Справа № 22а-2231/2007
Суддя: Стежко В.А.
Дата ухвалення: 2007-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а -2231/2007 Головуючий суддя у
категорія статобліку - 14 інстанції - Токар
У Х В А Л А

Іменем
України

13
листопада 2007 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Стежко В.А (доповідача),

суддів: Уханенко
С.А., Коршуна А.О.

при секретарі Потрненко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення
в м. Павлограді Павлоградської міської ради та ОСОБА_1

на постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2007 року у адміністративній справі № 2а-104/07 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення в м.
Павлограді Павлоградської міської ради
про стягнення сум компенсаційних виплат, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2007 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської
міської ради, в якому просив стягнути на
його користь заборгованість по
щорічній допомозі на оздоровлення, згідно зі ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ, за період з 2003-2006 р.р. у сумі 4824 грн.

При розгляді справи в суді першої інстанції, позивач доповнив позовні
вимоги шляхом подачі додаткової заяви, в якій він просив стягнути з відповідача
на його користь недоплачену суму одноразової компенсації у розмірі 9960 грн.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області
від 15 червня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволені частково, стягнуто з
Управління праці та соціального захисту населення в м. Павлограді
Павлоградської міської ради на користь
ОСОБА_1 невиплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за період часу 2003-2005 роки у розмірі 3224 грн. В решті позову відмовлено.

З постановою суду першої інстанції
не погодилися як позивач так і відповідач у справі. Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що суд
не розглянув всі питання, вирішення яких необхідно для захисту його прав,
просить скасувати постанову суду в
частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління праці та
соціального захисту населення Павлоградської
міської ради подало апеляційну скаргу, в якій також просить скасувати
рішення суду в частині задоволення
позову ОСОБА_1, оскільки вважає позовні вимоги безпідставними.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів
апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів не знаходить підстав для
їх задоволення виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено і не оспорюється апелянтами, що
ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії I категорії та інвалідом 3-ї групи
внаслідок катастрофи на ЧАЕС.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ щорічна
допомога інвалідам ІІІ -ї групи виплачується у розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати (абзац 7 частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ).

Статтею 1 Закону України «Про встановлення мінімальної заробітної плати
на 2003 рік» від 2612.2002 року № 372-IV розмір мінімальної
заробітної плати встановлений з 01 січня
2003 року у розмірі 185 грн. за місяць, а з 01 грудня
2003-2004 роках - 237 грн., у 2005 році 332 грн. Зі змісту цих Законів не вбачається будь-яких обмежень
щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації
норми статті 48 Закону № 796-ХІІ,
а навпаки, статтею 2 Закону № 372-ІV
передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України здійснювати застосування цих
норм.

Встановлений ще в 1996 році постановою КМУ № 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення
протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому
іншими законами України. Зокрема, розмір мінімальної заробітної плати, відповідно до статті 1 Закону №
372-ІV з 01 січня 2003 року
складав 185 грн. на місяць, який згідно з внесеними Верховною Радою України
змінами до Державного бюджету України зростав кожен наступний рік. При цьому,
вказані закони не містили обмежень, щодо
застосування статті 48 Закону № 796-ХІІ. Оскільки ні Верховна Рада України, ні
Кабінет Міністрів України в наступному
будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону № 796-ХІІ та Закон України «Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2003 рік», стаття 89 Закон
України «Про державний бюджет України на
2004 рік», стаття 83 Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік».

Згідно вищевикладеного, суд першої інстанції вірно визначив суму
недоплаченої допомоги на
оздоровлення позивачу за період
2003-2005 років, що складає 3224 грн.

Доводи ОСОБА_1, про стягнення на
його користь сум на оздоровлення за 2006
рік у розмірі 1600 грн., необґрунтовані, оскільки дію абзацу 4 ч.4 ст. 48 ЗУ
«Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», зупинено на 2006 рік, в частині виплати компенсацій
і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, згідно із
Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік». Таким чином,
виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік в розмірі 90 грн.
ґрунтується на законі.

Стосовно вимоги позивача про стягнення на його користь недоплаченої одноразової компенсації у сумі 9960 грн., то вона є необґрунтованою,
оскільки дію абзацу 5 частини 1 ст.48 Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зупинено
на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати, згідно з Законом України «Про державний бюджет
України на 2006 рік». Дії відповідача
щодо виплати позивачу одноразової компенсації у розмірі 189 грн. 60 коп. є
правомірним.

З урахуванням наведених обставин, підстав для
скасування постанови немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України, колегія
суддів -

У х в а л и л а
:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Управління праці та соціального захисту
населення в м. Павлограді Павлоградської міської ради - залишити без
задоволення, а постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 15 червня 2007 року - без змін.

Ухвала
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з часу виготовлення її повного тексту.

Головуючий:

Судді