Справа № 22а-141/2007
Суддя: Захарова А.Ф.
Дата ухвалення: 2007-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22а-141-2007р. Головуючий
поновлення Савранський
на роботі Доповідач
в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» березня 2007 р. Колегія
судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого Захарової А.Ф.

суддів Подороги В.М.,
Адаменко Л.В.

при
секретарі Бурдуковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської
області

від 26 грудня
2006р. по справі за адміністративним позовом прокурора Корсунь-

Шевченківського району за участю третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет

спору ОСОБА_1 до Управління ветеринарної медицини в Корсунь-

Шевченківському районі Черкаської області, Корсунь-Шевченківської районної
державної

лікарні ветеринарної медицини про визнання недійсними наказів начальника
Управління

ветеринарної медицини в Корсунь-Шевченківському районі №45 від 1 вересня 2005 року в

частині переведення ОСОБА_1 і начальника Корсунь-Шевченківської районної
державної

лікарні ветеринарної медицини №135
від 29 грудня 2005 року про
звільнення ОСОБА_1,

поновлення її на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час
вимушеного

прогулу.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника
ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги, та представника
відповідачів, також начальника Управління ветеринарної медицини в
Корсунь-Шевченківському районі начальника Корсунь-Шевченківської районної
державної лікарні, які заперечували на доводи скарги, судова палата,-

встановила:

В липні 2006 року
прокурор Корсунь-Шевченківського району Черкаської області пред'явив позов в
інтересах ОСОБА_1 і за участю останньої як третьої особи з самостійними
вимогами до Управління ветеринарної медицини в Корсунь-Шевченківському районі
про визнання недійсними наказа
начальника управління №135
від 29.12.2005 року про
звільнення ОСОБА_1 та скасування такого, поновлення ОСОБА_1 на роботі,
зобов'язання управління ветеринарної медицини виплатити ОСОБА_1
середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Вказував,
що 03.07.2006 року
прокурором Корсунь-Шевченківського району внесено протест на наказ начальника
управління ветеринарної медицини №135
від 29.12.2005 року про
звільнення ОСОБА_1 з вимогою його скасувати та поновити ОСОБА_1 на посади
лаборанта Стеблівської ЛВСЕ в зв'язку з його невідповідністю вимогам ст.ст. 21; 32 КЗпП України,
ст. 41 Конституції
України.

2

Протест
прокурора Корсунь-Шевченківського району не був задоволений тому відповідно до п.4 ст. 17 КАС України він
звернувся з даним позовом до суду, -
про визнання акту незаконним.

Вказував, що
перевіркою скарги ОСОБА_1 встановлено, що наказ начальника управління
ветеринарної медицини №135
від 29.12.2005 року про
її звільнення не відповідає ст.43
Конституції України, згідно
якої використання примусової
праці в Україні забороняється, так як ОСОБА_1 01.09.2005 року незаконно
без погодження з працівником, перебуваючи у відпустці згідно наказу №83 від 01.09.2005 року з 01.09.2005 року по

07.10.2005 року була переведена з посади лаборанта Стеблівської
м'ясоконтрольної станції

смт.Стеблів на посаду ветфельдшера Стеблівської ДВЛ. ОСОБА_1 не була ознайомлена
з

наказом, свою згоду на переведення не давала. Згідно ст.32 КЗпП України
переведення

працівника без його згоди забороняється, тому невихід ОСОБА_1 на посаду
ветфельдшера

Стеблівської ДВЛ не може розцінюватись як прогул, так як її переведення на
іншу посаду є

примусовою працею. Тому наказ №135 від 29.12.2005 року про звільнення
ОСОБА_1 з

посади фельдшера Стеблівської ДВЛ за прогул згідно ст.40 п.4 КЗпП України є
незаконним.

Відсутні
докази про те, що ОСОБА_1 своєчасно попереджали про зміну істотних умов
праці, що вона добровільно запропонувала свої послуги на виконання роботи фельдшера.

На
підставі викладеного, ст.ст. 21,
п.9 Перехідних положень ЦПК України, п.7 ст.17 94; 107 КАС України,
ст.ст. 21; 32 КЗпП
України, ст.43 Конституції України, Конвенції про примусову чи обов'язкову
працю №29 від 10.06.1930 року просив
визнати недійсним наказ начальника
управління ветеринарної медицини №135
від 29.12.2005 року про
звільнення ОСОБА_1 та скасувати його. Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді лаборанта
Стеблівської м'ясоконтрольної станції і зобов'язати управління ветеринарної
медицини в Корсунь-Шевченківському районі виплатити ОСОБА_1 середньомісячний
заробіток за час вимушеного прогулу.

Оскільки наказ №135
виданий Корсунь-Шевченківською райдержлікарнею ветеринарної медицини, то
суд ухвалою залучив таку до участі в справі другим відповідачем.

В вересні 2006 року
прокурор Корсунь-Шевченківського району уточнив свої позовні вимоги,
пред'явивши такі і до Корсунь-Шевченківської районної державної лікарні
ветеринарної медицини, просив визнати недійсним наказ №135 від 29.12.05 року про
звільнення ОСОБА_1 виданий начальником К-Шевченківської районної державної
лікарні ветеринарної медицини та скасувати його. Поновити ОСОБА_1 на роботі на
посаді лаборанта Стеблівської м'ясоконтрольної станції з 09.10.2005 року,
зобов'язати К-Шевченківську районну державну лікарню ветеринарної медицини
виплатити ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 09.10.2005 року по

12.07.2006 року в сумі 1536,8
грн., пізніше ця сума збільшена до 2978,
92 грн. (за період з

07.10.05 року по 30.11.05р.).

Постановою
Корсунь-Шевченківського районного суду від 26 грудня 2006
року відмовлено в задоволенні
адміністративного позову прокурора Корсунь-Шевченківського району.

В апеляційній скарзі на цю постанову ОСОБА_1 просе її скасувати як
незаконну та прийняти нову постанову -
про задоволення позову.

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що
апеляційна скарга підлягає

до часткового задоволення.

По справі
встановлено, що 1 вересня 2005 року начальником
управління ветеринарної медицини Корсунь-Шевченківського району Моциком М.П.
був виданий наказ №45, яким -завідуючому
Стеблівської дільничної ветлікарні Оборіну Д.Ю. та лаборанту ОСОБА_1 були
оголошені догани. Підставами для прийняття такого рішення послужили матеріали
перевірки роботи лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на Стеблівському
ринку, низьку виконавчу і трудову дисципліну, незадовільне ведення документації
і неповне проведення робіт по ветсанекспертизі продукції, що реалізується
(ар.спр.42). З ціллю

3

поліпшення роботи цим же наказом ОСОБА_1 була переведена
на посаду ветеринарного фельдшера
Стеблівської дільничної ветеринарної
лікарні, а на
її місце тимчасово призначений інший працівник
ОСОБА_2. Цього ж числа наказом №83
за бажанням і заявою ОСОБА_1 їй була надана відпустка за 2002-2003 роки до 07 жовтня 2005 року (ар.спр. 43; 41- зворотний бік).

Після відбуття відпустки ОСОБА_1 на місце роботи не вийшла і до роботи не

приступила, не погоджуючись з незаконним, на її думку, переведенням її на
іншу посаду.

Наказом №135 від 29 грудня 2005 року начальника Корсунь-Шевченківської
районної

державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_1 було звільнено за прогули,
допущені

в період з 10 жовтня по 29 грудня 2005 року з виплатою відповідних
нарахувань і

компенсації за невикористану відпустку (ар.спр.31).

Не погоджуючись з діями роботодавця, ОСОБА_1 в суд з
заявою про оскарження цих дій та про поновлення на роботі не зверталася, а
звернулася до прокуратури Корсунь-Шевченківського району.

Прокурор району 3
липня 2006 року на
ім.'я начальника Корсунь-Шевченківської

районної державної лікарні ветеринарної медицини вніс
протест щодо скасування

незаконного наказу №135
від 29.12.2005 року про
звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП

України, вимагаючи її поновлення на роботі. В зв'язку з
відхиленням протесту 11 липня 2006

року, 14.07.2006 року прокурор Корсунь-Шевченківського
району звернувся до суду з даним

позовом - про визнання недійсним наказу начальника
Корсунь-Шевченківської районної

державної лікарні ветеринарної медицини №135 від
29.12.2005 року та його скасування, про

поновлення ОСОБА_1 на роботі з виплатою середньомісячного
заробітку за час

вимушеного прогулу (ар.спр. 3-5; 72-74; 120-121) лише в
додатковій заяві прокурора від

01.12.06 року (ар.спр.131-133) з'являється ще й вимога
про визнання недійсним наказу

начальника управління ветмедицини Корсунь-Шевченківського
району №45 від 01.09.2005

року в частині переведення ОСОБА_1 з посади лаборанта
Стеблівської ЛВСЕ на посаду

ветфельдшера Стеблівської ДВЛ.

Посилаючись на п.4 ст.17 КАС України про те, що компетенція
адміністративних судів поширюється на спори за зверненнями суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених законом, прокурор Корсунь-Шевченківського
району пред'явив даний позов в порядку адміністративного судочинства.

В такому ж порядку розглянув пред'явлений позов прокурора
і суд, посилаючись на норми -
ст.ст. 10; 11; 17 КАС
України.

Проте, на думку
судової палати, з цим не можна погодитися.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.17 КАС України компетенція
адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового вирішення.

За
положеннями ст.З КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на
вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією
із , сторін є
орган виконавчої влади,
орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова
особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким
чином, особливістю правовідносин в адміністративному судочинстві є їх
публічно-правовий характер, пов'язаність із сферою реалізації публічної влади.
Специфіку публічно-правового спору визначають суб'єктний склад, підстави виникнення
цього спору і тісно пов'язане з цим питання визначення меж повноважень
адміністративного суду. Специфіка публічно-правового спору обумовлена його
підставою: він виникає у випадку порушення суб'єктом публічного управління
суб'єктивних публічних прав та інтересів громадян або організацій.

4

Адміністративний позов - звернення до
адміністративного суду про захист прав,

свобод і інтересів у публічно правових відносинах (п.6
ч.1 ст.3 КАС України).

Підходячи з вище викладених позицій до оцінки правовідносин
за позовом прокурора

Корсунь-Шевченківського району до Управління ветеринарної
медицини в Корсунь-

Шевченківському районі про визнання недійсним наказу
начальника управління №45
від 01

вересня 2005
року в частині переведення лаборанта ОСОБА_1, яка не являється

держслужбовцем, та до Корсунь-Шевченківської районної
державної лікарні ветеринарної

медицини про визнання незаконним наказу начальника
лікарні за №135 від 29 грудня 2005

року по звільнення ОСОБА_1, про поновлення її на роботі
та стягнення середньомісячного

заробітку за час вимушеного прогулу, судова палата
вважає, що дані правовідносини не

мають публічно правового характеру. Не суб'єктом
публічного управління в даному випадку

порушені (як на думку прокурора району і ОСОБА_1)
суб'єктивні права останньої щодо

перебування на займаємій посаді. Начальник районної
державної лікарні ветеринарної

медицини, що видав наказ про звільнення ОСОБА_1, не є
державним службовцем, а накази про

накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 та про її
звільнення не носять

публічно-правового характеру.

В самих позовних вимогах відсутня вимога про визнання дій або бездіяльності
службових осіб незаконними, відсутній публічно-правовий спір.

А тому даний
позов прокурора не є адміністративним позовом.

Виходячи
з наведеного, тут є спір трудового права -
про визнання незаконним дисциплінарного стягнення і про поновлення на
роботі із стягненням середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу між
Управлінням ветеринарної медицини в Корсунь-Шевченківському районі, районною
державною лікарнею ветеринарної медицини -
з одного боку і ОСОБА_1 - з другого. Цей
спір не носить публічно-правового характеру, а тому має розглядатись за нормами
цивільно-процесуального кодексу України, тобто в суді загальної юрисдикції і
відповідно до норм КЗпП України має бути вирішений по суті.

Таким чином, дану справу не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Відповідно
до п.1 ч.1 ст. 157 КАС
України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в
порядку адміністративного судочинства. Згідно ч.1 ст.203 КАС України постанова
або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без
розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно
статтями 155 і 157 цього кодексу.

Таким чином, враховуючи викладене, судова палата вважає,
що рішення суду у вигляді постанови по спору, розглянутому не у відповідному
судочинстві, не можна визнати законним і обґрунтованим, а тому воно підлягає до
скасування із закриттям провадження по справі.

Керуючись ст.ст.
196; 198; 203; 206 КАС
України, судова палата,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову Корсунь-Шевченківського районного суду
Черкаської області від 26
грудня 2006 року
скасувати.

Провадження по
даній справі закрити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного

суду
України протягом місячного строку.