Справа № 2-а-13332/2007
Суддя: Гонтарук В.М.
Дата ухвалення: 2007-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2007 року м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний
суд

в складі:

головуючого судді Гонтарука
В.М.

при секретарі Буряк
Л.А.

за участю:

представника позивача Черепахи Т.П.

представника відповідача Данилюка
В.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом Вінницького обласного
відділення Фонду соціального захисту інвалідів до відкритого акціонерного
товариства «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій, суд -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов Фонду соціального захисту інвалідів до відкритого акціонерного товариства «Вінницьке управління
механізації і автотранспорту» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій.

Позов мотивовано тим, що відповідно до ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідачу
встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів
у розмірі 4% від загальної чисельності працюючих, що становить п'ять робочих
місця, а відповідно до звіту про зайнятість інвалідів за 2006 р. відповідачем
не було створено трьох робочих місць для інваліда.

Згідно з нормами вищеназваного Закону,
відповідач повинен був самостійно нарахувати і сплатити Вінницькому обласному відділенню Фонду соціального
захисту інвалідів до 15 квітня 2007 р. кошти, у розмірі середньої річної
зарплати за 2006 рік за кожне робоче місце не зайняте інвалідом. Вказані
обставина, тобто несвоєчасна сплата адміністративно-господарських санкцій тягне
за собою нарахування пені, що було і здійснено позивачем.

Суми адміністративно - господарських санкцій
використовуються на фінансування заходів щодо соціальної, трудової,
фізкультурно-спортивної та професійної реабілітації інвалідів.

Позивачем на адресу Відповідача надіслано
повідомлення від 11.06.2007 року №01-08/79 про порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій та пені станом на 11.07.2007р. Відповіді
чи певного реагування, тобто оплати сум зазначених в повідомленні, не отримано
Вінницьким відділенням Фонду соціального захисту інвалідів станом на 28.08.2007р.

Порушення Відповідачем вимог чинного
законодавства зачіпає інтереси держави у сфері соціального захисту інвалідів та
завдає матеріальної шкоди Фонду соціального захисту інвалідів, який є органом,
уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних
правовідносинах.

Враховуючи те, що у добровільному порядку
відповідач адміністративно-господарські санкцій та пені не сплатив, борг,
підлягає стягненню у судовому порядку.

Відповідно до ЗУ «Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», з 16.04.2007 р. Вінницьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів має право звернутись до адміністративного суду
щодо стягнення адміністративно-господарської санкції.

Представник позивача в судовому засіданні позов
підтримала та просила його задоволити, обґрунтовуючи обставинами, що викладені
в позовних вимогах.

Представник відповідача позов визнав частково. В
обґрунтування заявленого суду прояснив наступне.

При
визначенні нормативу кількості робочих місць, необхідних для працевлаштування
інвалідів, для ВАТ «УМІА» в 2006р.
допущена технічна помилка, а саме помилково було заокруглено 4 робочих місця, а
не 5. Оскільки, внаслідок технічної помилки не було створено 1 робоче місце для
працевлаштування інвалідів, то підприємство має нести відповідальність за
нестворене 1 робоче місце.

Тому,
посилання позивача в позовній заяві на невиконання нормативу в кількості 3
осіб, представник відповідача вважає безпідставним. В повідомленнях,
направлених у Вінницький районний центр зайнятості, надавалась інформація про
наявність у ВАТ «УМІА» вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів в
кількості 4 осіб. Отже, відповідачем фактично було в 2006р. створено 4 робочих
місця для працевлаштування інвалідів.

Крім
того, відповідач належним чином надавав державній службі зайнятості інформацію
щодо наявності вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів та
звітувало перед Вінницьким районним центром зайнятості.

На
думку представника відповідача, нарахування позивачем адміністративно -
господарських санкцій за невиконання нормативу ВАТ «УМІА» по створенню 3
робочих місць не відповідає фактичним
обставинам і спростовується додатками, наданими до позовної заяви, а саме:
листом - відповіддю Вінницького районного центру зайнятості від 27.07.2007р. та
звітом за 2006р.

Тому,
ВАТ «УМІА» повинен сплатити адміністративно - господарські санкції, виходячи з
нествореного 1 нормативного робочого місця для інвалідів, відповідно до вимог
ст.20 Закону.

На
підставі вищенаведеного представник відповідача просить суд позов задовольнити
частково, за не створення одного робочого місця для працевлаштування інвалідів.

Заслухавши
пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до переконання в тому,
що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», із змінами внесеними станом на 03.05.2007р., для
підприємств, установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій, громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється
норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох
відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу
за рік.

Згідно рядка 02 Звіту Форми 10 ПІ чисельність
працюючих інвалідів штатних працівників обчислюється відповідно до п.3
Інструкції із статистики кількості працівників, затвердженої Наказом
Держкомстату України від 28.09.2005 року № 286
та Інструкції щодо заповнення форми ПІ поштова - річна «Звіт про зайнятість та працевлаштування
інвалідів», затвердженою Наказом Мінпраці України від 10.02.2007року №42,
шляхом підсумування середньооблікової чисельності працівників за
всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року
звітного місяця включно та діленням одержаної суми на кількість місяців за
період з початку року.

Відповідно до вищевказаних норм, відповідачу
встановлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів 5 робочих
місць, виходячи з наступних розрахунків: 117 чол. х 4% = 4,68
чол.

Відповідно
до Наказу Держкомзему від 28.09.2005 року №286, цифра «4,68» чол. округлюється
до «5».

Для перевірки правильності розрахунку
середньоблікової кількості штатних працівників, яким встановлена інвалідність,
використовується інформація списку працюючих інвалідів - штатних працівників, які були зайняті на
підприємстві у 2006 році, що була надана Відповідачем.

У списку працюючих інвалідів відображаються
дані про працівників, які перебували у штаті
підприємства протягом звітного
року та яким
за висновками МСЕК встановлена інвалідність.

Згідно вказаного списку працюючих інвалідів
на даному товаристві, вписано 2 особи.

З матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_1,
маючи інвалідність, перебував у штаті 12 місяців, ОСОБА_2 - 3 місяці, ОСОБА_3 -
6 місяців, ОСОБА_4, - 6 місяців.

Таким чином, загальна кількість місяців,
відпрацьованих всіма інвалідами за рік становить 27 місяців, виходячи з
розррахунку12+3+6+6=27 місяців, відповідно до чого середньооблікова чисельність
інвалідів штатних працівників - 27: 12 = 2 особи.

На підставі зазначеного, середньооблікова
чисельність інвалідів штатних працівників, яким відповідно до чинного
законодавства встановлена інвалідність, дорівнює 2 особи.

Однак, робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів згідно встановленого
нормативу для відповідача складає
5 осіб.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів
України «Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів» від
03.05.1995 року №314, на підприємства
покладено обов'язок розробляти заходи щодо створення робочих місць для
інвалідів, включати їх до колективного договору, інформувати центри зайнятості,
місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального
захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

В силу п. 3 вищевказаної Постанови КМУ,
робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим
вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване
спеціальною комісією підприємства за участю представника МСЕК, органів
Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію
шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач
звертався тільки до місцевого органу зайнятості населення про наявність робочих
місць для працевлаштування інвалідів та надавав звіти.

Таким чином, відповідач не виконав вимоги
вищевказаних Закону та Постанови КМУ, а саме: не було вжито відповідачем заходи
із створення робочих місць для інвалідів, не звертався до відділення Фонду
соціального захисту інвалідів з інформацією про створення (пристосування)
робочих місць для працевлаштування інвалідів, не звертався до місцевого
управління праці та соціального захисту населення, тобто виконав свій обов'язок
по створенню робочих місць для інвалідів частково.

Відповідно
до ст.20 Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні», підприємства, установи, організації, у тому
числі підприємства, організації громадських
організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують найману
працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19
цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального
захисту інвалідів
адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної
заробітної плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не
зайняте інвалідом.

В силу
частини 3 ст.20 вищевказаного Закону встановлено, що сплата штрафних санкцій
проводиться за рахунок прибутку, який залишається після сплати всіх податків і
зборів в розпорядженні підприємства.

