Справа № 2а-40/2008
Суддя: Ротаєнко Д.С.
Дата ухвалення: 2008-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-40/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

“ 11”
березня 2008 року м.Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської
області в складі:

головуючого
- судді Ротаєнко Д.С.,

при
секретарі: Пугач В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду в м. Монастирище адміністративну справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1
до Головного
управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної
адміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Черкаської
обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту
населення Монастирищенської районної державної адміністрації про стягнення
недоплаченої одноразової щорічної допомоги, поновлення строку позовної давності,

в с т а н о в и в :

Позивач 15.01.2008 року
звернулася в суд із позовом до відповідачів про стягнення
недоплаченої одноразової щорічної допомоги, поновлення строку позовної
давності. Підставою свої вимог вважає, те що згідно посвідчення серії НОМЕР_1
від 23 січня 2003 року вона має статус ветерана війни - учасника війни, та у
зв'язку із цим пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно із статтею 12 цього
закону до 5 травня кожного року виплачується разова допомога у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком учасника війни. За 2004 - 2007 року вона не
отримала вказаної разової допомоги у повному обсязі. Відповідачі зобов'язані їй
виплатити разову допомогу у розмірі 3 мінімальних пенсій:

- 2004
рік - 308, 46 гривень (102,82*3);

- 2005 рік - 996,00 гривень
(332,00*3);

- 2006 рік - 1077,00 гривень
(359,00*3);

- 2007 рік - 1230,00 гривень
(410,00*3), всього 3611,46 гривень.

Їй фактично виплачено за 2004 -
2007 роки лише 220 гривень. Таким чином борг відповідачів становить 3391,46
гривень (3611,46 - 220,00).

Причиною недоплати даної компенсації
відповідач пояснює відсутністю коштів, та при цьому посилається на Закон
України «Про державний бюджет» на відповідний рік. Такі доводи відповідача
вважає необґрунтованими, а також такими, що не звільняють відповідачів від
обов'язку виконання вимог закону щодо виплати належних її коштів як ветерану
війни. Згідно із статтею 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права пільги ветеранів війни, передбачені цим законом є недійсними. Крім цього,
оцінюючи норми Закону України «Про державний бюджет» та Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»у їх конкуренції, слід застосувати норми
спеціального закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», оскільки, даний закон є спеціальним нормативним актом, який визначає
статус ветеранів війни та спрямований на їх захист, що передбачено преамбулою
цього закону. Таким чином, не можуть умови соціального захисту ветеранів війни
змінюватись іншими законами, в тому числі і Законом України «Про державний
бюджет». Більше того, згідно рішення Конституційного суду України від 9.07.2007
року № 6 - рп/2007 норми Закону України «Про державний бюджет», якими
призупинилася виплата компенсацій та надання пільг певним категоріям громадян,
в тому числі і ветеранам війни, інвалідам війни, визнані неконституційними, та
у зв'язку із цим не підлягають застосуванню. Згідно правової позиції
Конституційного Суду України, висловлену у вказаному рішенні від 20.03.2002
року № 5 - рп/2002, право громадян на соціальний захист може бути обмежено лише
в умовах надзвичайного або воєнного стану на певний строк. За таких обставин
підстав для зупинення належних їй виплат та соціальних гарантій у держави не
було. Згідно із п. 5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного
суду України, дане рішення має преюдиціальне значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ним позовів у зв'язку із правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнанні
неконституційними. Про порушення її права відповідачем вона дізналась в липні
2007 року із засобів масової інформації у зв'язку із оприлюдненням рішення
Конституційного суду, а тому вважає, що нею не пропущено строк позовної
давності для стягнення вказаних сум допомоги. За таких обставин змушена просити
суд поновити строк позовної давності. Просить поновити строк позовної давності
та стягнути недоплачену одноразову щорічну допомогу.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав повністю, просить адміністративний позов задоволити
повністю.

Представник відповідача Головного управління праці та соціального
захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації у судове
засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце
розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать
розписки про вручення судових повісток. Надав заперечення на позовну заяву
№ 584 від 30.01.2008 року, згідно якого позивач звернулась до
Монастирищенського районного суду Черкаської області із адміністративним
позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення
Черкаської обласної адміністрації про поновлення строку позовної давності та
стягнення невиплаченої щорічної виплати разової грошової допомоги до 5 травня
за 2004 - 2007 років як учаснику війни в сумі 3391,46 гривень. Вважає, що
позовні вимоги є безпідставними та не можуть бути задоволеними, а тому
адміністративний позов повинен бути залишений без задоволення з наступних
підстав. Позивачем у позові сума необхідної виплати розраховувалась відповідно
до ст. 12 Закону України Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22.10.1993
року № 3551 - ХII - щорічно до 5 травня
учасникам війни, нагородженими орденами і медалями колишнього СРСР за
самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни виплачується разова грошова допомога у розмірі чотирьох
мінімальних пенсій за віком, іншим учасникам війни - у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком. Дійсно, відповідно до ст. 14 Закону України Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно
до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі 3
мінімальних пенсій за віком. Однак, відповідно до ст. 17 Закону фінансування
витрат, пов'язаних із введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок
коштів державного та місцевих бюджетів. Тобто, застосування пільг, компенсацій
та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата грошової
допомоги для ветеранів війни потребує фінансування за рахунок коштів Державного
бюджету України. Статтею 34 Закону України «Про державний бюджет України на
2005 рік» установлено, що у 2005 році виплата щорічної разової допомоги
відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» учасникам війни здійснюється у розмірі 50 гривень, які
були і нараховані (виплачені) у встановленому законом порядку. Пунктом 18 ст.
77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» № 3235-IV від 20.12.2005 року положення дій частини
п'ятої ст. 14 Закону України Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної
разової грошової допомоги призупинено на 2006 рік. Крім того, статтею 30 Закону
установлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
учасникам війни здійснюється в розмірі 50 гривень, які і були нараховані
(виплачені) позивачу у встановленому законом порядку. Також, пунктом 13 ст. 71
Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» № 489 - V від 19.12.2006 року положення дій частини
п'ятої статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги взагалі призупинено на 2007 рік. Крім того, статтею 29 Закону
установлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
учасникам війни здійснюється в розмірі 55 гривень, які були і нараховані
(виплачені) позивачу у встановленому законом порядку. Частиною 2 ст. 95
Конституції України зазначено, що виключно законом про Держаний бюджет України
визначаються будь - які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків. Крім того, при розподілі державних коштів
повинні враховуватись вимоги частин 1 та 3 статті 95 Конституції України щодо
справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами
та територіальними громадами, а також збалансованості бюджету України. Єдиним
Законом України, який Конституція України відокремлює серед інших - це Закон
України «Про державний бюджет». Зокрема, суттєві його відмінності полягають у
тому, що згідно з Конституцією України цей закон приймається щорічно та має
визначений термін дії, суб'єктом права законодавчої ініціативи щодо цього
закону є тільки Кабінет Міністрів України. Відповідно до цих конституційних
норм, у разі якщо застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних
категорій громадян, у тому числі виплата грошової допомоги ветеранам війни,
потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги
не можуть визначатися будь - яким іншим законом, крім Закону про державний
бюджет України на відповідний рік. Відповідно до ст. ст. 116, 117 Конституції
України забезпечення проведення фінансової політики, політики у сфері
соціального захисту та розробка проекту закону про Державний бюджет України
покладено на Кабінет Міністрів України, постанови і розпорядження якого в межах його компетенції є обов'язковими до
виконання. Статтею 51 Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядники
бюджетних коштів беруть бюджеті зобов'язання та проводять видатки тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.
У 2005-2006 роках Конституційним Судом України не розглядалось питання
щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 34 та
30 Законув України про бюджет на 2005 та
2006 роки, а тому виплати щорічної разової грошової допомоги як учаснику війни
проводились відповідно до положень Законів України про бюджет на відповідні
роки. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року
№ 6 - рп/ 2007 положення статті 29 Закону України «Про державний бюджет на 2007
рік», за якою у 2007 році виплати щорічної разової допомоги відповідно до
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
учасникам війни здійснюється в розмірі 55 гривень, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними). Крім того, пункт 13
статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким
зупинено на 2007 рік дію частини 5 ст. ст. 12,13,14 та 15 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в частині визначення
розміру виплат щорічної разової грошової допомоги визнано також
неконституційним. Вказані положення Закону відповідно до ст. 152 Конституції
України втрачають чинність з дня ухвалення рішення про їх неконституційність,
тобто з 09.07.2007 року - дати прийняття рішення, однак позивачу як учаснику
війни щорічна виплата допомоги
здійснювалася у травні 2007 року.
Постановою Кабінету міністрів України «Про забезпечення щорічної виплати
разової грошової допомоги», передбаченої Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» № 177 від 18.02.2004 року установлено,
що Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10
квітня виділення коштів Міністерства праці та соціальної політики для виплати
разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірах, установлених законом про
Державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим
органам праці та соціального захисту населення. Тобто, місцевими та районними
управліннями праці та соціального захисту населення відповідних
райдержадміністрацій та міст обласного значення учасникам бойових дій
виплачуються кошти в тому обсязі, які були відділені Головному управлінню для
даної виплати. Слід зазначити, що відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно - правові акти, зокрема рішення Конституційного Суду
України не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на
час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Позивач у
пред'явленому позові вважає, що Головне управління праці та соціального захисту
населення неправильно здійснювало нарахування щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня, тобто з порушенням норм Закону, однак вказані нарахування
та визначення їх розміру здійснювались у чіткій відповідності до Законів
України про державний бюджет на відповідні роки та іншими нормативними актами.
Крім того, Головне управління як розпорядник коштів 2 рівня не є в даному
випадку суб'єктом владних повноважень відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3
КАС України, так як при здійсненні (виконанні) владних управлінських функцій на
основі законодавства до його повноважень (компетенції не входить прийняття
рішень по визначенню конкретних розмірів допомоги. Допомога здійснювалась в
тому обсязі, яка була виділена Міністерством фінансів України і Державним
казначейством України у розмірах, установлених законом про державний бюджет на
відповідний рік, зокрема, позивач невірно визначив відповідача по справі
адміністративної юрисдикції (п.1 ч. 1 ст. 3 КАС України), який здійснює
(повинен здійснювати) владні управлінські функції (Мінпраці та /або Кабмін
України), а не виконувати їх, як Головне управління. У зв'язку із тим, що
позивачем не надано відповідних доказів про поважні причини пропущення річного
строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 99 КАС України,
Головне управління, як відповідач по справі взагалі наполягає на відмові у
задоволенні адміністративного позову в частині виплати щорічної допомоги на
оздоровлення протягом 2005 - 2006 років. Крім того, Конституційним Судом
визнані неконституційними положення соціальних статей лише щодо Закону України
«Про державний бюджет на 2007 рік», а не положень соціальних статей відповідних
Законів України про державний бюджет на 2005 - 2006 роки, які є чинними.

