Справа № К-10399/07
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2007-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:
Головуючого - судді Ліпського Д.В,
суддів: Амєліна С.Є.,Гуріна
М.І.,Кобилянського М.Г., Юрченка В.В.,
секретар: Мудрицька Ю.В.
за участю представника відповідача -
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Херсонської обласної державної адміністрації про поновлення на публічній
службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і
відшкодування моральної шкоди за її касаційною скаргою на постанову
апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2007 року, -
У лютому 2007 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до Херсонської
обласної державної адміністрації про поновлення на публічній службі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.
Свої вимоги мотивувала тим, що вона відповідно до розпорядження відповідача
№1219 від 14 грудня 2006 року була звільнена з роботи згідно п.1 ст.36 КЗпП
України за угодою сторін. Вважала своє звільнення незаконним оскільки заява
написана нею під тиском відповідача про що свідчить відсутність узгодженої дати
припинення трудового договору. Крім того, посилалася на те, що 15 грудня 2006
року вона письмово відкликала раніше подану заяву про звільнення. Просила суд
поновити її на займаній посаді, скасувати розпорядження відповідача про
звільнення, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу
та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1700 грн.
Постановою Суворовського районного суду
м.Херсона від 5 березня 2007 року позовні вимоги задоволено. поновлено ОСОБА_1
на посаді провідного спеціаліста відділу
фінансового забезпечення апарату Херсонської обласної державної адміністрації з
15.12.2005 р. Стягнуто з Херсонської обласної державної адміністрації на її
користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 2461,18 грн. та
700 грн. на відшкодування шкоди.
Постановою апеляційного суду Херсонської
області від 26 квітня 2007 року рішення суду першої інстанції скасовано в
задоволення позову відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач звернулася з
касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України. В касаційній
скарзі вона просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення
суду першої інстанції залишити в силі, оскільки суд апеляційної інстанцій
порушив норми матеріального права. Зокрема, висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.
доповідь судді Вищого адміністративного суду України, перевіривши доводи касаційної скарги за
матеріалами справи , колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.
рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції виходив з того, що
сторонами була досягнута згода щодо припинення трудового договору та узгоджено
дату звільнення в день подання відповідної заяви працівника. Також, суд
апеляційної інстанції посилався на те, що в справі відсутні докази щодо
здійснення з боку відповідача тиску на позивача. Оскільки на час звільнення
позивачки за розпорядженням від 14 грудня 2006р. відсутня домовленість сторін у
трудовому договорі про анулювання попередньої домовленості, то суд вважав, що
заява від 15 грудня 2005 року після її
звільнення за відсутності згоди відвідача не може бути підставою
визнання звільнення незаконним.

Відповідно
до п.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є
угода сторін. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6
листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при домовленості
між працівником і власником підприємства, установи, організації або
уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП
договір припиняється в строк, визначений стронами. Сама по собі згода власника
або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення
до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за
п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення
трудового договору. Тобто, визначення строку звільнення за згодою сторін є
обов'язковою умовою такого звільнення. Виходячи з вказаних роз'яснень, суд
першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що оскільки відсутня
узгоджена дата звільнення, відповідач не мав права звільняти позивачку за згодою
сторін 14 грудня 2006 року.

Висновки суду
апеляційної інстанції про те, що в справі відсутні докази щодо здійснення з
боку відповідача тиску на позивача не відповідає дійсності та спростовується
встановленими судом першої інстанції доказами, а саме : поясненнями свідків
ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Суд апеляційної інстанції зазначених доказів не перевіряв,
вказаних свідків не допитував, та на спростування цих доказів не вказав ніяких
доводів у своєму рішенні.

Інших підстав для скасування рішення
суду першої інстанції апеляційний суд у своєму рішенні не вказав. Тому колегія
суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що рішення
суду першої інстанції скасовано помилково.

Оскільки судом апеляційної інстанції
невірно застосовано норми матеріального права та помилково скасовано рішення
суду першої інстанції, то рішення суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 226, 230 КАС України,
колегія суддів -

У Х В
А Л И Л А
:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2007 року
скасувати, а постанову Суворовського районного суду м.Херсона від 5 березня
2007 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст.ст. 237
КАС України.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Д.В.
Ліпський

СУДДІ : С.Є.
Амєлін

М.І. Гурін

М.Г.
Кобилянський

В.В. Юрченко