Справа № 2-а-257/2007
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2007-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а- 257/07
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«05» жовтня 2007 року 10 год. 15 хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд під
головуванням судді Шарапи В.М. за участю секретаря судового засідання Пилипчук
В.Є. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:
позивача: Костюк-Москалюк Г.М.
відповідача: не з'явився
прокурора: Гринява О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом прокурора Сарненського району в інтересах
держави, уповноваженим органом якої виступає Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, в особі
Сарненського районного відділення виконавчої дирекції до Сільського
господарського приватного підприємства «Маяк» про стягнення 3717,00 грн., -
Прокурор Сарненського району в інтересах держави,
уповноваженим органом якої виступає Фонд соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України, в особі
Сарненського районного відділення виконавчої дирекції, звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача
3717 грн. 00 коп. В судовому
засіданні представник позивача позовні
вимоги підтримав. Обґрунтовує їх тим, що 16.11.2004 р. внаслідок нещасного
випадку на виробництві було травмовано працівника відповідача - ОСОБА_1, якій
відповідно до ст.ст. 21, 28, 31, 32, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» за № 1105 від
23.09.1999 року (далі - Закон № 1105), у квітні 2005 року позивач виплатив одноразову
допомогу в разі стійкої втрати працездатності в сумі 3717,00 грн.
На підставі ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України,
позивач просить стягнути з відповідача витрати Відділення, які виникли
внаслідок здійснення останнім страхових виплат застрахованій особі відповідно
до Закону N 1105 в сумі 3717,00 грн.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився
повторно, про причини неприбуття суд не повідомив, хоча був належним чином
повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Суд вважає за можливе
розглянути справу без участі представника відповідача на підставі наявних
Заслухавши пояснення прокурора та представника позивача,
повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі
чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.
Судом встановлено, що відповідно до ст. 10 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» СГПП «Маяк» зареєстроване як страхувальник у
Сарненському районному відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України.
16.11.2004 р. працівника відповідача ОСОБА_1 було
травмовано під час виконання нею трудових обов'язків. Нещасний випадок стався з вини відповідача,
через неналежне проведення цільового інструктажу та незабезпечення безпечних
умов праці потерпілій.
Відповідно до вимог ст. 21, 28, 31, 32, 34 Закону № 1105
у квітні 2005 року позивач відшкодовував потерпілій шкоду, заподіяну внаслідок
ушкодження її здоров'я, виплативши одноразову допомогу в разі стійкої втрати
працездатності в сумі 3717,00 грн.
Дані обставини підтверджені дослідженими у судовому
засіданні доказами: копією довідки про включення відповідача до ЄДРПОУ (а.с.6),
копією акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом Форма Н-1 від
24.11.2004 р. (а.с.6-7), копією акта (спеціального) розслідування нещасного
випадку (аварії), що стався (сталася) Форма Н-5 від 24.11.2004 р. (а.с.8-9),
копією постанови Сарненського РВ ВД ФССНВ про призначення страхової виплати
потерпілому на виробництві №194 від
18.04.2005 р.(а.с.10-11), копією відомості № 146 на виплату коштів по
відшкодуванню шкоди потерпілим за квітень 2005 року (а.с.12).
Відповідно до ст.ст. 1, 3, 21, ч.4 ст. 43, ч.1, ч.2 ст.46
Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість
діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила
право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист,
що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням
за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального
Принципи, загальні правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в
Україні визначені Основами законодавства України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі - Основи).
Згідно п.5 ч.1 ст.4 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування (16/98 ВР) (далі, - Основ),
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності, є видом загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Крім того, пунктом 4 ч.1 ст.25 Основ серед інших видів
соціальних послуг та матеріального забезпечення, які надаються за
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, передбачено
і відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про охорону праці»
державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: пріоритету
життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення
належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань.
Частиною 1 ст.9 цього ж Закону встановлено, що
відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я
або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від
нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Згідно ч.1 п.п.6.3 п.6 Інструкції про порядок
перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України, затвердженої Постановою Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України від 12.07.2007 № 36,
робочі органи виконавчої дирекції Фонду здійснюють виплати, які передбачені
бюджетом на: відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю працівника, та в разі
його смерті, пов'язаної із нещасним випадком на виробництві або професійним
захворюванням, зокрема, але не виключно: одноразову допомогу потерпілому в разі
стійкої втрати професійної працездатності;
щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності,
що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого тощо.
Відповідно до статті 21 Основ внески на
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань сплачує виключно роботодавець. Розмір
внесків встановлюється у відсотках до сум фактичних витрат на оплату праці та
інших виплат найманим працівникам, які підлягають обкладенню прибутковим
податком з громадян.
Статтею 11 Основ та статтею 13 Закону N 1105 визначено,
що страховий ризик - це обставини, внаслідок яких може статися страховий
випадок, а страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне
захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи
психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 Закону N 1105, з настанням
яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення
та/або соціальних послуг.
Згідно з статтею 2 Закону N 1105 дія цього Закону
поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору.
Статтею 6 цього Закону встановлено, що суб'єктами
страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, а в окремих
випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик.
Застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування
(працівник); страхувальниками є роботодавці, а в окремих випадках - застраховані
особи; страховик - Фонд.
Відповідно до частини другої статті 45 Закону N 1105
роботодавець як страхувальник зобов'язаний своєчасно та повністю сплачувати в
установленому порядку страхові внески до Фонду, а здійснення страхових виплат
потерпілим покладено на Фонд згідно з розділом V цього Закону.
Таким чином, взаємовідносини сторін, якими є страховик (в
особі Відділення) і страхувальник (Підприємство) врегульовано Законом N 1105,
який не передбачає можливості пред'явлення страховиком вимог до страхувальника
з приводу відшкодування Фонду страхових виплат в порядку регресу.
В свою чергу, наявність між сторонами зі справи відносин
за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності, відповідно до частини другої статті 1 Цивільного кодексу
України виключає можливість застосування до них норм цього Кодексу, оскільки ці
відносини не є цивільно-правовими.
Посилання позивача в обгрунтування позовних вимог на ч.1
ст.1172 Цивільного кодексу України в даному випадку є безпідставними. Спірні
правовідносини між сторонами не регулюються нормами Цивільного кодексу України
про відшкодування шкоди, оскільки врегульовані Законом України від 23.09.99 N
1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", відповідно до якого потерпіла є застрахованою
особою, а Підприємство - платником страхових внесків до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
(далі - Фонд) і заборгованості зі сплати внесків не має.
Крім того, в рішенні Конституційного Суду України у
справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення
ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди
Фондом соціального страхування № 1-9/2004 27 січня 2004 року № 1-рп/2004),
зазначено, що передбачене статтею 237-1 КЗпП України і статтею 1167 Цивільного
кодексу України відшкодування моральної шкоди як один зі способів захисту
особистих немайнових прав громадян, що відшкодовується особою, яка заподіяла
шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб,
що підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону.
Зазначені норми регламентують відшкодування моральної шкоди всім іншим особам,
які не є суб'єктами страхування від нещасного випадку і на яких не поширюється
дія Закону, в тому числі працівникам, що виконують роботу не на основі
трудового договору (контракту), а на інших підставах.
За наведених обставин, позовні вимоги не ґрунтуються на
вимогах закону, а тому не підлягають до задоволення.
Судові витрати по справі згідно ч.4 ст.94 КАС України з
відповідача не стягуються.
Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -
Сарненського району в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає
Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, в особі Сарненського районного відділення
виконавчої дирекції в позові до Сільського господарського приватного
підприємства «Маяк» про стягнення 3717,00 грн. відмовити.
Постанова набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було
подано, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи. Постанова може бути оскаржена до Львівського
апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив
постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складення
постанови в повному обсязі - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20-ти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова складена в повному обсязі 09 жовтня 2007 року.

Головуючий:
В.М.Шарапа