Справа № 2-а-152/2007р.
Суддя: Чернобривко Л.Б.
Дата ухвалення: 2007-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2007
року Лисичанський міський суд
Луганської області

у складі : головуючої
судді Чернобривко
Л.Б.

при секретарі судового засідання Семікіній К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1
до Управління праці і соціального захисту населення Лисичанської міської ради, 3 особа Головне
управління Державного казначейства України
у Луганській області про
стягнення одноразової щорічної
грошової допомоги та щорічної допомоги на оздоровлення,

в с т а н о в и в :

позивач
звернувся з позовом до відповідача про
стягнення одноразової щорічної
грошової допомоги та щорічної допомоги на оздоровлення, посилаючись на те,
що він є інвалідом 2 групи ЧАЕС та інвалідом
війни 2 групи . Статтею 48
Закону України “ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачено йому як інваліду 2 групи
щорічна компенсація на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Відповідно до Закону України
“Про Державний бюджет на 2007 рік” розмір мінімальної заробітної плати у червні
становить 420 грн., тобто сума щорічної допомоги на оздоровлення повинна становити 2100грн.(
420грнх5). Відповідачем йому було виплачено 120грн. Недоплата становить
1980грн( 2100грн.-120грн.)

Відповідно п.27 ст.13 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантіях їх соціального захисту” , йому як інваліду 2 групи надається щорічна
грошова допомога до 5 травня у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.
Відповідно Закону України “Про Державний бюджет на 2007 рік” розмір мінімальної
пенсії за віком з 01.04.2007 року становить 410грн. і розмір компенсації повинен бути 3280грн ( 410 грн. х8) .
Відповідачем йому виплачено 360грн, недоплата становить 2920грн (
3280грн.-360грн.) Всього по двох
компенсаціях відповідач недоплатив йому 4900 грн.( 1980 грн. +2920грн.) Просив задовольнити позов в повному обсязі.

У
судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги, просив їх задовольнити. В своїх поясненнях посилався на
обставини, викладені в позовній заяві, в обґрунтування яких надав суду відповідні докази.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши
письмово та усно, що дійсно позивачу як інваліду 2 групи згідно до ч.4 ст. 48
Закону України “ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена виплата щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Починаючи з 1996 року у
Законах України “Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати”, якій
приймались Верховною Радою України на відповідні роки, встановлено, щодо
прийняття Верховною Радою України змін до законів, у нормах яких для
розрахунків застосовується мінімальний розмір заробітної плати, не
застосовувати його як розрахункову величину для визначення розмірів допомоги,
компенсацій та інших виплат.

Стаття 62 Закону України “ Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачає. Що порядок
застосування цього Закону визначається Кабінетом Міністрів України, рішення
якого обов'язкові для виконання. Цей
порядок було визначено Постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, відповідно до якої щорічна
компенсація на оздоровлення інвалідам 2 групи була передбачена у розмірі 120
грн.

Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального
захисту” передбачено виплату
одноразової щорічної допомоги до Дня Перемоги інвалідам 2 групи у розмірі
8 мінімальних пенсій за віком. Однак ч.3 ст.28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” передбачає, що розмір пенсій
за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій. Законом України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік” дію ст. 48 Закону України “
Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” та ст.. 13 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантіях їх соціального захисту” зупинено на 2007 рік в частині виплати
компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії. Цим же Законом передбачено розмір щорічної одноразової
грошової допомоги до 5 Травня у розмірі 360 грн.

Відповідач не є прибутковою організацією, а є розпорядником бюджетних
коштів. Щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 2 групи та щорічна
одноразова грошова допомога до 5 Травня фінансуються виключено з Державного
бюджету. Розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами. Відповідачем виплачено позивачу щорічну
допомогу на оздоровлення та щорічну одноразову грошову допомогу до 5 Травня у
вище означених розмірах, тому просила в позові відмовити.

Представник 3-ї особи управління Державного казначейства України в
Луганській області позов не визнала,
пояснивши, що ними здійснюється контроль за
цільовим використанням коштів, які надходять з Державного бюджету і
перераховуються на рахунки відповідача. Розміри щорічної
допомоги
на оздоровлення інвалідам 2 групи та щорічна одноразова грошова допомога до 5
Травня передбачені Законом України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік” фінансуються
включно з Державного бюджету. Кошти,
які були перераховані на рахунок відповідача ним використані, інших коштів на
рахунку немає.

Суд
досліджує надані позивачем докази:

заява від 25.07.2007 року, копії посвідчень, витяги з огляду МСЕК ,
заперечення на позов.

Суд, заслухавши сторони, представника
3 -ї особи, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає
задоволенню.

У
судовому засіданні встановлено, що відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України “
Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” позивач має
право на отримання щорічної компенсації на оздоровлення, яка для інвалідів 2
групи становить 5 мінімальних заробітних
плат .

Відповідно до ст. 22 Конституції
України при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно до ч.4 ст.48 Закону України “ Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” щорічна допомога на оздоровлення
виплачується інвалідам 2 групи у розмірі
5 мінімальних заробітних плат.

Суд вважає, що посилання відповідача на Постанову Кабінету Міністрів
України від 12.04.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” є неправомірним, оскільки спеціальним законом, а
саме Законом України “ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”
чітко встановлений розмір цієї компенсації і відповідно до ст. 70
вказаного Закону звуження обсягу прав його суб'єктів можливо лише шляхом
внесення змін до цього закону.

Крім
того, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №
1-29/2007 встановлено, що метою і
особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов
для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання
держави перед громадянами, спрямовані на
їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і
гарантій. Отже , при прийняття закону про Державний бюджети України мають бути
дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права,
забезпечена соціальна стабільність, а
також збережені пільги, компенсації і
гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній
життєвий рівень. Оскільки предмет закону
про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі,
то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг,
компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України. Тому цим рішенням
були визнані такими, що не відповідають Конституції України ( є
неконституційними) п.30 ст. 71 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” , яким зупинено на 2007 рік
дію абзаців 2, 3, 4, 5, 6, 6 частини 4 та частини 7 ст. 48 Закону України “ Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Відповідно до Закону України від
15.03.2007 року “Про внесення змін до
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” мінімальна заробітна плата з 1 квітня
встановлена у розмірі 420 грн. Розмір
компенсації на оздоровлення повинен бути
2100грн.( 420 грн.х5). Позивач отримав компенсацію у розмірі 120 грн.
Різниця між належною на отриманою сумою складає 1980 грн.( 2100грн.-120грн.).
Тому недоотримана сума 1980 грн. підлягає стягненню з відповідача.

У
судовому засіданні також було встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи і відповідно до п.27 ст. 13
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціальної захисту”
має право на отримання щорічної
одноразової грошової допомоги до 5 травня
у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.
Саме право позивача на отримання грошової допомоги відповідачем не
оспорюється. Розмір грошової допомоги визначений у цій статті , тому
суд виходив саме з цього розміру при розрахунку боргу.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України “Про
виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини”
суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод та протоколи до неї і Практику Європейського Суду як
джерело права. Відповідно ж до ст. 1
Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична особа має право мирно володіти своїм
майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах , передбачених
законом і загальними принципами міжнародного права. Розглядаючи борги по виплатам у сенсі поняття
власності, яке міститься у ст.1 ч.1
Протоколу № 1 Конвенції, ці борги становлять майно, а отже майнові права і
таким чином підпадають під поняття власності. Тому про розгляді справи “Качко
проти України” Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з
державного бюджету. Держава може вводити призупиняти чи закінчити виплату надбавок, вносячи відповідні зміни в
законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних
надбавок і дотримано всі вимоги , відповідні положення є чинними. При цьому
органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань. Тому суд не може взяти до
уваги пояснення представника відповідача про відсутність фінансових можливостей
. Оскільки правові положення, які передбачають виплату разової щорічної допомоги
учаснику війни до Дня Перемоги є чинними, тобто не скасовані, не змінені і позивач має право на їх отримання, органи
державної влади не можуть свідомо зменшувати ці виплати. Судом встановлено, що позивачеві
виплачувалась щорічна допомога відповідно до бюджетного законодавства у 2007 році
у сумі 360грн., а повинна була виплачуватись, виходячи з мінімальної пенсії за
віком у розмірі 3280грн. Тому борг
становить 2920грн.

На підставі ст. ст. 2, 13 п.27
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», ст. 48 ч.4 Закону України “ Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, керуючись ст. ст. 2, 11, 159-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Позов
ОСОБА_1 до Управління праці і соціального
захисту населення Лисичанської міської
ради про стягнення одноразової щорічної грошової допомоги та щорічної допомоги на оздоровлення задовольнити.

Стягнути з Управління праці і
соціального захисту населення
Лисичанської міської ради на користь ОСОБА_1 заборгованість з
одноразової щорічної грошової допомоги в
сумі 2920(дві тисячі дев'ятсот двадцять)грн.

Стягнути з Управління праці і
соціального захисту населення
Лисичанської міської ради на користь ОСОБА_1 заборгованість з щорічної
допомоги на оздоровлення в сумі 1980( одна тисяча дев'ятсот вісімдесят)грн.

Постанова може бути оскаржена до Донецького адміністративного апеляційного суду шляхом подання до Лисичанського міського
суду заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів з дня її проголошення
або подання апеляційної скарги у той самий строк. Апеляційна скарга подається
протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до
Лисичанського міського суду.

Суддя: