Справа № 22-а\333
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2007-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Олексієнка
М.М.,

суддів: Косигіної Л.М., Жиганрвської
О.С..

при секретарі судового

засідання Нечипоренко
І.Г.,

з участю: позивача ОСОБА_1. її
представника, представника ОСОБА_2., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2на постанову
Попільнянського районного суду Житомирської області від 13.12.2006 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1
до Кривенської сільської ради
Попільнянського районну Житомирської області (надалі -сільська рада)
про визнання недійсним рішення виконавчого комітету сільської ради №8 від 12.02.2001 року, в частині
надання у приватну власність ОСОБА_2 0,20га земельної ділянки по АДРЕСА_1 та
визнання незаконним державного акту на землю, виданого на підставі вказаного
рішення,

встановила:

У серпні 2006 року ОСОБА_1. звернулась із
позовом до сільської ради про визнанання частково недійсним рішення виконкому №8 від 12.02.2001 року щодо
надання у приватну власність ОСОБА_2. 0,20
га земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, та незаконним державний акт
на право приватної власності на землю. Вимоги грунтувались на тому, що вона на
законних підставах користувалась земельною ділянкою, яку виділено ОСОБА_2. При
цьому, згоду на вилучення чи передачу землі іншій особі не давала. Не
приймалось і рішення відповідним органом про відібрання земельної ділянки.

Оскільки рішення
є незаконним, то незаконним слід визнати й державний акт на землю, який виданий
на підставі цього рішення. Документ датовано 10.02.2001 року, хоча виконком, за рішенням якогоОСОБА_2 отримала
земельну ділянку, відбувся 12.02.
2001 року.

Постановою Попільнянського районного суду Житомирської
області від 3.12.2006 року
прийнято визнання відповідачем адміністративного позову, позовні вимоги
задоволено. Суд першої інстанції виходив з того, що рішення

Справа № 22-а333
Категорія 12

Головуючий у 1 інстанції Сікан
В.М

Доповідач - суддя Олексієнко
М.М

2

виконком сільської ради прийняв з порушенням чинного законодавства, в тому
числі й Земельного кодексу України, тому воно підлягає скасуванню. Підлягає
скасуванню й державний акт.

Не погоджуючись
з постановою суду, представник третьої особи звернувся з апеляційною скаргою, в
якій просив судове рішення скасувати, справу направити на новий судовий
розгляд, оскільки судом першої інстанції допущено ряд порушень, як
матеріального, так і процесуального законодавства.

Зокрема, за
доводами скаржника, судом порушено процесуальне законодавство при розгляді
справи. Окрім того, суд не розібрався і не дав правової оцінки тим обставинам,
що ОСОБА_2. рішенням виконкому сільської ради від 17.04.1992 року виділено 0,12 га земельної
ділянки, рішеннями від 17.08.1992
року - 0,05 га, від 12.05.2000 року - 0,01 га, а всього,
станом на 15.04.2000 року,
вона отримала 0,18 га. Межа
земельних ділянок теж погоджувалась з позивачем, встановлена вона іще до
будівництва погреба, який збудовано незаконно. На час виникнення спірних
правовідносин діяв Земельний кодекс 1992
року, за яким вилучення земельних ділянок не передбачалось, а лише
проводилось призупинення права користування земельною ділянкою у випадку
добровільної відмови землекористувача по його заяві за рішенням відповідної
ради. На 0,12 га така
відмова з боку позивача була, інакше не було б рішення від 17.04.1992 року. При таких
обставинах суд не мав права приймати визнання відповідачем позову, а повинен
був розглянути справу по суті з постановления
справедливого рішення. Окрім того, посилання суду на Земельний кодекс 1993 року теж
безпідставні, що свідчить про порушення матеріального права.

Перевіривши
матеріали справи в межах апеляційної скарги, вислухавши доводи осіб, які
з'явились в судове засідання, колегія суддів прийшла до висновку про
задоволення апеляційної скарги частково.

Відповідно до
вимог, викладених в ч.4 ст. 112
КАС України, суд не приймає визнання адміністративного позову і продовжує
розгляд у справі, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи
порушують чиїсь права, свободи або інтереси. В даному випадку порушувались
права ОСОБА_2., тому суд повинен був розглянути справу по суті. Оскільки цього
зроблено не було колегія суддів вважає, що постанова підлягає зміні з
виключенням визнання адміністративного позову та задоволення вимог з цих
підстав.

Проте, колегія
суддів приходить до висновку, що рішення виконкому сільської ради від 12.02.2001 року № 8 в частині
надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки 0,20 га та державний
акт на землю є незаконними, тому підлягають скасуванню. .

Так, згідно п.1
ч.І ст.27, ч.І ст.29 ЗК України в редакції Закону №2196-12 від 13.03.1992 року, з
подальшими змінами та доповненнями, припинення права власності на земельну
ділянку або права користування земельною ділянкою можливе лише у разі
добровільної відмови від земельної ділянки власника або землекористувача.

з

Так, згідно п.1 ч.І ст.27, ч.І ст.29 ЗК України в
редакції Закону №2196-12
від 13.03.1992 року, з
подальшими змінами та доповненнями, припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою можливе лише у разі
добровільної відмови від земельної ділянки власника або землекористувача.

Як свідчать
матеріали справи, доводи позивача, згоду на вилучення земельної ділянки в
розмірі 0,20 га вона
не давала, а отже, виконком сільської ради не міг приймати рішення.

Окрім того,
відповідно до Постанови Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року №563-12 «Про земельну
реформу», Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992
року №15-92 «Про
приватизацію земельних ділянок» і Порядку передачі земельних ділянок у приватну
власність громадянам України (затверджений наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах України від 15
лютого 1993 року №10) вирішення
питання про передачу земельних ділянок у власність громадян належало до
компетенції відповідних місцевих рад.

Непереконливі є
доводи представника третьої особи в тому, що виконавчий комітет своїм рішенням
фактично передав у власність ОСОБА_2. ті земельні ділянки, які їй були виділені
за попередніми рішеннями від 12.03.1992
року (а.с.24), від 17.08.1995
року №23 (а.с.ЗО).
Згідно листа сільського голови (а.с. 63),
довідок сільської ради (а.с.5,6) виділ земельної ділянки відбувся із
земель, якими користувалась позивач, що привело до зменшення їх на 0,20 га.

Державний акт на
землю датований 10.02.2001
року, в той час, коли рішення, на підставі якого виділено земельну ділянку,
приймалось 12.02.2001 року, що
свідчить про його незаконність. Документ, виходячи з матеріалів справи,
фактично виданий без узгодження меж земельних ділянок.

Що стосується
направлення справи на новий судовий розгляд, то такі вимоги безпідставні. Суд
апеляційної інстанції скасовує постанову чи ухвалу суду і направляє справу на
новий розгляд до суду першої інстанції лише у випадках, передбачених ст.204 КАС
України.

На підставі
наведеного, керуючись ст.
ст. 195, 196, 198, 201, 206, 211 КАС України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2. задовольнити
частково.

Виключити з
постанови Попільнянського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2006 року посилання
на прийняття визнання відповідачем адміністративного позову повністю та про
задоволення адміністративного позову в цій частині.

В решті постанову залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складання постанови
в повному обсязі.

Головуючий : Судді: