Справа № 22-а-2096/2007
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2007-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20"
грудня 2007 року
м. Харків

Справа №
22-а-2096/07

Категорія: 14
Головуючий 1 інстанції: Васильєва Л.М.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія
суддів у складі:

Головуючий
суддя Філатов Ю.М.,

Суддя Водолажська
Н.С., Суддя Шевцова Н.В.

при секретарі
Волошиній Я.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Міняйло Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та УПФУ Київського району в м. Полтаві на
постанову Київського районного суду м. Полтави від 11.06.2007 року по справі №
2-а-17/2007р.

за позовом ОСОБА_1

до УПФУ
Київського району в м. Полтаві

третя
особа ГУДК
України в Полтавській області

про
визнання дій неправомірними, стягнення моральної шкоди ,
-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач,
ОСОБА_1, звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовною заявою,
після неодноразового уточнення та доповнення якої просив визнати, що 06.05.06
р. ним подані до УПФУ Київського району м. Полтави всі необхідні для
своєчасного і правильного призначення йому наукової пенсії документи, а вимоги
посадових осіб цього фонду переоформляти окремі документи і надавати деякі
додаткові документи були безпідставними і протиправними; підтвердити
ідентичність інформації про його заробіток за період з 01.10.74 р. по 30.09.79
р. в довідках № 15-1625 від 20.09.04 р. і № 15-311 від 06.05.06 р. з
інформацією про його заробіток за цей же період в довідці № 15-318 від 11.05.06
р.; визнати безпідставність вимоги відповідача замість довідок про його
заробіток у 1974-1979 р.р., поданих 04 та 06 травня, в термін до 05.08.06 р.
подати нову довідку; визнати, що вимоги відповідача про додаткове пояснення про
причини коливань величини місячних зарплат у довідці про його зарплату за
період після 01.07.00 р. є порушенням ч. 1 ст. 40 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; визнати, що відмовчування
відповідача на заяви від 05.05.06 р. (основна та додаткова), від 11.05.06 р.,
від 21.06.06 р. та ігнорування прохань, що названі в цих заявах, є порушенням
ст. 7, ст. 15, ст. 18, ст. 19, ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» і
ст. 40 Конституції України; визнати, що заниження відповідачем стажу наукової
роботи на 3 роки за рахунок вилучення терміну навчання в аспірантурі знецінює,
принижує і ганьбить успішне навчання в аспірантурі, а також є порушенням ст.
22-3 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність»; визнати, що
відхилення відповідачем прохання про вилучення із періоду, за який враховується
заробітна плата при визначенні пенсії, 4 роки 5 місяців у відповідності з абз.
3 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», є порушенням цього Закону і ст. 24 Конституції України; визнати,
що ігнорування відповідачем прохання підвищити величину пенсії у зв'язку з
відстрочкою часу її призначення на 9 років у відповідності із ст. 29 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є порушенням
цього Закону і ганьбить, знецінює і дискредитує його чесну, законослухняну,
достойну і заохочувану державою громадянську поведінку впродовж 9 років
невиходу на пенсію з 22.03.97 р. по 04.05.06 р.; визнати, що вчиненими
відповідачем при розгляді заяв протиправними діями відповідач порушив ст. 24,
ст. 28, ст. 40, ст. 56, ст. 58, ст. 64 Конституції України; зобов'язати
відповідача розглянути звернення про призначення пенсії без порушень чинного
законодавства, а саме: загальний стаж і науковий стаж роботи визнати без
порушень Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», вилучити
із періоду, за який враховується зарплата для обчислення пенсії 4 роки і 5
місяців (з 01.07.00 р. по 30.11.04 р.) у відповідності із ст. 40 (ч. 1 абз. 3)
Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», підвищити
величину пенсії у зв'язку із відстрочкою часу її призначення на 9 років станом
на 06.05.06 р. і на 10 років станом на 17.05.07 р. згідно ст. 29 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; визнати, що порушення
відповідачем ст. 7, ст. 15, ст. 18, ст. 19, ст. 20 Закону України «Про
звернення громадян», ст. 29 і ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», т. 22-3 Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність», ст. 24, ст. 28, ст. 40, ст. 46, ст. 56, ст. 58,
ст. 64 Конституції України при розгляді звернення про призначення пенсії
принизили його чесність і гідність і завдали великої моральної шкоди і збитків,
які за підрахунками позивача складають 145114,2 грн.; зобов'язати відповідача
відшкодувати завдані моральні збитки в розмірі 145114,2 грн.; повідомити
Головне управління Пенсійного фонду України про факти численних порушень
чинного законодавства при розгляді звернення позивача про призначення пенсії в
Управління ПФУ Київського району м. Полтави; стягнути з відповідача на користь
позивача понесені витрати у зв'язку із розглядом справи у суді в сумі 1527,5
грн.; визнати, що на 06.05.06 р. - дату подачі документів на призначення
наукової пенсії у ПФ Київського району м. Полтави - тривалість відстрочки
виходу на пенсію становила 9 років 1 місяць 16 днів, а станом на 17.05.07 р.
вона вже становила 10 років 1 місяць 26 днів; врахувати ці факти при визначенні
величини пенсії; зобов'язати відповідача зробити розрахунки правильної величини
пенсії на основі законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і «Про наукову та науково-технічну діяльність» та з врахуванням
середньої величини заробітної плати у науковій галузі не на 2005 р., а з
врахуванням значення цієї величини у 2006 р., оскільки остаточне вирішення
питання про призначення пенсії робиться у 2007 р., коли вже відома середня
величина заробітної плати у науковій галузі за 2006 р.; визнати, що виконання
відповідачем норм постанов КМУ № 1151 від 24.07.03 р. та № 372 від 24.03.04 р.
всупереч нормам Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» при розгляді пенсійної справи є безпідставним і протиправним і є
порушенням ст. 58 і ст. 64 Конституції України; визнати, що станом на 17.05.07
р. позивач не має статусу пенсіонера (а також статусів «ветерана праці» та
«дитя війни») і не має права користуватися тими всіма пільгами, що надаються
пенсіонерам державою, і що він зможе набути цих статусів і прав користуватися
пільгами лише з дати одержання належним чином оформленого пенсійного
посвідчення.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від
11.06.07 р. по справі № 2а-17/07 позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України у Київському району в м. Полтаві були задоволені
частково. Судом визнано, що дії Управління Пенсійного фонду України Київського
району у м. Полтаві в частині не
зарахування до наукового стажу 2 роки 11 місяців навчання ОСОБА_1 в аспірантурі
Львівського політехнічного інституту з відривом від виробництва з 01.09.68 р.
по 01.18.71 р. є порушенням ст. 22-3 „Про наукову та науково-технічну
діяльність". В задоволенні інших позовних вимог було відмовлено.

Позивач не погодився з постановою суду і звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану постанову і направити
справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм процесуального
права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач також не погодився з постановою суду першої
інстанції і в апеляційній скарзі просив скасувати дану постанову та прийняти
нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те,
що судом не була надана належна оцінка доказам.

Апеляційна скарга відповідача вмотивована тим, що при
розрахунку стажу наукового працівника був врахований період навчання позивача в
аспірантурі строком 2 роки 11 місяців 29 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши судове рішення,
дослідивши доводи апеляційних скарг та пояснень представників сторін в судовому
засіданні, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1
задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду
України Київського району у м. Полтаві
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Третя особа, Головне управління Державного казначейства
України в Полтавській області, свого відношення до постанови суду та до
апеляційних скарг не виказала. Треті особа була належним чином повідомлена про
дату та час розгляду справи, але її представник в судове засідання не явився.

Судом
першої інстанції було встановлено, що згідно п. 5 ст. 22-3 Закону України „Про
наукову і науково-технічну діяльність" час навчання в аспірантурі за
денною формою навчання випускникам аспірантури зараховується до стажу наукової
роботи.

Позивач
навчався на очному відділенні аспірантури Львівського політехнічного інституту
з 01.09.68 р. по 30.08.70 р., що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 30), а
тому відповідач повинен був зарахувати до його наукового стажу 2 роки та 11
місяців навчання в аспірантурі.

Враховуючи,
що не зарахування відповідачем в науковий стаж позивача часу навчання в
аспірантурі не вплинуло на розмір призначено йому пенсії, підстав зобов'язувати
відповідача перераховувати розмір пенсії в врахування зазначеного стажу немає.

Зважаючи
на те, що судом першої інстанції саме з цих підстав були визнані неправомірними
дії відповідача, колегія суддів не погоджується з даними висновками, які
спростовуються матеріалами справи.

Так,
судом першої інстанції не було взято до уваги, що в матеріалах пенсійної
справи, яка оглядалася в судовому засіданні, на аркуші пенсійної справи 2
знаходиться розрахунок стажу. Згідно вказаного розрахунку заліковий стаж
наукового працівника, тобто стаж, який зарахований для розрахунку пенсії як наукового
працівника, складає 44 роки 9 міс. 26 днів, з них:

· 41 рік 9
міс. 27 днів - наукового працівника;

· 2 роки 11
міс. 29 днів - аспірантура.

Також судом першої інстанції було встановлено, що позивач
досяг пенсійного віку 22 березня 1997 року. Після досягнення пенсійного віку
він не звертався до управління Пенсійного фонду з заявою про призначення
пенсії.

Згідно
довідки Полтавської гравіметричної обсерваторії № 44 від 06.04.07 р. (арк.
справи 108), яку надав позивач, в кінці березня 1997 р. йому було повідомлено
про можливість виходу на пенсію. ОСОБА_1 усно відмовився від виходу на пенсію,
пояснивши, що хоче продовжувати працювати, а тому адміністрація обсерваторії
задовольнила його бажання.

Колегія
суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позову щодо збільшення пенсії у зв'язку з відмовою у її оформленні
у попередні періоди, зважаючи на те, що згідно зі ст. 29 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.04
р. особі, яка набула права на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але
після досягнення пенсійного віку, виявила бажання працювати і одержувати пенсію
з більш пізнього строку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового
стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за
віком у відсотковому відношенні.

Порядок
звернення за пенсією та встановлення вказаного підвищення регулюються Порядком
нарахування надбавки до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку
затвердженого Постановою КМУ № 1151 від 24.07.03 р.

Згідно п.
8 вказаної постанови необхідно подати заяву про одержання пенсії з більш
пізнього строку з метою нарахування надбавки, яка подається працівником
власнику підприємства, установи, організації або уповноваженому ним органу.
Власник або уповноважений ним орган подає зазначену заяву разом з іншими
необхідними для призначення пенсії документами до органів Пенсійного фонду.

Орган
Пенсійного фонду приймає рішення про призначення пенсії і одночасно видає
розпорядження про її невиплату у зв'язку з продовженням роботи з метою
нарахування надбавки. Копія
розпорядження надсилається заявнику. У
разі подання пенсіонером заяви про відмову одержувати пенсію в період роботи з
метою нарахування надбавки орган Пенсійного фонду видає розпорядження про
припинення виплати пенсії. Копія розпорядження надсилається заявнику.

Заяви
пенсіонерів, які в період роботи відмовилися одержувати пенсію, а також осіб,
які виявили бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього строку,
реєструються в журналі реєстрації рішень відповідного органу Пенсійного фонду
та зберігаються у пенсійних справах. Орган Пенсійного фонду видає розписку із
зазначенням дати реєстрації заяви заявнику або представнику відповідного
підприємства, установи, організації.

Надбавка
нараховується на підставі заяви про відновлення виплати пенсії та документів
про роботу після призначення пенсії (трудової книжки).

Орган
Пенсійного фонду в 5-денний строк після одержання заяви про відновлення виплати
пенсії видає розпорядження про відновлення виплати пенсії та нарахування
надбавки до неї.

Судом
першої інстанції було встановлено і з цим погоджується колегія суддів, що на
момент, коли ОСОБА_1 досяг пенсійного віку, чинним на той час законодавством
взагалі не було ніяких надбавок або підвищень до пенсії у разі не виходу на
пенсію. Така надбавка була передбачена лише з 01.07. 98 р., коли ч. 1 ст. 21
Закону України «Про пенсійне забезпечення» була доповнено пунктом, який
передбачав надбавку до пенсії за віком за роботу після досягнення пенсійного
віку.

З
01.01.04 р., колу набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», така надбавка набула іншої форми - підвищення
до пенсії, яка передбачена ст. 29 цього Закону.

Зважаючи
на те, що ні сам позивач, ні установа, де він працював, не зверталися до
відповідача з відповідною заявою про отримання пенсії з більш пізнього віку або
будь-яким іншим повідомленням ні з моменту, коли надбавка до пенсії була
включена до Закону України «Про пенсійне забезпечення», ні з моменту, коли
вступив у дію новий Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що передбачав вже підвищення до пенсії, що не заперечував позивач
в судовому засіданні, у відповідача не було законних підстав у відсутності
належним чином оформлених документів здійснювати нарахування та перерахування
пенсії.

Крім
того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» не має зворотної сили, а тому
вимоги позивача про нарахування надбавки
до пенсії з врахуванням його часу невиходу на пенсію з березня 1997 р. є
безпідставними.

