Справа № К-3092/06
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2007-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

24 жовтня 2007 року у м. Києві колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Ліпського Д.В.

суддів:
Амєліна С.Є., Гуріна М.І., Кобилянського М.Г., Юрченка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку
касаційного письмового провадження адміністративну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії начальника ВГІРФО
Луцького МВ УМВС України у Волинській області за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Луцького міського суду від 25 лютого 2004 року та ухвалу апеляційного
суду Волинської області від 15 липня 2004 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою на рішення
Луцького міського суду від 25 лютого 2004 року та ухвалу апеляційного суду
Волинської області від 15 липня 2004 року у справі за його скаргою на
неправомірні дії начальника ВГІРФО Луцького МВ УМВС України у Волинській
області.

Зазначає, що в
грудні 2003 року він звернувся до суду із зазначеною скаргою, посилаючись на
те, що в листопаді 2003 року суб»єктом
оскарження в порушення вимог чинного законодавства його було знято з реєстрації
за постійним місцем проживання в м.
Луцьку АДРЕСА_1, оскільки він на постійне місце проживання з м. Луцька в смт.
Цумань не виїжджав, заяви про зняття його з реєстрації не подавав та нікого не уповноважував на вчинення від його
імені таких дій..

Рішенням Луцького міського суду від 25 лютого 2004 року в
задоволенні скарги ОСОБА_1 було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 15 липня 2004
року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було
відхилено, а рішення Луцького міського суду від 25 лютого 2004 року залишено
без змін.

Вказуючи на допущені, на його думку, судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм чинного процесуального та
матеріального законодавства, що призвело до постановлення неправильних судових рішень,
скаржник просить скасувати постановлені судові рішення судів першої
та апеляційної інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції при розгляді
справи по суті встановлено, що ОСОБА_1 проживав і був зареєстрований у м. Луцьку за адресою
АДРЕСА_1. 14 листопада 2003 ОСОБА_2,
будучи уповноваженою заявником на вчинення від його імені дій по продажу житла, подання заяви щодо зняття його
з реєстрації на підставі нотаріально
посвідченої довіреності, подала від його імені заяву у відділ у справах громадянства, міграції та
реєстрації фізичних осіб Луцького МВ УМВС України у
Волинській області для зняття з реєстраційного обліку і на підставі вказаної заяви суб»єктом оскарження був заповнений талон зняття з
реєстраційного обліку за місцем проживання,
про що ОСОБА_1 був письмово повідомлений.

Відповідно до п. 14 Тимчасового порядку реєстрації
фізичних осіб за місцем проживання затвердженої постановою Кабінету Міністрів
України № 35 від 16 січня 2003 року, у разі, коли особа з поважних причин не
може самостійно звернутися до уповноваженого органу , зняття з реєстраційного
обліку може бути здійснено за зверненням іншої особи на підставі доручення, засвідченого
в установленому порядку.

Суди встановили, що представник ОСОБА_1 за довіреністю
ОСОБА_2 зверталась до суб»єкта оскарження із заявою про зняття з реєстраційного
обліку заявника на підставі довіреності, яка за формою, змістом та строком дії
відповідала вимогам ст..ст.64, 65, 67 ЦК УРСР, чинного на час існування спірних
правовідносин, а суб»єкт оскарження діяв при вирішенні поданої заяви про зняття
з реєстраційного обліку ОСОБА_1 на підставі, у межах повноважень та у спосіб,
що передбачені чинним законодавством.

Відповідно
до вимог ч. 1 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати
докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені
в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого
доказу.

Згідно
з ч.3 ст.210 КАС України підставами касаційного оскарження є порушення судами
норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних
дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення
справи.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані судові рішення постановлені з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами касаційної скарги висновки, викладені в судових
рішеннях, не спростовуються, підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне
відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
ст. ст.210, 220, 220-1, 223, 224,
230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а рішення Луцького міського суду від 25 лютого 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області від 15 липня 2004 року - без змін.

Ухвала
остаточна і оскарженню не підлягає, крім
випадків, передбачених ст..237 КАС України.

Головуючий:
Ліпський Д.В.

Судді:
Амєлін С.Є.

Гурін М.І.

Кобилянський М.Г.

Юрченко В.В.