Справа № К-19388/07
Суддя: Харченко В.В.
Дата ухвалення: 2007-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2007 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Суддів:

Харченко В.В.

Гончар Л.Я.

Васильченко Н.В.

Кравченко О.О.

Костенка М.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 січня
2004 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 17 березня 2004 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до військової частини А-2423 про визнання незаконними дій
командування військової частини, стягнення грошової компенсації за речове та
продовольче забезпечення і середнього заробітку за затримку розрахунку при
звільненні, -

встановила:

15.01.2004 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до в/ч А-2423 про
визнання незаконними дій командування військової частини, стягнення грошової
компенсації за речове та продовольче забезпечення і середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що він проходив
військову службу у військовій частині А-0699, що знаходилась на забезпеченні у
військової частині А-2423. На думку заявника при звільненні в запас і до цього
часу відвідач не видав йому грошову компенсацію за неодержане речове та
продовольче забезпечення. Посилаючись на викладені обставини, заявник просив
стягнути з відповідача на його користь компенсацію за речове забезпечення в сумі
2706 грн. 96 коп., за продовольче забезпечення в сумі 1495 грн. 56 коп. і
середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2004 року
позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 березня 2004 року
апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а ухвала Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2004 року залишена без змін.

Не погоджуючись з зазначеними вище судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, з посиланням на порушення судами норм
процесуального права.

Заявник в касаційній скарзі просив скасувати оскаржувані
судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, а
апеляційний суд обґрунтовано погодився з тим, що у відповідності з вимогами п.
1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993
року (з наступними змінами), від сплати державного мита звільняються, заявлені
до суду, вимоги, які витікають з трудових правовідносин. Заявник звернувся до
суду з вимогами про визнання неправомірними дій командування військової частини,
стягнення грошової компенсації за неотримане речове та продовольче забезпечення
і середнього заробітку за час затримки розрахунку. Права військовослужбовців на
отримання речового та грошового забезпечення регламентуються нормами не
трудового, а спеціального законодавства, яке визначає порядок та умови
проходження військової служби, а тому нема підстав вважати, що вимоги заявника
виникли з трудових правовідносин.

Згідно з ч.3 ст.211 КАС України підставами касаційного
оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги
не спростовують висновків суду і не свідчать про неправильність судового
рішення, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. 211 Кодексу
адміністративного судочинства України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2004 року та
ухвалу Апеляційного суду Миколаївської
області від 17 березня 2004 року залишити без змін.

Ухвала є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
(підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя

Вищого адміністративного

суду
України
Л.Я. Гончар