Колегія
суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо
безпідставності вимог позивача про визнання неправомірним відмовчування
відповідача на його заяви від 05.05.06 р., від 11.05.06 р., від 22.05.06 р.,
від 21.05.06 р. та ігнорування його вимог, а також визнання дій відповідача в
цій частині такими, що не відповідають вимогам ЗУ „ Про звернення
громадян" та Конституції України, оскільки матеріалами справи
спростовуються твердження позивача.

Відповідачем
надані докази того, що на всі звернення позивач отримав ґрунтовні відповіді з
посиланням на вимоги чинного законодавства та з конкретними роз'ясненнями
діючого законодавства та у встановлені Законом України „Про звернення громадян"
строки. Та обставина, що вони не задовольнили позивача, правомірно не визнана
судом першої інстанції, такою, що порушує права позивача та такою, що
спричинила позивачу моральні страждання і моральну шкоду.

Колегія
суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно
безпідставності вимоги позивача, щодо винних дій відповідача у неотримання
позивачем пенсійного посвідчення. Як пояснив у судовому засіданні позивач, він
не погодився з розміром призначеної
йому пенсії, а тому взагалі не звергався до відповідача за отриманням
пенсійного посвідчення.

Колегія
суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що до
компетенції відповідача не відносяться встановлення позивачу статусу „ветеран
праці" та „дитя війни", оскільки таке право надане Управління праці
та соціального захисту населення.

Є також
правомірною вимога відповідача про надання довідок про середній заробіток
позивача, бо постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 1 від
2.5.11.03 р., зареєстрованої в Мін'юсті України, затверджено форму довідки про
заробітну плату для обчислення пенсії. Відповідач також мав право перевіряти
обґрунтованість видачі документів для призначення пенсії відповідно до Закону
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Призначена
пенсія не може бути більшою 90% середньомісячної заробітної плати, позивачеві
призначена пенсія у максимальному розмірі, тобто у розмірі 90% від
середньомісячної заробітної плані і становить на час призначення пенсії 1589,6
грн., а потім розмір її підвищувався у зв'язку зі збільшенням розміру
мінімальної заробітної плати і становить на час розгляду справи 1679,82 гри.

Як
пояснив у судовому засіданні позивач, він взагалі не цікавився в якому розмірі
йому нарахована пенсія та не отримує її, але ця обставина також не може бути
розцінена судом, як порушення прав позивача, бо він з власної ініціативи не
отримує пенсію, з надуманих підстав вважає, що пенсія нарахована йому не вірно,
а тому підстав для стягнення на його користь моральної шкоду у сумі 145114,2
грн., а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про
безпідставність заявлених вимог в цій частині.

Зважаючи
на приписи п. 1 ст. 94 КАС України, на користь позивача не можуть бути стягнуті
судові витрати.

Зважаючи на
встановлені колегією суддів обставини, постанова Київського районного суду м.
Полтави від 11.06.07 р. по справі № 2а-17/07 підлягає скасуванню в частині
задоволення позову про визнання дій Управління Пенсійного фонду України
Київського району у м. Полтаві в частині не зарахування до наукового стажу 2
роки 11 місяців навчання ОСОБА_1 в аспірантурі Львівського політехнічного
інституту з відривом від виробництва з 01.09.68 р. по 01.18.71 р. такими, що
порушують ст. 22-3 „Про наукову та науково-технічну діяльність".

Керуючись ст. ст.
160, 164, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 206, 209, 254 КАС України колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського
районного суду м. Полтави від 11.06.2007 року по справі № 2-а-17/2007р. - залишити
без задоволення.

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України Київського району у м. Полтаві на
постанову Київського районного суду м. Полтави від 11.06.2007 року по справі №
2-а-17/2007р. - задовольнити.

Скасувати
постанову Київського районного суду м. Полтави від 11.06.07 р. по справі №
2а-17/2007р. в частині визнання дій Управління Пенсійного фонду України
Київського району у м. Полтаві в частині не зарахування до наукового стажу 2
роки 11 місяців навчання ОСОБА_1 в аспірантурі Львівського політехнічного
інституту з відривом від виробництва з 01.09.68 р. по 01.18.71 р. такими, що
порушують ст. 22-3 „Про наукову та науково-технічну діяльність" та
прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині постанову Київського районного суду м. Полтави від
11.06.2007 року по справі № 2-а-17/2007р. - залишити без змін.

Постанова набирає чинності негайно з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної
скарги протягом 30 днів з моменту виготовлення повного тексу.

Головуючий
Ю.М. Філатов

Судді Н.С. Водолажська

Н.В. Шевцова

Повний текст постанови виготовлений та підписаний
25.12.2007 року.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду
Н.С. Водолажська