Суддя: Савранська Т.І.
Дата ухвалення: 2007-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МІСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

про
відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

“13”
лютого
2007
року м. Ялта

Суддя Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим як адміністративного суду САВРАНСЬКА Т.І.,
розглянувши адміністративну позовну заяву ОСОБА_1до Ізобільненської сільської
ради про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка в порядку процесуальних вимог адміністративного судочинства
звернулася до місцевого загального суду як адміністративного суду з зазначеним
позовом і просить суд:

- Визнати
недійсним рішення Ізобільненської сільської ради № 6/22 від 28 липня 2006 року
„Про задоволення протесту прокурора м. Алушти від 17 липня 2006 року”.

Дослідивши матеріали адміністративної позовної заяви, вважаю, що відповідно
до вимог ст. 109 ч. 1 п. 1 КАС України у відкритті провадження в
адміністративній справі слід відмовити.

Суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо
заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Як визначено частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб саме і лише у сфері публічно-правових відносин від порушень з
боку державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів,
зокрема, поширюються на спори фізичних осіб з суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень (актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Інший порядок судового провадження щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень передбачений у тому числі Цивільним
процесуальним кодексом України.

За змістом ст. 4 ЦПК України, з набранням чинності Кодексом
адміністративного судочинства України не встановлюється виключна компетенція
адміністративних судів з розгляду справ за вимогами про визнання неправомірними
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, оскільки таки
вимоги, як це вбачається з ретельного аналізу положень ст. ст. 16, 21 ЦК України, ст. 152 ЗК України, можуть
бути і способом захисту в приватних правовідносинах.

У відповідності до ст. 15 ЦПК України суди розглядають за правилами
цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Ретельний аналіз змісту наведених юридичних норм та правових позицій, що
викладені в пунктах 2, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді
цивільних справ” № 7 від 16 квітня 2004 року, пунктах 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 13 від 3 грудня 1997 року “Про
практику розгляду судами справ за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність
органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних, посадових
і службових осіб у сфері управлінської діяльності, які порушують права та свободи
громадян”, дає підстави стверджувати, що головним критерієм розмежування
судових юрисдикцій є не форма втілення ймовірного правопорушення (правовий акт
суб'єкта владних повноважень, його дія чи бездіяльність), суб'єкт
правопорушення (органи держаної влади, місцевого самоврядування, їх посадові та
службові особи), а його предмет, тобто конкретний зміст правовідносин, який
зазнає певних ускладнень від протиправних дій, бездіяльності та рішень, в тому
числі й суб'єктів владних повноважень.

Зі
змісту позовної заяви вбачається, що позивачка наполягає на тому, що відповідно
до рішення відповідача від 22 вересня 2005 року їй правомірно було надано
дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.08 га, яка розташована в
с. Рожеве, вул. Ароматна, для будівництва індивідуального гаража.

Оскаржуваним
рішенням Ізобільненської сільської ради від 28 липня 2006 року рішення цього ж
органу від 22 вересня 2005 року було скасоване. Посилаючись на те, що місцева
рада не має повноважень зі скасування раніше прийнятих рішень, позивачка
наполягає на неправомірності оскаржуваного акту.

Як
зазначено в статті 118 ч. 7 ЗК України відповідна місцева рада надає дозвіл на
розробку проекту відведення земельної ділянки лише в разі згоди на передачу земельної
ділянки у власність.

Відповідно до правових позицій, які
були викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року по
справі про охоронюваний законом інтерес, поняття “охоронюваний законом інтерес”
у логічно-смисловому зв'язку з поняттям “права” треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним благом, як зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий
легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів
правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які
не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням викладеного, немає іншої альтернативи, як дійти висновку, що
позивачка фактично просить захистити охоронюваний законом цивільний інтерес,
який полягає в прагненні до користування конкретним матеріальним благом, прагне набути право
власності на земельну ділянку, шляхом безоплатної приватизації змінити власника
та форму власності на об'єкт цивільних правовідносин,
оспорює рішення суб'єкта владних повноважень, яким фактично чиняться перешкоди
у здійсненні такого легітимного цивільного інтересу. Отже, такий спір
явно виходить за межі публічно-правового, спірні правовідносини є приватними за
суттю, і незважаючи на форму ймовірного правопорушення, втілену в акт органу
місцевого самоврядування, судовий захист може здійснюватися лише за правилами
цивільного судочинства.

За
таких обставин, на підставі ст. 109 ч. 1 п. 1 КАС України суддя своєю ухвалою
відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

Відповідних юридичних підґрунть, необхідних для вирішення питання про
повернення судового збору відповідно до вимог ст. 89 КАС України, не мається у зв'язку з
відсутністю заявленого клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 1, 2, 3, 4, 17, 109 ч. 1 п. 1
Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за
адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Ізобільненської сільської ради про
визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 109 ч. 3 КАС України копію ухвали про відмову у відкритті
провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала
позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз'яснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до суду з таким самим адміністративним позовом
не допускається.

За захистом охоронюваного законом інтересу, свободи або суб'єктивного права
способом, що передбачений ст. 16 ЦК України або іншими нормами приватного
права, позивач має право звернутися до суду цивільної юрисдикції в порядку
процесуальних вимог цивільного судочинства.

Ухвала
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим як суду адміністративної юрисдикції через Ялтинський міський
суд як адміністративний суд шляхом подачі в п'ятиденний строк з дня отримання
копії даної ухвали заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом десяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ст. 186 ч. 5 КАС України.

Ухвала
набирає законної сили в порядку та строки, що передбачені ст. ст. 186, 254 КАС
України.

СУДДЯ -