Справа № 22а-195/2007
Суддя: Шарапова О.Л.
Дата ухвалення: 2007-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22а-195/2007 Головуючий у першій інстанції
адміністративна Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
квітня 2007 року місто
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: БОЙКО
О.В.

суддів: ШАРАПОВОЇ О.Л., ШЕВЧЕНКА В.М.

при
секретарі: ПІЛЬГУИ Н.В.

за
участю: ПОЗИВАЧА ОСОБА_1.,
ПРЕДСТАВНИКІВ ВІДПОВІДАЧІВ ХРОПАТОГО Б.П., ЧУГАЙ О.О., ТИМЧЕНКО В.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1на постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14
лютого 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1до Управління МВС України в
Чернігівській області, Чернігівського районного відділу УМВС України в
Чернігівській області, Чернігівського міського відділу УМВС України в
Чернігівській області про стягнення недоплачених сум грошового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2006 р. ОСОБА_1. звернувся до суду позовом, в якому просив визнати
дії Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області незаконними,
стягнути на його користь 250 грн. 41 коп. невиплаченої надбавки за таємність,
2342 грн. 71 коп. невиплаченої надбавки за безперервну службу, 295 грн. 10 коп.
незаконно утриманих сум та 1634 грн. невиплаченої матеріальної допомоги і поновити
строк звернення до суду.

Постановою Чернігівського районного суду Чернігівської
області від 14 лютого 2007 р.
в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить постанову скасувати
і прийняти нову постанову про задоволення його позовних вимог. Апелянт
обґрунтовує свої вимоги тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги
ст. 30 Закону України „Про державну таємницю", відповідно до якої
громадянин, який працює з відомостями, що становлять державну таємницю, має
право на компенсацію за роботу в умовах режимних обмежень. На думку апелянта
суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що оголошення зауваження є
підставою для невиплати надбавки за безперервну службу, а виплата даної
надбавки проводилася в межах фінансування бюджетної установи. Судом першої
інстанції неправомірно не взято до уваги поважність причин пропуску строків
позовної давності. Свої вимоги апелянт обґрунтував також тим, що суд першої
інстанції взяв до уваги неналежні докази відповідачів щодо використання кошторису
бюджетної установи в цілому, а

тому прийшов
до неправильного висновку щодо
правомірності виплати
матеріального допомоги виходячи з розміру бюджетних асигнувань.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач з 1985 року по 12.12.03 року перебував на
службі в органах внутрішніх справ та був звільнений на пенсію з посади
дільничного Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області.

Посада дільничного інспектора не входила до номенклатури
посад працівників Чернігівського РВ УМВС України в області, діяльність яких
потребувала оформлення допуску до державної таємниці, допуск до роботи з
секретними матеріалами позивачу не надавався, а тому суд першої інстанції
обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення надбавки за
таємність.

Згідно з Указом Президента України від 24.04.03 року №
370 „ Про надбавки військовослужбовцям Служби безпеки України та працівникам
органів внутрішніх справ України за безперервну службу" керівникам органів
внутрішніх справ було надано право встановлювати працівникам органів внутрішніх
справ, що мають високі результати в службовій діяльності, щомісячну надбавку у
відсотках до грошового забезпечення. Даним нормативним актом не передбачений
фіксований , а лише максимальний розмір вказаної надбавки та передбачено, що її
виплата проводиться за рахунок бюджетних асигнувань. А тому твердження апелянта
про те, що виплата надбавки мала проводитися в максимальному розмірі, є
безпідставними. Наказом начальника Чернігівського РВ УМВС України в
Чернігівській області № 100 від 18.06.03 рокуОСОБА_1. було оголошено зауваження.
Даний наказ позивач не оскаржував. За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що позивачу обгрунтовано припинена виплата
даної надбавки, а безпідставно виплаченіОСОБА_1. кошти були утримані.

Відповідно до Законів України , „Про Державний бюджет України на 2000
рік", „Про Державний бюджет України на 2001 рік" „Про Державний
бюджет України на 2002 рік" „Про Державний бюджет України на 2003
рік" передбачено, що виплата матеріальної допомоги має проводиться в межах
бюджетних асигнувань на утримання відповідної бюджетної установи. Враховуючи
викладене, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних
вимог про стягнення матеріальної допомоги.

ОСОБА_1. був звільнений з органів внутрішніх справ в грудні 2003 року, а з
позовною заявою звернувся до суду у жовтні 2006 року. Суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що позивач не був позбавлений можливості
своєчасно звернутися до суду для захисту своїх конституційних прав, а тому
строк звернення до суду пропущений без поважних причин.

Доводи апелянта, викладені в скарзі, не спростовують висновків суду, а тому
не є підставою для скасування постанови суду.

Постанова суду прийнята відповідно до вимог чинного
законодавства України, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205 КАС
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1-відхилити.

Постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 лютого
2007 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України на протязі одного
місяця з дня складання ухвали в повному обсязі.