Представник
відповідача управляння праці та соціального захисту населення
Монастирищенської районної державної адміністрації Черкаської області у судове
засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце
розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать
розписки про вручення судових повісток. Надав заперечення № 582 від
30.01.2008 року, згідно з яким управління праці та соціального захисту
населення повідомляє, що не може виступати відповідачем щодо позову жительки
м.Монастирище, учасника війни ОСОБА_1, оскільки, Головним розпорядником коштів
по призначенню і виплаті разової грошової допомоги, відповідно до ч. 2 Закону
України «Про внесення змін» до Закону України від 25.12.1998 року № 367 «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є Кабінет Міністрів
України, який визначає порядок виплати допомоги ветеранам війни і щорічно у
Законі України «Про державний бюджет України» передбачає цільові кошти,
необхідні для виплати допомоги ветеранам війни. У Монастирищенському районі
нарахування цих коштів проводиться централізовано Центром по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту
населення Черкаської ОДА безпосередньо на пенсійні рахунки ветеранів війни.
Функція районного управління праці та соціального захисту населення зводиться
лише до перевірки списків осіб, які мають право на даний вид виплати без
означення суми. Щодо пояснення по суті, то позовні вимоги позивача вважають
безпідставними та не можуть бути задоволені. Позивачем у позові сума необхідної
виплати розраховувалась відповідно до ст.12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №
3551-ХІІ - щорічно до 5 травня учасникам
війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Допомога 5 травня ОСОБА_1 виплачена
у 2004 - 2007 роках відповідно до розміру, встановленого Законом України «Про
державний бюджет України» за відповідні роки: 2004 рік - не виплачувалась, 2005
рік - 50 гривень, 2006 рік - 50 гривень, 2007 рік - 55 гривень. Постановою
Кабінету Міністрів «Про забезпечення щорічної виплати разової грошової
допомоги», передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» № 177 від 18.02.2004 року установлено, що Міністерство фінансів
і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів
Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у розмірах,
установлених Законом України «Про державний бюджет України» на
відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та
соціального захисту населення. Тобто учасникам війни кошти виплачувались у тому
обсязі, в якому були виділені Головному управлінню для даної виплати. Слід
зазначити, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші
нормативно - правові акти, зокрема рішення Конституційного Суду України, не
мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх
вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Вказані нарахування та визначення їх розміру
здійснювалися Головним управлінням праці та соціального захисту населення
Черкаської обласної державної адміністрації у чіткій відповідності до Законів
України про державний бюджет на відповідні роки та іншими нормативними актами.
Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства строк позовної
давності встановлено в 1 рік з моменту, коли особа дізналась або повинна була
дізнатись про порушення своїх прав. Позивачу при видачі посвідчення учасника
війни повідомлялися всі його права на пільги відповідно до законодавства
України, в тому числі і право на отримання допомоги. Підтвердженням цього є і
той факт, що позивач протягом всіх цих років реалізовував своє право на
отримання допомоги. У зв»язку з тим, що
позивачем пропущений річний термін звернення до адміністративного суду,
наполягають на відмові у задоволенні адміністративного позову. Посилання на
незадовільний стан здоров»я, не підтверджений відповідними документами не може
бути поважною причиною для поновлення терміну позовної давності.

Представник відповідача Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Черкаського головного управління
праці та соціального захисту населення у судове засідання не з»явився, подав
заяву про розгляд справи у його відсутність та
надав заперечення № 908 від 13.02.2008 року, згідно якого центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (надалі Центр) не має (і ніколи не
мав) розпорядчих повноважень щодо призначення будь - яких сум грошових допомог,
встановлених законодавством для тієї чи іншої категорії громадян.
Відповідно Центр не призначав, і тим
більше не визначав розміру щорічних допомог до Дня Перемоги ОСОБА_1, як
учаснику війни. Призначення соціальних допомог здійснювалося (і здійснюється)
управліннями праці та соціального захисту населення районної, районної у містах
Києві та Севастополі державної адміністрації згідно з п. 3 Типового положення
про управління праці та соціального
захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастополі державної
адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
29.09.2000 року № 1498. Згідно з п. 4 Типового положення про головне управління
праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської державної
адміністрації і управління праці та соціального захисту населення
Севастопольської міської державної адміністрації, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від
29.09.2000 року № 1498, у 2004 - 2007 роках управління проводило роботу
з надання адресної соціальної допомоги і підтримки малозабезпеченим громадян, у
тому числі інвалідів; здійснювало контроль за правильністю і своєчасністю
призначення та виплати соціальних виплат і допомоги, проведення інших заходів
соціального захисту населення; здійснювало керівництво і контроль за роботою
відповідних підрозділів з нарахування та виплати соціальних виплат і допомоги.
Вищезазначені функції закріплені за головним управлінням парці та соціального
захисту населення і сьогодні -
постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2007 року № 790. Щороку Головне
управління своїм наказом доручає Центру здійснити виплату допомог ветеранам
війни, перераховуючи для цього на спеціально відкриті рахунки Центру в
казначействі відповідну суму коштів із розрахунку на одну особу, а також
передаючи Центру Списки отримувачів допомоги, у яких проти кожного отримувача
зазначена сума до виплати. На виконання доручення Головного управління Центр
нараховує відповідно суми отримувачам, оформляє виплатні документи і
перераховує кошти уповноваженим банківським установам. Діяльність Центру полягає в автоматизованій
обробці документів на виплату. Вони направляють на виплату кожному отримувачу
таку суму коштів, яка призначена райуправлінням і профінансована Головним
Управлінням. Вони не можуть здійснювати виплати понад цю суму, оскільки,
відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу будь - які платежі можна здійснювати
лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Ст. 17 - 1 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
встановлено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня,
мають право звернутися із нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в
якому здійснюється виплата допомоги. Керуючись зазначеною нормою Закону 30
вересня кожного року залишки коштів, які Центр отримує для виплати допомоги до
9 Травня, вони повертають Головному управлінню. Сьогодні на рахунку Центру
кошти для виплати допомог відсутні. Оскільки, позивач не оскаржує дії
(бездіяльність) Центру стосовно неправильності чи несвоєчасності оформлення
виплатних документів, то Центр не може бути належним відповідачем у справі.
Твердження представника районного та головного управління про те, що кошти
виплачуються у розмірах, що надаються Центром, не відповідають дійсності,
оскільки, допомога, як уже вище зазначалося, спочатку призначається
райуправлінням, потім Центр отримує кошти для її виплати і аж потім проводить
нарахування допомоги і відправку конкретної суми банківській установі або
відділенню зв»язку за місцем проживання отримувача (так само як бухгалтерія
підприємства здійснює щомісячне нарахування і виплату заробітної плати працівнику
згідно з наказом керівника про встановлення посадового окладу). Призначення
райуправлінням допомоги у конкретній сумі є первісним відносно виплати цієї
суми, а не навпаки. І Центр не надає ніяких розмірів, як на цьому наполягає
представник районного та головного управлінь. Фінансування допомог здійснює
головне управління праці та соціального захисту населення. Звертають увагу суду і на таке. Відповідно до
ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» фінансування витрат, пов'язаних із його реалізацією, здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету. Постановою Кабінету Міністрів України від
18.02.2004 року № 177 передбачено, що Міністерство Фінансів і Державне
казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів міністерству
праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», у розмірах, установлених законом про державний бюджет на відповідний рік, і для
подальшого перерахування їх місцевим органами праці та соціального захисту
населення. Відповідними статтями законів України про Державний бюджет України
на 2004 - 2007 роки розміри разової грошової допомоги до дня Перемоги ветеранам
війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» установлювалися, виходячи із
обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного
бюджету на відповідні роки. Виплата допомог здійснювалася усім отримувачам у
твердих сумах, встановлених законами про державний бюджет на відповідні роки.
Коштів для виплати допомоги до 5 травня за 2007 рік на підставі рішення
Конституційного суду України від 9.07.2007 року у справі № 6 - рп / 2007 від
Головного управління Центр не отримував. Крім того, просять суд застосувати при
розгляді справи строк давності, встановлений ст. 99 КАС України, із наслідками,
передбаченими ст. 100 зазначеного нормативно - правового акта. Позивач просить
поновити пропущений строк звернення до суду, оскільки, він є людиною похилого
віку і часто хворіє, і крім того, про порушення свого права дізнався лише після
прийняття Конституційним судом рішення від 9.07.2007 року у справі № 6 -
рп/2007. Центр заперечує проти задоволення цього клопотання і не вважає причину
для поновлення строку поважною оскільки: у підтвердження своїх хвороб позивач
не надає жодного документа; більшість
населення України зараз часто хворіє, але це не заважає нікому знати свої
права, адже згідно зі ст. 57 Конституції України кожному гарантується право
знати свої права і обов'язки; закони та інші нормативно - правові акти, що
визначають права і обов'язки громадян, доводяться до відома населення у
порядку, встановленому законом; згідно із п. 3 Указу Президента України від
10.06.1997 року № 503/ 97 громадяни, державні органи, підприємства, установ,
організації під час здійснення своїх прав повинні застосовувати закони України,
інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, інші акти Верховної
ради України , акти Президента України і Кабінету міністрів України,
опублікованих в офіційних друкованих виданнях; при зверненні до суду позивач,
бо йому це було треба, спромігся ознайомитися із законодавством, яке регулює
його права. Міг би це зробити і раніше, якби хотів; рішення Конституційного
суду від 9.07.2007 року у справі № 6 - рп /2007 стосувалося лише виплат за 2007
рік, але не 2004 - 2006 років, за які просить стягнути допомогу до 5 травня
позивач; згідно із ч. 2 ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє
від юридичної відповідальності. Просять відмовити у задоволені позову у повному
обсязі.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що
адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

В частині поновлення строку
звернення до суду із адміністративним позовом за 2004 рік позивачу судом
ухвалою від 11.03.2008 року відмовлено, в зв»язку із чим суд відмовляє у
задоволенні позову про стягнення недоплаченої суми допомоги за 2004 рік, так як
представники відповідачів наполягають на застосуванні строку позовної давності,
про що надали письмові заяви;

- позивач суду доказів поважності
причин строку звернення до суду із позовом за 2004 рік не надав;

- суд вважає, що позов в частині стягнення недоплаченої суми
одноразової грошової допомоги за 2005-2007 роки підлягає задоволенню
виходячи із наступного:

- Рішенням
Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення статті 44 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2004 рік», якими встановлено, що у 2004 році
виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року із змінами і
доповненнями здійснюється в меншому розмірі, чим передбачено цим законом;

- частиною 3 статті 22 Конституції України
встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод;

- проаналізувавши рішення Конституційного
Суду України від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004, яким визнано неконституційними положення статті 44
Закону України «Про Державний бюджет України
на 2004 рік», частину 3 статті 22 Конституції України, та враховуючи те, що право на отримання разової
грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не
залежить від розміру доходів отримувача чи наявності фінансування з бюджету, а
має безумовний характер, суд прийшов до висновку, що необхідно
задовольнити вимоги стосовно виплати
недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2005-2007 роки, оскільки, Верховна Рада України,
приймаючи Закон України «Про Державний бюджет України 2005 рік», Закон України «Про Державний бюджет України
2006 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України
2007 рік», знову обмежила соціальне право громадян, закріплене
Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на
отримання разової грошової допомоги до 5 травня при наявності рішення Конституційного Суду України з
аналогічного питання, застосувавши до спірних правовідносин у даній частині ч.7
ст.9 КАС України, згідно якої: у разі
відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон,
що регулює подібні правовідносини ( аналогія закону);

- мінімальна пенсія за віком на 2005 рік встановлена в розмірі
прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність,
що передбачено Законом України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005
рік», у розмірі 332,00 грн., тому недоплата за 2005 рік, яка підлягає стягненню
на користь позивача, складає 946,00
грн. (332,00 х 3= 996,00 - 50 = 946 грн.);

- мінімальна пенсія за віком на 2006 рік встановлена в розмірі
прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність,
що передбачено Законом України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2006
рік» у розмірі 350 грн. з 1 січня 2006 року та у
розмірі 359 грн. з 1 квітня 2006 року, тому недоплата за 2006 рік, яка підлягає стягненню становить 1027 грн. ( 359 х 3
= - 50 = 1 027 грн.),

- мінімальна пенсія на 2007 рік
встановлена у розмірі 410 гривень, тому недоплата за 2007 рік становить 1175
грн (410 х 3 = 1230 - 55 = 1175 грн) (Закон України «Про Державний бюджет на
2007 рік № 489-V від 19.12.2006 року).

- в частині стягнення недоплаченої
одноразової допомоги із відповідача Головного управління
праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної
адміністрації, підлягає задоволенню виходячи із наступного:

- постановами Кабінету Міністрів
України від 11.04.2002 рік № 486 „Про забезпечення виплати у 2002 році разової
грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та від 31.03.2003 р. № 425 „Про забезпечення виплати у 2003 р. разової
грошової допомоги, передбаченої Законом
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а також ст.
17-1 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" встановлено, що виплата
разової грошової допомоги здійснюється органами праці та соціального
захисту населення, яке є відповідачем за даним позовом;

- даний обов”язок вказаних відповідачів також
підтверджується п. 4 Типового положення
про головне управління праці та соціального захисту населення обласної,
Київської міської державної адміністрації і управління праці та соціального
захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації,
затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.09.2000 року № 1498, згідно якого у 2004 -
2006 роках управління проводило роботу з надання адресної соціальної допомоги і
підтримки малозабезпеченим громадян, у тому числі інвалідів; здійснювало
контроль за правильністю і своєчасністю призначення та виплати соціальних
виплат і допомоги, проведення інших заходів соціального захисту населення;
здійснювало керівництво і контроль за роботою відповідних підрозділів з
нарахування та виплати соціальних виплат і допомоги. Вищезазначені функції
закріплені за головним управлінням парці та соціального захисту населення і
сьогодні - постановою Кабінету Міністрів
України від 30.05.2007 року № 790;

- крім цього, обов»язок відповідача Головного управління праці та соціального захисту населення
Черкаської обласної державної адміністрації
здійснити нарахування та провести виплату вказаних сум підтверджується їх запереченням та запереченнями інших відповідачів;

- в частині стягнення недоплаченої одноразової допомоги із відповідачів - Центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Головного управління праці
та соціального захисту населення
Черкаської обласної державної
адміністрації та Управління праці та соціального
захисту населення Монастирищенської районної державної адміністрації не підлягає задоволенню, так як нарахування вказаних виплат не
входить до їх обов»язків у відповідності до наданих заперечень та норм діючого
законодавства,

- разом з
тим, оскільки, вказані виплати перераховуються Центром, суд вважає за необхідне
зобов»язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Черкаської
обласної державної адміністрації здійснити їх перерахування позивачу;

- оскільки, підготовка документів на виплату
одноразової допомоги покладена на управління праці та соціального захисту населення
Монастирищенської районної державної адміністрації, а виплата проводиться через
Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної
державної адміністрації, що корегує
безпосередньо Головне управління праці
та соціального захисту населення
Черкаської обласної державної
адміністрації то вони є належними відповідачами у справі. Тому суд
вважає, що підстави для притягнення до розгляду справи інших органів виконавчої
влади, відсутні;

- суд вважає твердження відповідачів про пропуск
позивачем строку звернення до суду за 2005-2007 роки є безпідставними, так як
ст.99 КАС України передбачає не лише річний термін звернення із
адміністративним позовом, але і в строки, встановлені іншими законами, яким є
ст.257 ЦК України, яка підлягає застосуванню при вирішенні майнових спорів.

Сторони звільнені від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.
55, 64 Конституції України, Законом
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ із
змінами і доповненнями, Рішенням
Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004, Рішення Конституційного Суду України від 9.07.2007 року № 6 - рп/2007, ст.ст. 7, 8, 9,10, 11, п.1) ч.1
ст.17, 72, ст.99,
ст.100, 104-106, ч.4 ст. 128,
158-163, 185-186 КАС України, Постановою Кабінету
Міністрів України від 29.09.2000 року №
1498 “Про затвердження типових положень про головне управління праці та
соціального захисту населення обласної, Київської міської державної
адміністрації і управління праці та соціального захисту населення
Севастопольської міської державної адміністрації і про управління праці та
соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастаполі
державної адміністрації”, Постановою Кабінету Міністрів України № 790
від 30.05.2007 року “Про затвердження типових положень про Головне
управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської,
управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської і
про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у мм.
Києві та Севастаполі державної адміністрації”, суд

п
о с т а н о в и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути із Головного управління
праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної
адміністрації на користь ОСОБА_1 недоплачену разову
грошову допомогу за 2005-2007 роки в сумі 3148 гривень 00 коп.,
зобов»язавши Центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат Черкаської обласної державної адміністрації
здійснити їх перерахування.

В задоволенні позову в
іншій частині відмовити.

Заяву про апеляційне
оскарження постанови суду може бути подано протягом 10 днів з дня отримання
копії повного тексту постанови через Монастирищенський районний суд до
Київського апеляційного
адміністративного суду .

Апеляційну скаргу на
постанову суду може бути подано протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження до Київського
апеляційного адміністративного суду через Монастирищенський районний
суд.

Постанова суду набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо таку заяву не було подано.

Суддя: Д.С.Ротаєнко