Справа № К-11659/06
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2007-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2007 року м.
Київ

Колегія
суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого: судді Чалого С.Я.,

суддів: Гордійчук М.П., Бим М.Є., Гончар
Л.Я., Кравченко О.О,

при секретарі: Безпалому Д.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в Амвросіївському районі Донецької
області на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08 серпня 2005 року у справі за позовом
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань в Амвросіївському районі до
Донецької залізниці та Іловайського вагонного депо Донецької залізниці про
стягнення 1 224,82 грн. та про зобов'язання відповідачів прийняти особову
справу ОСОБА_1. від відділення Фонду для продовження виплат сум втраченого
заробітку, -

встановила:

У березні 2005 року відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань в Амвросіївському районі звернулося до суду з позовом до Донецької залізниці та Іловайського вагонного
ДЕПО Донецької залізниці про стягнення 1305,00 грн. та про зобов'язання
відповідачів прийняти особову справу ОСОБА_1. від відділення Фонду для
продовження виплат сум втраченого заробітку.

Позов мотивований тим, що відповідач в порушення вимог
чинного законодавства України відмовляється сплатити позивачу відшкодування
витрат з виплати пенсії та прийняти особову справу ОСОБА_1. від відділення
Фонду для продовження виплат сум втраченого заробітку.

Рішенням господарського суду Донецької області від 29 червня
2005 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Донецької залізниці на
користь позивача суму у розмірі 1104 грн. 24 грн., сплачених гр. ОСОБА_1. за
період з 01.03.2002 року по 01.04.2005 року, у задоволенні позовних вимог про
стягнення суми у розмірі 201 грн. 70 коп. та зобов'язання прийняти особову
справу ОСОБА_1 для продовження виплат сум втраченого заробітку відмовлено,
припинено провадження відносно Іловайського вагонного депо в зв'язку з тим, що
останній не є юридичною особою.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 08 серпня 2005 року рішення суду першої інстанції
частково скасовано: у стягненні суми на користь позивача відмовлено, виключено
із резолютивної частини посилання про стягнення держмита та судових витрат, в
решті рішення залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції позивач звернувся з касаційною скаргою.

У поданій касаційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в Амвросіївському районі просить
скасувати зазначене судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції,
посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В судове засідання касаційної
інстанції сторони не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Відповідно до ст. 220 КАС України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин
у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу.

Розглянувши касаційну скаргу та обговоривши її доводи за
матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність
підстав для її задоволення.

Згідно зі ст. 224 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального
права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Судами попередніх інстанцій встановлено
наступне: 11.06.1969 року працівник заводу ім. Войкова ОСОБА_1отримав каліцтво
та втратив працездатність з вини Іловайського відділення залізниці, що
встановлено рішенням народного суду Амвросіївського району від 28.04.1970 року.

У зв'язку із встановленням стійкої втрати
професійної працездатності 30% безстроково ОСОБА_1. Фондом призначено щомісячну
страхову виплату, станом на 01.04.05р. виплачено 1305, 94 коп.

ОСОБА_1. на час нещасного випадку не
перебував у трудових відносинах з Донецькою залізницею, адже працював на заводі
ім. Войкова і був застрахований у відповідності із Законом України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Вагонним депо Іловайськ Донецької залізниці
за період з 2001 по 2005 роки своєчасно і в повному обсязі сплачувались
страхові внески, жодних порушень відповідачем законодавства у сфері соціального
страхування від нещасного випадку на виробництві не було.

Позивач за своєю власною ініціативою
виплачував на користь ОСОБА_1 суми втраченого ним заробітку.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її
життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед
людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Статтею 46 Конституції України встановлено,
що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення
їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в
інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних
закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя,
не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Підпунктами "г" і "д"
пункту 1 статті 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності", який набрав чинності
з 1 квітня 2001 року, передбачено, що Фонд соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Частиною другою ст. 2 вказаного Закону
особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено
згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або
професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків,
мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до
цього Закону.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону
України „Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", Фонд соціального страхування від
нещасних випадків сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому
порядку цьому Фонду документи, що підтверджують право працівників (членів їх
сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право
встановлено в судовому порядку.

Законодавством України у сфері соціального
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання
не передбачено відшкодування страхових виплат в регресивному порядку за рахунок
коштів відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд касаційної
інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відмови в
задоволенні позову з відповідачів, з мотивів зазначених у судових рішеннях.

Судом апеляційної інстанцій були вірно
застосовані норми процесуального права, дана правильна правова оцінка
встановленим у справі обставинам.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань в Амвросіївському районі Донецької області залишити без
задоволення, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08 серпня 2005 року - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає, крім із підстав, у строки та порядку,
визначених ст.ст. 237 - 239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: