Справа № К-11408/06
Суддя: Фадєєва Н.М.
Дата ухвалення: 2007-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2007 року м.
Київ

Колегія
суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого: судді Фадєєвої Н.М.,

суддів: Гордійчук М.П., Васильченко Н.В.,
Гончар Л.Я., Маринчак Н.Є.

при секретарі: Безпалому Д.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу фізичної особи -
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на рішення господарського суду від
08 квітня 2005 року та постанову Луганського
апеляційного господарського суду від 04 серпня 2005 року у справі за позовом
управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку до Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1про стягнення штрафної санкції у розмірі
680,00 грн. та зустрічному позову відповідача до управління Пенсійного фонду
України в м. Сєвєродонецьку про визнання недійсними рішень № 9 від 25 лютого
2003 року, № 27 від 25 березня 2003 року, -

встановила:

У травні 2003 управління Пенсійного фонду України в місті
Сєвєродонецьку звернулося до суду з позовом до Суб'єкта підприємницької
діяльності (надалі - СПД) ОСОБА_1про стягнення штрафних санкцій в розмірі
680,00 грн.

СПД ОСОБА_1 звернулася із зустрічною позовною заявою до
управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку про визнання
недійсними рішень № 9 від 25 лютого 2003 року, № 27 від 25 березня 2003 року
про застосування штрафних санкцій за ненадання розрахунку зобов'язання зі
сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням господарського суду Луганської області від
06.08.03р., залишеним без змін постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 11.11.03р. було відмовлено в задоволенні первісного
позову та задоволено зустрічний.

Постановою Вищого господарського суду України від 4-18.03.04
року згадані судові рішення були скасовані в частині задоволення зустрічного
позову про визнання недійсним рішень управління Пенсійного фонду України в
місті Сєвєродонецьку, справа направлена на новий судовий розгляд. В іншій
частині рішення залишені без змін.

В залишених без змін судових рішеннях про відмову в
первісному позові (про стягнення штрафних санкцій на користь позивача)
постанова Вищого господарського суду мотивована тим, що органи Пенсійного фонду
України не є органами стягнення у розумінні Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами".

При повторному розгляді зустрічного позову СПД
ОСОБА_1, рішенням господарського суду
Луганської області від 15.09.04р., яке залишено без змін постановою Луганського
апеляційного господарського суду від 16.11.04р. в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18
січня 2005 року зазначені судові рішення судів попередніх інстанцій скасовані
повністю, справа направлена на новий судовий розгляд.

При новому розгляді справи постановою господарського суду
Луганської області від 08 квітня 2005 року повністю задоволено первісний позов
управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку, у задоволені зустрічного
позову відмовлено.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду
від 04 серпня 2005 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів, ОСОБА_1
звернулась з касаційною скаргою.

У поданій касаційній скарзі ставиться
питання про скасування постановлених судових рішень та постановлення нового,
яким припинити провадження по первісному позову та задовольнити зустрічні
позовні вимоги. СПД ОСОБА_1 посилається на порушення судами норм матеріального
і процесуального права.

В судове засідання касаційної
інстанції сторони не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Відповідно до ст. 220 КАС України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин
у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу.

Розглянувши касаційну скаргу та обговоривши її доводи за
матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав
для її часткового задоволення.

Відповідно до ст. 225 Кодексу
адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне:
управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку 25.02.2003 року та
25.03.2003 року прийняті рішення відповідно №9 та №27, якими до СПД ОСОБА_1
застосовано штрафні санкції в розмірі 680,00 грн. за не подачу розрахунків
зобов'язання зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у
строки, визначені законодавством, за період листопад-грудень 2002 р. та
січень-лютий 2003 року.

Висновки судів в цій частині про правильність
застосування штрафних санкцій ґрунтуються на вимогах закону та з ними
погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України.

Разом з тим, у справі є постанова Вищого господарського
суду України від 4-18.03.04 року, якою залишено без змін рішення судів обох
інстанцій про відмову у стягненні цих штрафних санкцій. Зазначена постанова до
теперішнього часу не скасована, а отже, в силу ч. 4 ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства України провадження по справі в цій частині слід
закрити, оскільки є такі. Що набрали законної сили судові рішення з того самого
спору і між тими самими сторонами.

Крім того, судами встановлено, що СПД ОСОБА_1 є платником
єдиного податку по спрощеній системі оподаткування, використовує працю найманих
працівників відповідно до укладених трудових договорів.

Згідно Закону України «Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування є фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які
використовують працю найманих працівників, а також фізичні особи, які працюють
на умовах трудового договору.

Об'єктом оподаткування для суб'єктів підприємницької
діяльності, які використовують працю найманих працівників є фактичні витрати на
оплату праці працівників та суми оподатковуваного доходу (прибутку).

Відповідно до вимог чинного законодавства
України, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Враховуючи вищевикладене суд касаційної
приходить до висновку, що судами попередніх інстанцій в цій частині вірно
застосовано до спірних правовідносин норми матеріального і процесуального
законодавства, зокрема Закону України «Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» у поєднанні із положеннями Закону України «Про державну
підтримку малого підприємництва» та Указу Президента України №727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»,
вірно застосовано до спірних правовідносин Інструкцію про порядок обчислення і
сплати підприємствами, установами, організаціями, громадянами збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх
надходження.

Суд касаційної інстанції погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій щодо того, що сплата єдиного податку не
звільняє роботодавця від обов'язку утримання і перерахування збору з заробітної
плати найманих працівників та подачі розрахунку зобов'язання зі сплати збору за
формою згідно з додатком №22 до Інструкції про порядок обчислення і сплати
підприємствами, установами, організаціями, громадянами збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження.

Судами дана вірна правова оцінка вказаним
вище обставинам, вірно зазначено, що збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування з найманих працівників утримують і перераховують до Пенсійного
фонду роботодавці.

За вказаних обставин касаційну скаргу слід
частково задовольнити з викладених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 157, 220, 221, 225, 230,
231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу фізичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення господарського суду від 08 квітня
2005 року та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 04
серпня 2005 року по даній справі змінити.

Зазначені судові рішення в частині
задоволення позову про стягнення штрафу у розмірі 680 грн. скасувати,
провадження в цій частині закрити.

В іншій частині оскаржувані рішення
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає, крім із підстав, у строки та порядку,
визначених ст.ст. 237 - 239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: