Справа № К-36607/06
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2007-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Харченка
В.В.,

суддів: Васильченко Н.В.,
Гордійчук М.П., Леонтович К.Г., Чалого С.Я.,

при секретарі - Капустинському
М.В.

за участю представників:

управління Пенсійного фонду України Київського району у
м. Полтаві Сопільник Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за касаційною скаргою управління Пенсійного
фонду України Київського району у м. Полтаві на постанову Київського
міжобласного апеляційного господарського суду від 2 листопада 2006 року у
справі № 18/233 за позовом управління Пенсійного фонду України Київського
району у м. Полтаві до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у
м.Полтаві, про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2005 року управління
Пенсійного фонду України Київського району у м. Полтаві звернулося в суд з
позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Полтаві, в
якому просило зобов'язати відповідача вчинити дії, щодо включення до актів
звірки суми витрат потерпілих, яким Пенсійним фондом України виплачено пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання.

__________________________________________________________________

Справа №
К-36607 /06
Доповідач: Леонтович К.Г.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що оскільки страхові випадки сталися на території держав - учасниць Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення,
пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного
захворювання призначаються за законодавством України і виплачуються з коштів
Пенсійного фонду України, отже для відшкодування витрат Пенсійного фонду
відповідач зобов'язаний прийняти до заліку списки осіб, яким виплачено пенсії
за рахунок коштів бюджету Пенсійного фонду по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника.

Постановою господарського суду
Полтавської області від 29 грудня 2005 року позов задоволено.

Постановою Київського
міжобласного апеляційного господарського суду від 2 листопада 2006 року
скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалене нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Не погоджуючись з постановою
апеляційного суду управління Пенсійного фонду України Київського району у м.
Полтаві звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та
залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом
норм матеріального права.

Перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність
застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідач відмовився включити до актів щомісячної звірки за січень
- березень 2005 року громадян: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, всього на
суму 1362,32 грн. посилаючись на те, що він не повинен відшкодовувати витрати
позивачу за виплачені ним пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на
виробництві особам, які ушкодили здоров'я на території іншої держави та
переїхали на постійне місце проживання на територію України.

Згідно статті 10 Закону України
“Про пенсійне забезпечення” пенсійне забезпечення громадян здійснюється
органами Пенсійного фонду України, а згідно статті 8 Пенсійний фонд, поряд з
іншими надходженнями, формується за рахунок коштів, що відраховуються
підприємствами на заходи соціального страхування.

Відповідно до ст.81 Закону
України “Про пенсійне забезпечення” призначення пенсій і оформлення документів
для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Статті 21, 28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
передбачають обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків
відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я
або у разі його смерті при настанні страхового випадку, виплачуючи йому або особам,
які перебували на його утриманні, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Збір та акумулювання страхових
внесків здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань відповідно до статті 46 Закону України
“Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” та статей 1, 2 Закону України “Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”.

Положення ч.2 п.5 ст.24 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” встановлюють що, якщо після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого
звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з
інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону
України “Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності” від 22.02.2001 року Фонд сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли
на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства
передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих
працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги,
або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не
передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником,
зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Міністерством юстиції України
16.05.2003 року зареєстрована постанова правління Пенсійного фонду України та
правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4, якою затверджено
“Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання”.

Згідно п.2 вказаного Порядку
останній визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду витрат,
пов'язаних з виплатою відповідних пенсій.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що
органи Пенсійного фонду щомісяця проводять з відділеннями виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків звірку витрат по особових
справах потерпілих, складають акт щомісячної звірки, в якому визначають загальну
суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за
звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду і
управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що
головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на підставі поданих актів
узагальнюють і узгоджують Довідку про відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з
виплатою відповідних пенсій, та до 20 числа місяця, наступного за звітним,
подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від
нещасних випадків.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що
Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі вищевказаної
Довідки на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним,
перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду.

Спір виник на стадії проведення
звірки витрат по особових справах потерпілих та підписання актів щомісячної
звірки з підстав неприйняття Фондом соціального страхування від нещасних
випадків до заліку витрат на виплату пенсій громадянам, нещасний випадок з
якими стався за межами України.

Відповідно до ст. 3 Закону
України “Про правонаступництво України” від 12.09.1991 року закони Української
РСР та інші акти, ухвалені
Верховною радою Української РСР, діють
на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим
після проголошення незалежності України.

Стаття 9 зазначеного Закону
передбачає, що всі громадяни Союзу РСР, які на момент проголошення незалежності
України постійно проживали на території України, є громадянами України. Україна
гарантує забезпечення прав людини кожному громадянину України незалежно від національної
приналежності та інших ознак відповідно до міжнародно-правових актів про права
людини.

Відповідно до Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року держави-учасниці Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній
території або на території інших республік за період їх входження до складу
СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди.

Згідно статті 5 Угоди про гарантії
прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року, ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення
громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав -
учасниць Угоди.

Статтею 3 Угоди про гарантії прав
громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992
року передбачено, що усі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними
трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного
випадку відповідно до цього закону.

Отже, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, якщо страховий
випадок стався на території держав-учасниць Угоди, призначаються за
законодавством України і виплачуються з коштів Пенсійного фонду України.

Таким чином, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України зобов'язаний відшкодовувати органам Пенсійного фонду України витрати на
виплату пенсій, якщо нещасний випадок стався на території держав-учасниць
Угоди.

Відповідач відмовився підписати
акт звірки на відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою пенсій громадянам,
які отримали каліцтво на території колишньої республіки СРСР в період дії
законодавство СРСР.

Дія Угоди про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівнику каліцтвом, професійним
захворюванням або іншими ушкодженнями здоров'я, які пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків, яка набула чинності для України 06.10.1995 року, не може
поширюватись на вищезазначені випадки, оскільки Угода передбачає відшкодування
шкоди працівникам роботодавцем Сторони, законодавство якої поширюється на
працівника під час отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті.
Жодне законодавство з країн-учасниць СНД, які підписали дану Угоду, не могло
поширюватися на зазначених громадянин, оскільки останні отримали каліцтво в
період дії законодавства СРСР.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції Київський міжобласний господарський суд помилково посилається на ту
обставину, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі
пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року не була ратифікована Верховною
Радою України, а тому її положення не можна застосовувати до спірних
правовідносин.

Разом з тим, суд першої інстанції
дійшов до вірного висновку про наявність обов'язку у Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України відшкодовувати органам Пенсійного фонду України витрати на виплату
пенсій, громадянам у випадку якщо нещасний випадок стався на території
держав-учасниць Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі
пенсійного забезпечення.

Згідно ст.226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної інстанції
та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону
і скасоване або змінене помилково.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
відповідно до закону
і скасоване помилково, а тому воно підлягає
залишенню в силі, а судове рішення
суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись
ст.ст.220,221,223,226,230,231 Кодексу адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України Київського району у м. Полтаві задовольнити.

Постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 2 листопада 2006 року - скасувати.

Постанову господарського суду
Полтавської області від 29 грудня 2005 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: