачі стверджують про своєчасне звернення до суду.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку що прокурором
пропущено строк звернення до суду.

За таких обставин, оскільки зазначене судове рішення
ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, воно не може вважатись
законним і обґрунтованим, та підлягає до скасування з ухваленням нового рішення
про відмову у позові в зв"язку з пропуском строку звернення до суду.

Покликання прокурора на те, що до спірних правовідносин не поширюється
позовна давність відповідно до ст. 268 ЦК
України не ґрунтується на законі, оскільки за змістом указаної статті
позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання
незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної
республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право
власності або інше речове право.

У даному позові оспорюється індивідуально - правовий акт органу місцевого
самоврядування.

Керуючись ст.ст. 11, 99, 100, 161, 198, 202, 205 207 КАСу України, колегія
суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу прокурора м. Луцька задовольнити частково, постанову Луцького
міськрайонного суду від 16 січня 2007 року скасувати та ухвалити нову
постанову.

Відмовити у задоволенні позову прокурора м. Луцька в інтересах ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Луцького міського голови Луцької міської ради, третьої
особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору
- приватного підприємства „Телфорт" про визнання незаконним і скасування
розпорядження міського голови, визнання незаконним рішення Луцької міської ради
за пропуском строку звернення до

СУДУ-

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з часу набрання постановою законної сили.