Справа № 22а-5487/2007
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2007-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-5487/07 Головуючий
у 1-й інстанції Ганкіна І.А.
Суддя-доповідач Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2007 року Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Бараненка І.І., Маслія В.І.,

при секретарі Маркевичі
Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області на постанову
Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2007 року у справі
за адміністративними позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України у Вінницькому районі Вінницької області
про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченого підвищення
пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

У
березні 2007 року позивачі звернулися з позовом до Управління Пенсійного фонду
України у Вінницькому районі Вінницької області про стягнення недоплаченого
підвищення пенсій в сумі 4339,14 грн. та 3399,36 грн. відповідно, вказуючи, що вони є учасниками, а другий
позивач ще й інвалідом війни та згідно зі ст. 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» мають право на отримання
підвищеної пенсії з розрахунку прожиткового мінімуму.

Постановою
Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2007 року позов
ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, а ОСОБА_2 - частково: визнано
неправомірними дії УПФУ у Вінницькому районі Вінницької області щодо недоплати
пенсії за 2004-2006 роки; стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 недоплаченого підвищення
пенсії в сумі 4339,14 грн., на користь ОСОБА_2 - 3399,36 грн.

Не
погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду
України у Вінницькому районі Вінницької області
подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного вирішення справи, та ухвалити нову
постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,
а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно
зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд
першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, яким та наданим доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1
та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Судом
першої інстанції встановлено, що

З таким
висновком суду не можна не погодитися.

Колегію
суддів встановлено, що позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - є учасниками ВВВ, що підтверджують відповідними
посвідченнями.

ОСОБА_2
є також інвалідом війни 2 групи з 24.06.2005 року.

Статтею
14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" передбачено, що учасникам війни, нагородженим орденами і медалями
колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу
в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 75 процентів мінімальної
пенсії за віком, іншим учасникам війни - на 50 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Відповідно
до ст. 13 цього Закону (в редакції до 01.01.2006 року) інвалідам війни пенсії
або щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії підвищуються:
інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II
групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів
мінімальної пенсії за віком.

З
01.01.2006 року законодавцем встановлено, що інвалідам війни ІІ групи пенсії
або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії, підвищуються у розмірі 40 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Управління
Пенсійного фонду України у Вінницькому районні Вінницької області з 01.01.2004
року по 31.12.2006 року виплачувало підвищення пенсії позивачам у розмірі 9,96 грн., встановленого
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», яка
передбачає здійснення підвищення пенсій, виходячи з базового розміру 19,91 грн.

Обговорюючи питання про можливість застосування до спірних
правовідносин положень Постанови КМУ від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», колегія
суддів виходить з наступного.

У
Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою
державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є
людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком
держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними
(стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Утверджуючи
і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України
встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою
конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення
цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої
статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є
загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної
влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою
своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні
умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до
порушення принципів соціальної, правової держави.

Обмеження
Постановою КМУ положень Закону, яким
визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і
свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом
України.

За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного
Закону України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись
від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже,
встановлення Постановою КМУ від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» базового розміру
підвищення пенсій в сумі 19,91 грн., який не відповідав розміру мінімальної
пенсії за віком на момент здійснення виплати, обмежило обсяг прав
учасників та інвалідів війни, визначених Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту». Залишивши незмінним зміст права на
отримання підвищення пенсії, Постанова КМУ звузила обсяг цього права, встановивши
інший (менший) розмір такої виплати, і водночас фактично скасували
конституційну гарантію забезпечення належних умов існування ветеранів війни.

Законом України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що розмір підвищень
пенсій має обраховуватися у відсотковому відношенні саме до мінімального
розміру пенсії за віком. При цьому, саме Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» встановлює що є пенсією за віком та її
мінімальний розмір.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції при
розрахунку суми підвищень пенсій обґрунтовано керувався положеннями Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не
положеннями Постанови КМУ від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».

Таким
чином, на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з Управління Пенсійного
фонду України у Вінницькому районі Вінницької області підлягають стягненню суми
4339,14 грн. та 3399,36 грн. відповідно.

Слід також зазначити, що доводи апеляційної скарги про
проведення апелянтом виплат ОСОБА_2 як інваліду війни ІІ групи у 2006 році з
урахуванням змін до Закону України ««Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», не підтверджуються відповідними письмовими доказами, а
тому не беруться судовою колегією до уваги.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним,
матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Керуючись
ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької
області залишити без задоволення.

Постанову
Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
суддя

Судді: