Справа № К-4613/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою Токмацької міської ради на
рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 31 березня 2004 року
та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 червня 2004 року
у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії посадової особи Токмацької міської ради
Запорізької області, -

встановила:

В березні 2004 року ОСОБА_1, як голова зборів з питання
проведення референдуму та член тариторіальної громади, звернувся до суду зі
скаргою на дії секретаря Токмацької міської ради, у якій вказував, що 19 лютого
2004 року до виконавчого комітету Токмацької міської ради була направлена
довідка про проведення зборів громадян щодо вирішення питання з проведення
місцевого референдуму про недовіру міському голові та дострокове припинення
його повноважень.

Заяву організаційного комітету було зареєстровано у
виконавчому комітеті ради 19.02.2004 року та надано згоду на проведення зборів,
які відбулися 29.02.2004 року.

12.03.2004 року секретар міської ради Степура С.А.
відмовив у реєстрації ініціативної групи з посиланям на допущені помилки та
порушення чинного законодавтсва при проведенні зборів і оформленні документів.

Не погоджуючись із даною відмовою і вважаючи, що такими
діями порушено його право, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними дії
секретаря міської ради з приводу відмови у реєстрації ініціативної групи
міського референдуму по питанню висловлення недовіри міському голові, зобов'язавши
того провести реєстрацію ініціативної групи.

Рішенням Токмацького районного суду від 31 березня 2004
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10
червня 2004 року, скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково та визнано
неправомірними дії суб'єкта оскарження з приводу відмови у реєстрації
ініціативної групи міського референдуму, а в частині скарги щодо покладення
обов'язку з реєстрації ініціативної групи - відмовлено.

Не погоджуючись із постановленими по справі судовими
рішеннями, Токмацька міська рада
звернулася до Верховного Суду України з касаційною скаргою в порядку
визначеному ЦПК України 1963 року, в якій, посилаючись на порушення норм
матеріального права, просила вказані судові рішення скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Листом Верховного Суду України від 13.10.2005 р. на
підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України зазначену касаційну скаргу було передано до Вищого
адміністративного суду України для вирішення в порядку касаційного провадження.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 211 КАС України, підставами касаційного
оскарження судового рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального
права.

Відповідно до ч.3 ст. 2201 КАС України, суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування судового рішення.

Так, судом першої інстанції встановлено, що заява
організаційного комітету у складі 5 чоловік була зареєстрована у виконавчому
комітеті 19.02.2004 р. та надано дозвіл на проведення зборів, що відбулися
29.02.2004 року за участю 222 громадян - жителів міста Токмак, тобто з
дотриманням вимог ст. 16 Закону України "Про всеукраїнський та місцеві
референдуми" від 03 липня 1991 року N1286-XII.

Відповідно до статті 38 Конституції України, громадяни
мають право брати участь в управлінні
державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними
до органів державної
влади та органів місцевого самоврядування.

За таких обставин, коли судом встановлено, що
ініціативною групою при організації та проведенні зборів були дотримані всі
вимоги чинного законодавства, то суб'єкт оскарження, відповідно до вимог ч.2
ст. 17 Закону України "Про всеукраїнський та місцеві референдуми", не
мав права відмовляти у її реєстрації.

Щодо посилань у
касаційній скарзі на протиріччя висновків суду про перевищення повноважень
секретарем ради положенням п.1 ч.3 ст. 50 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 №280/97-ВР, якою секретарю
сільської, селищної, міської ради у випадку, передбаченому частиною першою
статті 42 цього Закону, надано право здійснювати повноваження сільського,
селищного, міського голови, то
слід зазначити, що вказаною нормою Закону №280/97-ВР чітко визначено обставину
за якої до секретаря переходять повноваження голови, а саме - секретар
сільської, селищної, міської ради тимчасово здійснює зазначені повноваження з
моменту дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови і до
моменту вступу на посаду новообраного сільського, селищного,
міського голови відповідно
до закону.

Судом встановлено, що на момент прийняття спірного рішення
про відмову у реєстрації повноваження міського голови не припинялись, а той
лише перебував у відрядженні і своїм розпорядженням виконання обов'язків
міського голови поклав на свого першого заступника.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суди
першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення, що відповідають вимогам
закону. Висновки судів достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в касаційній
скарзі доводи зазначені висновки судів не спростовують, зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду.

Відповідно до ст. 86 КАС
України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

При вирішенні справи
судами правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм
процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Токмацької міської ради - залишити без
задоволення, а рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 31
березня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 червня
2004 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: