Справа № К-33044/06
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2007-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є.
- головуючий,

Весельської Т.Ф.,

Гуріна М.І.,

Федорова М.О.

Юрченка
В.В.,

при секретарі Замезі Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за касаційними скаргами Міністерства
внутрішніх справ України, ректора Харківського національного університету
внутрішніх справ на постанову
Харківського районного суду міста Харкова від 06 липня 2006 року та постанову
Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Міністра внутрішніх справ України, Міністерства внутрішніх
справ України, ректора Харківського національного університету внутрішніх
справ, Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання нечинними рішень, поновлення на
роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

в с т а
н о в и л а :

27 лютого 2006 року ОСОБА_1. звернувся в суд з вказаним адміністративним
позовом.

Зазначав, що проходив службу на посаді заступника начальника Інституту
перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів внутрішніх справ
- начальника відділення початкової підготовки, перепідготовки та підвищення
кваліфікації рядового та молодшого начальницького складу органів внутрішніх
справ Харківського національного університету внутрішніх справ й у 2005 році
приймав участь у конкурсі на заміщення вакантної посади ректора Харківського
національного університету внутрішніх справ.

Наказом Міністра внутрішніх справ України від 04 листопада 2005 року №806
о/с виконуючим обов'язки ректора призначено ОСОБА_2. 25 листопада 2005 року
позивач звернувся до Міністра з приводу призначення на посаду ректора, але
відповіді не одержав.

Також зазначав, що з 28 листопада 2005 року перебував у черговій відпустці.

29 листопада 2005 року виконуючий
обов'язки ректора Харківського національного університету внутрішніх справ
видав наказ №403 про відкликання з відпустки.

У відпустці захворів й проходив лікування з 29 листопада 2005 року по 20
січня 2006 року.

З приводу невиходу на службу було
проведене службове розслідування.

10 грудня 2005 року позивач звернувся до виконуючого обов'язки ректора
Харківського національного університету внутрішніх справ з телеграмою, в якій
просив скасувати наказ від 29 листопада 2005 року №402 та провести службове
розслідування відносно співробітників Університету, які проводили вказане
розслідування. Але відповідь не отримав.

23 січня 2006 року прибув до університету й звернувся з рапортом про
продовження відпустки на час хвороби, в задоволенні якого було відмовлено.

Наказом Міністра внутрішніх справ України від 10 лютого 2006 року №87 о/с
звільнений зі служби у відставку за підпунктом «а» пункту 65 (за віком)
Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР.

Посилаючись на порушення своїх прав просив суд визнати протиправним наказ
Міністра внутрішніх справ України від 04 листопада 2005 року №806 о/с про
призначення ОСОБА_2. виконуючим обов'язки ректора Харківського національного
університету внутрішніх справ, зобов'язати Міністра внутрішніх справ України надати
відповідь на звернення від 25 листопада 2005 року, визнати протиправним наказ
від 29 листопада 2005 року №403 виконуючого обов'язки ректора Харківського
національного університету внутрішніх справ про відкликання з відпустки,
визнати незаконною його відмову у продовженні відпустки та зобов'язати надати
відповідь на звернення від 10 грудня 2005 року, визнати нечинним наказ Міністра
внутрішніх справ України від 10 лютого 2006 року №87 о/с та поновити на службі
в органах внутрішніх справ на займаній до звільнення посаді, стягнути з
Харківського національного університету внутрішніх справ середню заробітну
плату за час вимушеного прогулу.

Постановою Харківського районного суду міста Харкова від
06 липня 2006 року позов задоволено частково:

- визнано незаконним наказ Міністерства внутрішніх справ
України від 10 лютого 2006 року №87 о/с та наказ виконуючого обов'язки ректора
Харківського національного університету внутрішніх справ від 10 лютого 2006
року №54 о/с про звільнення зі служби;

- зобов'язано МВС України поновити ОСОБА_1. на службі та
на посаді, що займав до звільнення;

- стягнути грошове утримання за час вимушеного прогулу за
період з 10 лютого 2006 року по 06 липня 2006 року в сумі 19294 грн.;

- визнано незаконною відмову виконуючого обов'язки ректора
Харківського національного університету внутрішніх справ продовжити ОСОБА_1.
чергову відпустку за 2005 рік на період хвороби.

В решті вимог було відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2006 року
рішення районного суду змінено й постановлено позовні вимоги задовольнити
частково.

Визнано незаконною відмову виконуючого обов'язки ректора Харківського
національного університету внутрішніх справ продовжити чергову відпустку за
2005 рік на період хвороби та зобов'язано ректора Харківського національного
університету внутрішніх справ продовжити ОСОБА_1. щорічну відпустку на період
перебування на лікуванні.

Визнано незаконним наказ Міністерства внутрішніх справ України від 10
лютого 2006 року №87 о/с про звільнення
ОСОБА_1. зі служби та поновлено його на службі в органах внутрішніх справ з 10
лютого 2006 року.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

В касаційних скаргах відповідачі посилаються на порушення норм
матеріального та процесуального права просять скасувати судові рішення і
ухвалити нове про відмову в позові.

Перевіривши
правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права
колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційні скарги Міністерства
внутрішніх справ України підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1. проходив службу в
органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника Інституту
перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів внутрішніх справ
- начальника відділення початкової підготовки, перепідготовки та підвищення
кваліфікації рядового та молодшого начальницького складу органів внутрішніх
справ Харківського національного університету внутрішніх справ, строк
перебування на якій спливав 01 січня 2006 року відповідно до рішення кадрової
комісії університету від 01 червня 2005 року.

З 28 листопада 2005 року ОСОБА_1. перебував у черговій відпустці за 2005
рік.

Наказом виконуючого обов'язки ректора Харківського національного
університету внутрішніх справ від 29 листопада 2005 року №402 був відкликаний з
відпустки у зв'язку з переведенням на посаду проректора Університету. Однак до
служби не приступив, посилаючись на хворобу, проходив лікування з 29 листопада
2005 року по 20 січня 2006 року.

З приводу невиходу на службу було
проведене службове розслідування.

23 січня 2006 року ОСОБА_1. подав рапорт, в якому просив продовжити
відпустку за час хвороби.

Рішенням кадрової комісії Харківського національного університету
внутрішніх справ від 23 січня 2006 року ОСОБА_1. відмовлено у продовженні
строку перебування на службі в органах внутрішніх справ і запропоновано після
звільнення зі служби працювати на посадах науково-педагогічного складу
університету.

Наказом Міністра внутрішніх справ України від 10 лютого 2006 року №87 о/с
та наказом виконуючого обов'язки ректора Харківського національного
університету внутрішніх справ від 10 лютого 2006 року №54 о/с ОСОБА_1.
звільнено у відставку зі служби в органах внутрішніх справ за підпунктом «а»
пункту 65 (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ Української РСР.

Визнаючи накази про звільнення зі служби незаконними суди
виходили з того, що оскільки позивач мав невикористану частину чергової
відпустки через хворобу, то звільнення зі служби, в силу вимог статті 3 Закону
України «Про відпустки», можливо лише після надання відпустки. Датою звільнення
в цьому разі є останній день відпустки.

З такими висновками неможна погодитися виходячи з
наступного.

Як вбачається з обставин справи ОСОБА_1. перебував на
службі в органах внутрішніх справ, мав спеціальне звання полковника міліції й
належав до осіб старшого начальницького складу.

Особливості проходження служби особами рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ України, їх права і обов'язки
встановлені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української РСР, яке затверджене постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

Пунктом 7 та 8 Положення встановлено, що особи старшого
начальницького складу із званням полковника міліції перебувають на службі в
органах внутрішніх справ до 50 років, після досягнення якого підлягають
звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку. При
необхідності на службі в органах внутрішніх справ можуть бути залишені на строк
до п'яти років. У виняткових випадках строк служби в органах внутрішніх справ
може бути продовжено, з урахуванням стану здоров'я, повторно до 5 років, а
окремим із них, які мають вчену ступінь або вчене звання, - до 10 років.

Строк перебування позивача на службі в органах внутрішніх
справ закінчився в серпні 2002 року, але у встановленому порядку був залишений
на службі. Зокрема, рішенням кадрової комісії Харківського національного університету
внутрішніх справ від 01 червня 2005 року перебування на службі було продовжено
до 01 січня 2006 року.

Рішенням комісії від 23 січня 2006 року ОСОБА_1.
відмовлено у продовженні строку перебування на службі в органах внутрішніх справ України.

При вирішенні спору суди не врахували особливості
перебування на службі та приведені вимоги Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР,
внаслідок чого вийшли за межі своєї компетенції і всупереч вимогам
законодавства продовжили строк перебування позивача на службі в органах
внутрішніх справ, поновивши його на службі.

Не можна погодитися і з висновками судів про порушення
вимог статті 3 Закону України «Про відпустки» щодо позивача.

Закон України «Про відпустки», як зазначено в преамбулі
до нього, встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови,
тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності,
зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво
важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідач не належав до працівників в розумінні Закону
України «Про відпустки», а був особою, що проходила службу органах внутрішніх
справ.

Як зазначалося,
проходження служби позивачем, його права і обов'язки встановлені
Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР, у розділі VI якого визначений порядок надання відпусток.

Тобто надання відпусток для осіб начальницького складу
органів внутрішніх справ України, до яких належав позивач, встановлено
спеціальним законодавством, яке підлягало застосуванню до спірних
правовідносин.

Поширення на позивача положень статті 3 Закону України
«Про відпустки» є помилковим.

В той же час спеціальним законодавством, що визначає
проходження служби в органах внутрішніх справ, не встановлено обмежень щодо
звільнення зі служби за віком в разі невикористання відпустки через хворобу,
яка сталася під час відпустки.

Як вбачається з обставин
справи, позивач оспорював законність відмови у наданні невикористаної
чергової відпустки за минулий рік.

Порядок вирішення такого питання визначений пунктом 52
Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР, яким встановлено, що в особливих випадках з
дозволу прямого начальника (від начальника управління внутрішніх справ
Кримської АРСР, області, м. Києва, йому рівних і вище) невикористана чергова
відпустка за минулий рік може бути надана в I кварталі наступного року. Особам
рядового і начальницького складу, які захворіли під час чергової відпустки,
вона після одужання продовжується на число невикористаних днів. Продовження
відпустки здійснюється начальником, який надав її, на підставі відповідного
документа, засвідченого лікарем і начальником (головним лікарем) лікувального
закладу.

З приведеного вбачається, що як продовження відпустки так
і надання невикористаної відпустки вирішується компетентним начальником з
урахуванням особливості проходження служби в органах внутрішніх справ України,
які містять певні обмеження.

Вирішуючи спір суди не врахували приведене і прийшли до
необґрунтованого висновку про незаконне обмеження прав позивача на чергову
відпустку.

В інших частинах, де суди попередніх інстанцій прийняли рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог, законність судових рішень не оспорюється учасниками справи.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або проведення
додаткової перевірки доказів, обставини справи судами встановлені повно й
правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, суд
касаційної інстанції, згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного
судочинства України, скасовує судові рішення судів першої та апеляційної
інстанцій в частині задоволення позовних вимог і ухвалює нове рішення про
відмову в позові в цій частині.

Керуючись статтями 223, 229, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

п о с т
а н о в и л а :

Касаційні скарги Міністерства внутрішніх справ України
та ректора Харківського національного
університету внутрішніх справ задовольнити частково.

Скасувати постанову Харківського районного суду міста Харкова від 06 липня
2006 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня
2006 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1, що стосуються:

- визнання незаконним наказу
Міністерства внутрішніх справ України від 10 лютого 2006 року №87 о/с та наказу
виконуючого обов'язки ректора Харківського національного університету
внутрішніх справ від 10 лютого 2006 року №54 о/с про звільнення зі служби;

- зобов'язання МВС України поновити ОСОБА_1. на службі та
на посаді, яку займав до звільнення;

- стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу
за період з 10 лютого 2006 року по 06 липня 2006 року в сумі 19294 грн.;

- визнання незаконною відмови виконуючого обов'язки
ректора Харківського національного університету внутрішніх справ продовжити
ОСОБА_1. чергову відпустку за 2005 рік на період хвороби.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністра внутрішніх справ
України, Міністерства внутрішніх справ України, ректора Харківського
національного університету внутрішніх справ, Харківського національного
університету внутрішніх справ про поновлення на службі та посаді, стягнення
грошового утримання та визнання незаконною відмови виконуючого обов'язки
ректора Харківського національного університету внутрішніх справ продовжити
ОСОБА_1. чергову відпустку за 2005 рік за час хвороби.

В решті судові рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами протягом одного
місяця з дня їх відкриття.

Судді:

С.Є. Амєлін
Т.Ф. Весельська М.І.
Гурін М.О. Федоров В.В. Юрченко