Справа № К-25076/06
Суддя: Брайко А.І.
Дата ухвалення: 2007-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№
ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2007р.

Вищий адміністративний суд України
у складі:

головуючого-судді Брайка А. І.,

суддів Голубєвої Г. К.,

Карася
О. В.,

Рибченка
А. О.,

Федорова
М. О.,

секретар судового засідання -
Міненко О. М.,

розглянувши касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя

на постанову Господарського суду
Запорізької області від 23.02.2006р. та ухвалу Запорізького апеляційного
господарського суду від 14.06.2006р. у справі № 18/48-АП

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Запоріжжя

про визнання нечинним та скасування
рішення про застосування фінансових санкцій,

за участю представників:

позивача - не з'явились,

відповідача - не з'явились,

встановив:

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1подано позов про визнання нечинним та скасування рішення
Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя № /0
від 19.12.2005р. про застосування фінансових санкцій в розмірі 1 860 грн. з
посиланням на те, що зазначений в оспорюваному рішенні акт перевірки
підприємець не отримував, ніяких податкових зобов'язань та податкового боргу в
нього немає, а також строк сплати штрафних санкцій застосований відповідно пп.
5.3.2. п. 5.3. ст. 5 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 23.02.2006р., залишеною без змін ухвалою
Запорізького апеляційного господарського суду від 14.06.2006р. у справі №
18/48-АП позов задоволено частково: рішення Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Запоріжжя
№ /0 від 19.12.2005р. визнано протиправним та скасовано в
частині визначення строків сплати санкцій та наслідків, передбачених пп. 5.3.2.
п. 5.3. ст. 5 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”; в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Судові рішення обґрунтовані тим, що
позивачем допущено порушення правил ведення господарської діяльності, а тому до
нього правомірно застосовані штрафні санкції; однак застосовані штрафні санкції
не носять характеру податкового зобов'язання і строки їх сплати не можуть бути
передбачені Законом України “Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Відповідач, не погоджуючись з вказаними
рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подав касаційну скаргу в якій
просить їх скасувати в частині задоволення позову, ухвалити нове рішення, яким
позов залишити без задоволення в повному обсязі посилаючись на порушення норм
матеріального права, а саме: п. 5.3. ст. 5 Закону України “Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами”.

Позивач заперечення на касаційну скаргу
не надав.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин справи Вищий адміністративний суд України
приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню по слідуючим
доводам та мотивам.

Згідно з преамбулою Закону України “Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг” цей Закон визначає правові засади застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг.

Закон України “Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових
платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів
стягнення. Також він встановлює спеціальний порядок нарахування, оскарження
нарахування, процедуру сплати та примусового стягнення, яка може
застосовуватися лише щодо податків і зборів (обов'язкових платежів), сплата
яких передбачена Законами з питань оподаткування, тобто він не регулює питання
застосування та стягнення фінансових санкцій за порушення порядку застосування
реєстраторів розрахункових операцій.

Обов'язки суб'єкта підприємницької діяльності по сплаті штрафу за порушення ним норм
Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” не відноситься до категорії податкового зобов'язання або податкового боргу.

Згідно ст. 25 Закону України “Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг” суми фінансових санкцій, які визначені статтями 17 - 24
Закону, підлягають перерахуванню суб'єктами підприємницької діяльності до
Державного бюджету України в десятиденний термін з дня прийняття органами
державної податкової служби України рішення про застосування таких фінансових
санкцій.

Таким чином визначення в оспорюваному
рішенні строків сплати штрафних санкцій відповідно до пп. 5.3.2. п. 5.3. ст. 5
Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами” суперечить положенням ч. 2 ст. 19
Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Що стосується правомірності виявлених
порушень та розміру застосованих штрафних санкцій необхідно зазначити, що
позивачем це не оспорюється, порушення вимог п. п. 1, 2, 13 ст. 3 Закону
України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг” встановлені судами попередніх інстанцій,
доведені відповідачем та вірно застосовані штрафні санкції відповідно до ст.
ст. 17, 22 зазначеного Закону.

За вказаних обставин, зважаючи на відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок
судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову є вірним, рішення
прийняті відповідно чинного законодавства, а вимоги відповідача є
необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 КАС України, -

ухвалив:

1. Залишити касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя без задоволення, а
постанову Господарського суду Запорізької області від 23.02.2006р. та ухвалу
Запорізького апеляційного господарського суду від 14.06.2006р. у справі № 18/48-АП - без змін.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена відповідно до вимог ст. ст. 235 - 237, ч. 1
ст. 238 КАС України.

Головуючий-суддя (підпис) Брайко А. І.

Судді (підпис) Голубєва Г. К.

(підпис) Карась О. В.

(підпис) Рибченко А. О.

(підпис) Федоров М. О.

З оригіналом згідно

Відповідальний секретар Міненко О. М.