Справа № 2а-4004/2007
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2007-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 2а-4004/07

“12” грудня 2007 року м. Харків

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Зінченко А.В.,

За участю секретаря - Пономарьової Ю.А.,

За участю
позивача ОСОБА_1,

За участю
представника відповідача Соколова С.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Московського районного центру
зайнятості про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення грошової
допомоги по безробіттю і моральної шкоди, -

встановив :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружнуго адміністративного суду 09.11.2007 року з позовною заявою до Московського районного центру зайнятості, в якому просить суд зобов'язати
відповідача визнати його безробітним з 16.11.2006 року по 20.03.2007 року та
сплатити йому грошову допомогу по безробіттю в розмірі 2925,00 грн. та 2000,00
грн. в якості компенсації моральної шкоди.

Свій позов обґрунтував тим, що з 2003
року він працював по найму на АТЗТ «Будянський фаянс» і був застрахований на
випадок безробіття. Одночасно він був зареєстрований як приватний підприємець,
але підприємницькою діяльністю не займався, доходів не мав і тому внесків не сплачував до Фонду
загальнообов'язкового соціального
страхування на випадок безробіття.

16 жовтня 2006 року він
був скорочений з підприємства за статтею 40 п. 1 КЗпП України. А 15.11.2007 р. він
звернувся в Центр
зайнятості Московського району з проханням зареєструвати його як безробітного та
сплачувати йому грошову допомогу по безробіттю, але в Центрі йому відмовили, на підставі
того, що він є приватним підприємцем.

Центр зайнятості
послався на пункт б статті 3 Закону України "Про зайнятість населення". На
підставі цієї статті відповідач зробив наступні висновки: "підприємець не може
бути визнаним безробітним і навіть тоді, коли він не отримує доходів від заняття підприємницькою
діяльністю, так як він є зайнятим населенням".

На думку позивача,
відмова Центру зайнятості є незаконною за наступними підставами: У статті 1 п.3 п.б Закону
України «Про зайнятість населення » сказано, що до категорії зайнятого населення
відносяться «громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою включаючи підприємців". У цьому ж законі в статті 2 говориться:
„безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку, або інших передбачених Законом доходів". А також визначені
категорії осіб, які не можуть бути безробітними. Цей перелік є вичерпний
і в ньому немає категорії - «приватний підприємець». Також в ст.6 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування
на випадок безробіття», який є спеціальним Законом по соціальному

страхуванню і
матеріальному забезпеченню на
відміну від Закону України «Про зайнятість населення» говориться, що «право на

матеріальне забезпечення
на випадок безробіття мають застраховані особи». Позивач є застрахованою особою. Також, відмова Центру
зайнятості суперечить принципам страхування на випадок безробіття викладених в
Статті 2 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на
випадок безробіття", у якому сказано „обов'язковість фінансування Фондом
витрат пов'язаних з наданням матеріального
забезпечення в випадку безробіття та соціальних послуг передбачених цим законом."
У прикінцевих положеннях Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок безробіття" сказано, що „до проведення законодавства
України у відповідність із цим Законом, Закони та інші нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не суперечать цьому закону".

Тому, Закон «О зайнятості населення...» йде в
супереч з Законом України „Про загальне
обов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття ...", тобто воно не діє.

Таким чином відмова
Центру зайнятості сплачувати позивачу грошову допомогу по безробіттю не відповідає принципам
соціального захисту.

В судовому засіданні позивач підтримав свою позовну
заяву, прохав суд її задовольнити, пославшись на обставини викладені в позовній
заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов
не визнав в повному обсязі, прохав суд у його задоволенні відмовити та надав
суду письмові заперечення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, про відмову у задоволення
позовних вимог в повному обсязі, враховуючи такі підстави.

ФО-П ОСОБА_1 був зареєстрований, як фізична особа
підприємець райвиконкомом Московського району м.Харкова №НОМЕР_1 від 17.02.1999
року.