Відповідно до ч.4 ст.20 цього Закону
адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами, організаціями, і т.д. самостійно в строк до 15
квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу,
встановленого ст.19 цього Закону, тобто невиконання нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Згідно розрахунку заборгованості по платежу, строк сплати
платежу відповідачем адміністративно -
господарських санкцій закінчився 15.04.2007 р.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій тягне за
собою нарахування пені, яка обчислюється виходячи з 120 відсотків річних
облікової ставки Національного банку
України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь
її строк.

Згідно п.3.5. Наказу Мінпраці від 15.05.2007
р. №223, у випадку коли строк сплати
збігається з вихідним днем, то останнім днем граничного строку сплати
вважається перший робочий день після вихідного дня, а пеня нараховується
починаючи з другого робочого дня після вихідного дня. Таким чином, відділення
Фонду соціального захисту інвалідів отримав право нарахувати пеню з 17.04.2007 р.

Оскільки, відповідач до 15 квітня 2007 р. не
сплатив Вінницькому обласному відділенню
Фонду соціального захисту інвалідів коштів у розмірі середньої річної зарплати
за 2006 рік за кожне робоче місце не зайняте інвалідом, що складає 30351,27
грн., йому нарахована пеня у розмірі 1220,74 грн.

Фонд соціального захисту інвалідів є урядовим
органом державного управління, який діє у складі Міністерства та
підпорядковується йому. Відповідно до покладених на нього завдань здійснює
контроль за своєчасним перерахуванням
сум адміністративно -
господарських санкцій, що надходять від підприємств, установ і
організацій за недодержання ними нормативів робочих місць працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до ЗУ «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», на виконання своїх повноважень, Фонд
звернувся до суду щодо стягнення вказаних коштів.

Судом встановлено, що у добровільному порядку
Відповідач адміністративно-господарські санкцій та пені не сплатив. При цьому
позов визнає частково, а саме з розрахунку - не
створення одного робочого місця для працевлаштування інвалідів.

На підставі ст. 112 КАС України, у разі часкового визнання
відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається
постанова суду про задоволення визнаних відповідачем адміністративного позову.

Задовольняючи
позовні вимоги в частині нествореного 1 нормативного робочого місця для
інвалідів, суд виходив з того, що
представник відповідача позов визнав. Переконавшись у наявності законних підстав визнання позову,
що не суперечить закону, правам та інтересам осіб, суд приходить до висновку про задоволення цієї частини вимог.

Що
стосується вимоги позивача в частині
стягнення адміністративно-господарські санкцій та
пені за нестворені відповідачем два робочих місця для працевлаштування
інвалідів, суд вважає, що дані вимоги є обґрунтованими та підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

При обчисленні кількості створених робочих місць для працевлаштування
інвалідів на підприємстві до уваги береться той період відпрацьованого ними
часу за звітний рік.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна
кількість місяців, відпрацьованих всіма інвалідами на ВАТ «Вінницьке управління
механізації і автотранспорту» за 2006 рік становить 27 місяців, відповідно до
чого середньооблікова чисельність інвалідів штатних працівників становить 27:
12 = 2 особи. Отже, відповідач не забезпечив встановленого нормативу, а
саме 3 особи.

З
урахуванням того, що представник відповідача визнав позов частково, однак,
встановленого нормативу не виконав, а вимоги позивача полягають у стягненні
адміністративно-господарських санкцій та пені за 3 нестворених робочих місця
для інвалідів, то у суду є підстави для висновку щодо повного задоволення
позовних вимог.

Виходячи
з положень ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних
повноважень, а відповідачем - фізична чи
юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не
стягуються.

Керуючись ст. ст. 70, 71,
79, 86, 94, 112, 136, 158, 163, 167, 254, 255, 257 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задовільнити повністю.

Стягнути з відкритого
акціонерного товариства «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» на
користь Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарських санкцій на суму 30351,27 грн., та пеню у розмірі
1220,74 грн.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути
оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови
у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.
Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної
інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої
інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду
справи.

Суддя: