Справа № 3/126
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2007-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№ 3/126
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючої Блажівської Н. Є., за участю секретаря судового
засідання Серпутько Т. С.
За участю представників сторін:
ОСОБА_1. (на підставі усного клопотання позивача, паспорт серії НОМЕР_1)
Тяпкін А. Б. (довіреність б/н від 22 серпня 2007 року).
За результатами розгляду у
відкритому судовому засіданні адміністративної справи
Громадянина Афганістану
ОСОБА_2(надалі -Позивач)
Управління міграційної служби в
місті Києві (надалі -Відповідач)
скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії
На підставі частини 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 23 листопада
2007 року о 17 год. 08 хв. проголошено вступну та резолютивну частини
Громадянин Афганістану ОСОБА_2
звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовними вимогами
до Управління міграційної служби в місті Києві про скасування рішення
Відповідача, викладене у повідомленні № 256 від 23 жовтня 2007 року та
зобов'язати Управління міграційної служби в місті Києві прийняти рішення про
оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
Позивач боїться повертатись до Афганістану, через те, що він належить до певної
соціальної групи (а саме -групи афганців, які мають політичне та військове
минуле, пов'язане з НДПА), яку переслідують таліби та Аль-Каїда. Також Позивач
зазначив, що він був професійним військовим під час правління Наджибулли, а
також членом НДПА. У заяві про надання статусу біженця ОСОБА_2 зазначив про
наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань через належність
до певної соціальної групи.
Відповідач проти заявлених позовних
вимог заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник Управління міграційної служби в місті Києві зазначив, що фактів
інцидентів із застосуванням фізичного насильства, які були пов'язані з расовою,
національною, релігійною належністю чи політичними поглядами Позивач виявлено
не було. Жодних обґрунтованих фактів переслідувань або загрози переслідувань на
свою адресу заявник не навів. Заходи адміністративного впливу до заявника не
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали справи,
заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідачів, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків:
Громадянин Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1народження,
за національністю таджик, за віросповіданням -мусульманин, прибув до України в
4 жовтня 2006 року Позивач
звернувся із заявою про надання статусу біженця до Управління міграційної
служби у місті Києві.
Під час співбесіди Позивачем було
зазначено, що в 1992 році був змушений виїхати до Російської Федерації в
зв'язку з початком політичних переслідувань. З 1992 року по 1997 рік проживав у
місті Москва. У 1997 році маючи намір виїхати до Німеччини, транзитом через
Україну, нелегально перетнув державний кордон України. Також Позивачем було
вказано, що факти його переслідувань знаходяться у справі у Дніпропетровській
За наслідками співбесіди 23 жовтня
2006 року було складено висновок де вказано, що заява ОСОБА_2вважається
необґрунтованою та відсутні підстави обґрунтованого побоювання стати жертвою
переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства,
належності до певної соціальної групи або політичних переконань у зв'язку з
перебуванням до приїзду на територію України у третій безпечній країні.
23 жовтня 2006 року наказом № 629
та повідомленням № 256 Управлінням міграційної служби в місті Києві було
відмовлено Позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо надання
Відповідно до абзацу 6 статті 12
Закону України «Про біженців»рішення про відмову в оформленні документів для
вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є
очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, передбачені
абзацом другим статті 1 цього Закону, а також коли заяви носять характер
зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу біженця видає себе за
іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у
наданні статусу біженця у зв'язку з відсутністю умов, передбачених для набуття
статусу біженця абзацом другим статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не
Відповідно до абзацу 2 статті 1
Закону України «Про біженців»біженець - особа, яка не є громадянином України і
внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за
ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства),
належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за
межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом
цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань,
або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.
Відповідно до частин 1, 2 статті 8
КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до положень Закону
України «Про загальнодержавну програму адаптації законодавства України до
законодавства Європейського Союзу»метою адаптації законодавства України до
законодавства Європейського Союзу є досягнення відповідності правової системи
України acquis communautaire з урахуванням критеріїв, що висуваються
Європейським Союзом (ЄС) до держав, які мають намір вступити до нього.
Адаптація законодавства України до законодавства ЄС є пріоритетною складовою
процесу інтеграції України до Європейського Союзу, що в свою чергу є
пріоритетним напрямом української зовнішньої політики.
Враховуючи вищезазначене, суд
приймає до уваги, як орієнтир, Директиву Європейського Союзу «Щодо мінімальних
стандартів кваліфікації громадян третіх країни та осіб без громадянств біженців
або як осіб, що потребують міжнародного захист іншими причинами, а також суті
захисту, що надається», які використовуються у практиці Європейського Суду з
прав людини, відповідно до яких заяви є
обґрунтованими, якщо виконуються такі умови:
- заявник зробив реальну спробу
обґрунтувати свою заяву;
- усі важливі факти, що були в його
розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення відносно
будь-якої відсутності інших важливих фактів;
- твердження заявника є зрозумілими та
правдоподібними не протирічать конкретній та загальній інформації за його
справою;
- заявник подав свою заяву про міжнародний
захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутні поважної
причини для подання такої заяви;
- встановлено, що в цілому заявник
З матеріалів справи вбачається, що
Відповідачем не вживалися заходи щодо встановлення очевидної необґрунтованості
заяви та відсутності підтвердження зловживань Позивачем, а також заходи щодо
встановлення чи заслуговує Позивач в цілому довіри.
Як випливає з матеріалів особової
справи Позивача він зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву, зазначивши,
що зважаючи на те, що він був професійним військовим під час правління
Наджибули, а також членом НДПА у нього є обґрунтовані побоювання стати жертвою
переслідувань через його політичне та військове минуле. Водночас, Позивач зазначив, що уже попередньо звертався за
наданням статусу біженця в Росії, а також в Україні. Водночас, при прийнятті
оскаржуваного рішення Відповідачем не були вивчені ці факти, як цього вимагає
чинне законодавство.
Суд вважає за необхідне зазначити,
що «обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідування»є лише припущенням,
яке має об'єктивні підстави, але перевірити його без ризику для життя чи
особистої свободи людини практично неможливо. Тому на зважаючи на принцип
гуманізму, який закладено в основу Конвенції про статус біженців від 1951 року,
цей вислів слід тлумачити широко, тобто на користь того, хто звернувся за
наданням статусу біженця.
Таким чином, виходячи з наведеного
вище, суд вважає, що з заяви Позивача не випливає, що вона є очевидно
Відповідно до частини 1 статті 71
КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 71
КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищенаведене суд,
прийшов до висновку, що Відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним
рішення № 256 від 23 жовтня 2007 року, а тому позовні вимоги є обґрунтованими
та такими, що підлягають підлягає задоволенню.

Керуючись стаття 160, 172 КАС України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О
В И В

1.
Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Повернути громадянину Ісламської
Республіки Афганістан ОСОБА_2 з Державного бюджету України 3,40 грн.,
сплаченого судового збору.

Постанова відповідно до частини 1
статті 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не
було подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Блажівська Н. Є.

Дата
складення та підписання Постанови в повному обсязі -28 листопада 2007 року