З 2003 року працював на АТЗТ «Будянський фаянс», з
якого був звільнений 16.10.2006 року наказом №821-к від 10.10.2006 року за
ст.40 п.1 КЗпП України по скороченню штатів.

15 листопада 2006 року позивач звернувся з письмовою
заявою до відповідача з проханням зареєструвати його як безробітного з виплатою
пособія по безробіттю.

Відповідач своїм листом від 16 листопада 2006 року
за №08/6339 відмовив позивачу у наданні статусу безробітного, так як позивач
був підприємцем, а відповідно до п.б п.3 ст.1 Закону України «Про зайнятість
населення» підприємець не може бути визнаний безробітним, і навіть тоді коли
він не отримує доходів від зайняття підприємницькою діяльністю, так як він є
зайнятим населенням.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у
державній службі зайнятості як такі, що
шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

А відповідно до п.17 «Положення про порядок
реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, виплати допомоги по безробіттю, а також умови подання матеріальної
допомоги в період професійної підготовки та перепідготовки» затвердженого Постановою
КМУ №578 від 27.04.1998 року і яке було чинним на час звернення позивача до
відповідача у разі відсутності підходящої роботи рішення про надання громадянам
статусу безробітних з одночасним призначенням допомоги по безробіттю
приймається державною службою зайнятості за їх особистими заявами з восьмого
дня після реєстрації у центрі зайнятості за місцем проживання як таких, що
шукають роботу, і оформляється наказом центру зайнятості, номер і дата якого
заноситься до КПО. З наказом про надання чи ненадання статусу безробітного,
розмір і строки виплати допомоги по безробіттю, відкладення чи припинення її
виплати громадянин повинен ознайомитися під розписку в картці обліку прийнятих
рішень керівництва центру зайнятості.

Ст. 26 Закону України «Про зайнятість населення» прямо
передбачено, що працівникам, трудовий договір з якими було розірвано з
ініціативи власника або уповноваженого ним органу в зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією,
перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, і
військовослужбовцям, звільненим з військової служби у зв'язку із скороченням
чисельності або штату без права на пенсію, за умови їх реєстрації в службі
зайнятості протягом семи календарних днів після звільнення як таких, що шукають
роботу, гарантується надання
статусу безробітного, якщо протягом семи днів працівнику не було
запропоновано підходящої роботи.

Позивач у Московському районному центрі зайнятості не
реєструвався як такий, що шукає роботу, а зразу подав заяву про реєстрацію його
безробітним, до того ж не тієї форми, яка законодавчо була встановлена для
такої заяви. І даний факт не оспорювався сторонами в судовому засіданні.

Також відповідно до п.б
п.3 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» в Україні до
зайнятого населення належать громадяни, що

проживають на території держави на законних підставах та,
які самостійно забезпечують себе
роботою, включаючи підприємців, осіб,
зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю,
члени кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві.

Особи, які забезпечують себе роботою самостійно (члени
творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок),
фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, особи, які виконують роботи (послуги) згідно з цивільно-правовими
угодами, мають право на забезпечення
відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування на
випадок безробіття» за умови сплати страховику страхових внесків.

Позивач таких внесків не сплачував, так як він фактично
не здійснював підприємницької діяльності. Тому твердження позивача, що до його
заяви відповідач повинен був застосовувати норми Закону України «Про
загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття» не можуть
прийматися судом.

Таким чином відмова Московського
районного центру зайнятості
ОСОБА_1 у наданні йому статусу безробітного була правомірною та такою, що
ґрунтується на законі, а позовні вимоги позивача є безпідставними.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 160-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ
:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до Московського районного центру зайнятості до зобов'язання вчинити
певні дії, та стягнення грошової допомоги по безробіттю та моральної шкоди -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву
про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк,
постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний суд
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня складення постанови в повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова в повному обсязі виготовлена
17.12.2007 року.

Суддя А.В.
Зінченко