Справа № К-23615/06
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2007-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

“16” жовтня 2007 р. Справа №
07/5355-а к/с № К-23615/06

Вищий адміністративний суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого
Голубєвої Г.К.

Суддів
Брайка А.І.

Карася О.В.

Костенка
М.І.

Федорова М.О.

при секретарі судового засідання: Ликовій В.Б.,

розглянувши
касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1

на
ухвалу Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 15.05.2006 року

та
постанову Господарського суду Черкаської області від
25.01.2006 року

у
справі №
07/5355-а

за
позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до Звенигородської об'єднаної державної
податкової інспекції Черкаської області

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2005 року Суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа
ОСОБА_1. звернувся до
Господарського суду Черкаської області з позовною заявою про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення Звенигородської об'єднаної державної
податкової інспекції Черкаської області
№ /0 від 16.05.2005 року.

Постановою Господарського суду Черкаської
області від 25.01.2006 року, залишеним без змін ухвалою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 15.05.2006 року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що відповідач
правомірно визначив позивачу оспорюваним податковим повідомленням-рішенням
29208,96 грн. податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб,
виходячи при цьому не з фактичної вартості 500 кг переданого орендодавцям зерна
ячменю, а з розміру орендної плати, встановленої в пункті 2.3 розділу 2
договору оренди та в ст. 1 Указу Президента України від 02.02.2002 року «Про
додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних часток
(паїв)» - 1,5% від вартості орендованої землі.

В касаційній скарзі приватний підприємець
просить скасувати ухвалу Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 15.05.2006 року та постанову Господарського суду Черкаської області
від 25.01.2006 року у справі № 07/5355-а
й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що положення ст. 1 Указу Президента України від 02.02.2002
року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних
часток (паїв)» щодо визначення мінімального розміру орендної плати носять
рекомендаційний характер, в той час як спірні правовідносини врегульовані
Законом України «Про оренду землі».

Перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідачем була проведена планова документальна
перевірка позивача з питань дотримання ним вимог податкового та валютного
законодавства за період діяльності з 14.01.2004 року по 31.12.2004 року, за
результатами якої був складений акт від 13.05.2005 року №
425/17-011/.

Перевіркою було встановлено, що позивач передбачений Законом України «Про
податок з доходів фізичних осіб» податок з доходів фізичних осіб з виплаченої
орендодавцям орендної плати за землю (сільгосппродукція та автотранспортні
послуги на загальну суму не менше ніж 1,5 % від вартості земельної ділянки) не
нарахував, не утримав і до бюджету не сплатив. При цьому, позивачем було
укладено з орендодавцями земельних ділянок додаток № 1 до договорів оренди
земельних ділянок, яким було передбачено натуральну форму орендної плати у
вигляді 500 кг зернової продукції вартістю 75,00 грн. та період її виплати - з
15.07 по 15.12.2004 року. Зазначений додаток у ДП «Звенигородський районний
центр державного земельного кадастру»
зареєстрований не був.

У зв'язку з цим позивачу
податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2005 року № /0 відповідно до пп. «б» пп.
4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначено позивачу
податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 29208,96 грн.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі»
договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до
умов договору та вимог земельного законодавства".

Договір оренди землі набирає чинності після його
державної реєстрації (стаття 18 Закону). Згідно ст. 20 вказаного Закону
укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна
реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Приписами статті 21 згаданого Закону встановлено, що
орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати
за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності,
які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю».

Указом Президента України від 02.02.2002 року «Про
додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних часток
(паїв)» передбачено визнати одним із
пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки
забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема
шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського
призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 відсотка визначеної
відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю)
та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської
діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Для цього Кабінету Міністрів України, Раді міністрів
Автономної Республіки Крим, обласним, Севастопольській міській державним
адміністраціям доручено здійснити організаційні заходи щодо забезпечення
встановлення сторонами договорів оренди земельних ділянок
сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) плати за їх оренду
в розмірах не менших, ніж визначені статтею 1 цього Указу.

Враховуючи встановлення законодавством імперативного
обов'язку для відповідних органів щодо
вжиття заходів по дотриманню розміру орендної плати, безпідставним є висновок
позивача про рекомендаційний характер Указу Президента України від 02.02.2002
року.

Необґрунтованими є також доводи касаційної скарги, що
положення зазначеного Указу можуть поширюватися лише на громадян, які є
власниками сертифікатів на право на земельну частку (пай), а не на
землевласників, яким видано відповідні державні акти. Так, з самої назви Указу вбачається, що він
призначений для захисту власників земельних часток (паїв). В свою чергу, право
власності на землю і підтверджується
державним актом.

Судами попередніх інстанцій також правомірно враховано,
що згідно пп. 9.1.1 п.9.1 ст. 9 Закону
України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковим агентом платника податку
- орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки
сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є
орендар. При цьому об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру
орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше мінімальної суми
орендного платежу, встановленої законодавством з питань оренди землі.

З огляду на вимоги пп. 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону
України «Про податок з доходів фізичних осіб» щодо відповідальності податкового
агента, а також враховуючи, що додаток № 1 до договорів оренди земельних
ділянок, яким були змінені істотні умови
таких договорів, не був зареєстрований у
встановленому законодавством порядку, та
приймаючи до уваги положення Указу Президента України від 02.02.2002 року, що є
частиною законодавства з питань оренди землі, якими встановлено мінімальний
розмір орендної плати за використання земельної ділянки - 1,5 % від її грошової
вартості - суд касаційної інстанції
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про правомірність здійснених податковою інспекцією
донарахувань податкових зобов'язань саме в розмірі 29208,96 грн.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове
рішення - без змін, якщо визнає, що суд
апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального
права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Отже, ухвала Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 15.05.2006 року та постанова Господарського суду Черкаської області
від 25.01.2006 року у справі №
07/5355-а прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та процесуального права, суди дали правильну
оцінку обставинам справи, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав,
які могли б призвести до зміни чи скасування рішення судів першої та
апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 160, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1залишити без задоволення, а ухвалу
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 15.05.2006
року та постанову Господарського
суду Черкаської області від 25.01.2006 року у справі № 07/5355-а
- без змін.

Справу №
07/5355-а повернути до
Господарського суду Черкаської області.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

підпис

Голубєва
Г.К.

Судді

підпис

Брайко
А.І.

підпис

Карась
О.В.

підпис

Костенко
М.І.

підпис

Федоров
М.О.