Справа № К-22483/06
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2007-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Костенка М.І., Маринчак Н.Є., Усенко Є.А., Шипуліної
Т.М.,

при секретарі Гончаренко Р.С.,

за
участю:

представника
позивача - Бевз О.В.,

представника
відповідача - Вініченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими
платниками податків у місті Запоріжжі

на постанову господарського суду Запорізької області від 03 березня
2006 року

та ухвалу Запорізького апеляційного господарського суду від 17
травня 2006 року

у справі № 23/73/06-АП

за позовом Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія
«Веско»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі
з великими платниками податків у місті Запоріжжі

про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2006 року ЗАТ «Страхова компанія «Веско»
звернулось до суду з позовом до СДПІ по роботі з великими платниками податків у
м. Запоріжжі про визнання нечинними (недійсними) податкових повідомлень -
рішень № /0 від 01 серпня 2005 року, № /1 від 25 серпня
2005 року та № /2 від 31 жовтня 2005 року.

Постановою господарського суду Запорізької області від 03
березня 2006 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення
- рішення СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі №
/0 від 01 серпня 2005 року, № /1 від 25 серпня 2005 року та
№ /2 від 31 жовтня 2005 року.

Стягнуто з Державного бюджету на користь ЗАТ «Страхова
компанія «Веско» 3, 40 грн. судового збору.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від
17 травня 2006 року постанову господарського суду Запорізької області від 03
березня 2006 року залишено без змін.

В касаційній скарзі СДПІ по роботі з великими платниками
податків у м. Запоріжжі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить скасувати постанову господарського суду
Запорізької області від 03 березня 2006 року та ухвалу Запорізького
апеляційного господарського суду від 17 травня 2006 року, ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ЗАТ
«Страхова компанія «Веско», посилаючись на законність та обґрунтованість
оскаржуваних судових рішень, просить залишити касаційну скаргу СДПІ по роботі з
великими платниками податків у м. Запоріжжі без задоволення, а оскаржувані
судові рішення - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав
доводи касаційної скарги та просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача заперечував
проти задоволення касаційної скарги та просив залишити її без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників
сторін, перевіривши доводи
касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової
оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі провела
планову документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного
законодавства ЗАТ «Страхова компанія «Веско» за період з 01 жовтня 2002 року по
31 березня 2005 року, за результатами якої було складено акт №
23/13-33/20474912 від 28 липня 2005 року.

В акті перевірки було встановлено, зокрема, що в порушення ст. ст. 8, 9
Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян» від 26 грудня
1992 року № 13-92 та п. 8, п. 9 Інструкції про прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21
квітня 1993 р. № 12, не включено до складу сукупного оподатковуваного доходу
працівника підприємства ОСОБА_1. дохід, що утворився в результаті надання за
рахунок коштів підприємства матеріальних благ у грошовій формі, в результаті чого
занижено прибутковий податок з громадян в травні 2003 року в сумі 4 070, 80
грн. Крім того, перевіркою встановлено, що в порушення підпункту 4.2.9 п. 4.2
ст. 4, підпункту 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» не включено до складу сукупного оподатковуваного доходу
працівника підприємства ОСОБА_1. дохід, що утворився в результаті надання за
рахунок коштів підприємства додаткового матеріального блага у вигляді
фінансування закордонної подорожі, внаслідок чого занижено податок з доходів
фізичних осіб у травні 2004 року в сумі 1 244, 89 грн.

01 серпня 2005 року на підставі акту перевірки СДПІ по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжі прийняла податкове повідомлення - рішення №
/0, яким ЗАТ «Страхова компанія «Веско» визначила податкове
зобов'язання з податку з доходів найманих працівників в сумі 15 947, 00 грн., у
тому числі 5 315, 69 грн. основний платіж та 10 631, 38 грн. штрафні
(фінансові) санкції.

Зазначене податкове повідомлення - рішення було оскаржено в
адміністративному порядку, за наслідками якого СДПІ по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжі прийняла податкове повідомлення - рішення №
/1 від 25 серпня 2005 року та податкове повідомлення - рішення №
/2 від 31 жовтня 2005 року.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції,
задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відрядження працівника ЗАТ
«Страхова компанія «Веско» ОСОБА_1. за кордон за своєю суттю є службовим
відрядженням відповідно до положень абзацу першого Загальних положень та п. 1.1
розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон,
затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року №
59, що підтверджується запрошенням компанії Simply Tours (Egypt) прийняти
участь в міжнародному семінарі - конференції за тематикою «Забезпечення
надійності страхових компаній та якості страхових послуг. Організація продажу
страхових продуктів», що відбудеться в період з 28 квітня 2003 року по 08
травня 2003 року в м. Хургада (Єгипет) (вхідний номер 92-03/1 від 04 квітня
2003 року), наказ № 59/1 від 17 квітня 2003 року про відрядження ОСОБА_1. в м.
Хургаду (Єгипет) для участі в зазначеній конференції, запрошення Travel Agency
«Black Eagle» на участь в міжнародній конференції - семінарі «Страхування в
Росії, країнах СНД та ЄС», що відбудеться в період з 30 квітня 2004 року по 09
травня 2004 року в м. Анталія (Туреччина), наказ № 74 від 29 квітня 2004 року
про відрядження працівників ЗАТ «Страхова компанія «Веско» для участі в
зазначеній конференції, завдання на відрядження, кошторис витрат, звіт про
відрядження по обом відрядженням. При цьому суди в своїх рішеннях посилались на
те, що відшкодування витрат на відрядження працівнику ОСОБА_1., фактичний час
перебування якого у відрядженні підтверджується ксерокопіями сторінок його
закордонного паспорту з візами та датами перетину кордону України (28 квітня
2003 року - 08 травня 2003 року; 30 квітня 2004 року - 09 травня 2004 року), а
саме: витрат на проживання в готелях, що підтверджуються квитанцією № 01124 про
сплату проживання в готелі «Simply Tours» в період з 28 квітня 2003 року по 08
травня 2003 року, рахунок № 1389 від 28 квітня 2003 року з відзначенням про
сплату його готівкою за час перебування в готелі «Simply Tours», приходний
ордер № 0271613 від 30 квітня 2004 року про проживання в готелі «Riva Diva» в
період з 30 квітня 2004 року по 09 травня 2004 року, рахунок - фактура від 30
квітня 2004 року про сплату за проживання в готелі «Riva Diva»; витрат на
проїзд, підтверджені авіаквитком № від 25 квітня 2003 року про виліт
28 квітня 2003 року з м. Дніпропетровська до м. Хургади (Єгипет); добових
витрат за час перебування у відрядженні в межах граничних норм на підставі
авансових звітів від 04 червня 2003 року, від 13 травня 2003 року, від 12
травня 2004 року, - було здійснено на підставі п. 1.4, п. 1.7 розділу ІІ
Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59.

Посилаючись на те, що витрати на службові відрядження ОСОБА_1. були
відшкодовані правомірно, суди попередніх інстанцій зробили висновок про
неправомірність включення цих витрат до його сукупного оподатковуваного доходу
з посиланням на положення підпункту «г» п. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
«Про прибутковий податок з громадян» від 26 грудня 1992 року № 13-92, підпункту
4.3.2 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22
травня 2003 року № 889-ІV, підпунктів 5.4.1, 5.4.2 п. 5 Інструкції про
прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної
податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12.

Крім того, суди в своїх рішеннях посилались на помилковість включення до
розрахунку суми витрат, що були відшкодовані ОСОБА_1. у зв'язку із відрядженням
за кордон у період з 28 квітня 2003 року по 08 травня 2003 року, суми в розмірі
564, 88 грн. (105, 91 дол. США), яка була знята з корпоративної платіжної
картки працівником ЗАТ «Страхова компанія «Веско» 15 квітня 2003 року у м.
Прага (Чехія), що підтверджується випискою з операцій по картці від 04 червня
2003 року та листом Філії «Запорізьке Центральне відділення Промінвестбанку»
від 01 вересня 2005 року № 19-10/1266 та узгоджується з п. 5.2 Положення про
впровадження пластикових карток міжнародних платіжних систем у розрахунках за
товари, надані послуги та при видачі готівки, затвердженого постановою
Правління Національного банку України від 24 лютого 1997 року № 37.

Задовольняючи позовні вимоги в частині податкових повідомлень - рішень №
/1 від 25 серпня 2005 року та № /2 від 31 жовтня 2005 року,
суд першої інстанції посилався на те, що ці податкові повідомлення - рішення,
прийняті за результатами адміністративного оскарження, містять новий граничний
термін сплати податкового зобов'язання і повинні розглядатись по суті, а тому
підлягають визнанню протиправними та скасуванню, оскільки прийняті з тих же
підстав, що й податкове повідомлення - рішення № /0 від 01 серпня
2005 року.

Колегія суддів погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій з огляду
на наступне.

Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що надані позивачем
документи (запрошення компанії Simply Tours (Egypt) прийняти участь в
міжнародному семінарі - конференції за тематикою «Забезпечення надійності
страхових компаній та якості страхових послуг. Організація продажу страхових
продуктів», що відбудеться в період з 28 квітня 2003 року по 08 травня 2003
року в м. Хургада (Єгипет) (вхідний номер 92-03/1 від 04 квітня 2003 року),
наказ № 59/1 від 17 квітня 2003 року про відрядження ОСОБА_1. в м. Хургаду
(Єгипет) для участі в зазначеній конференції, запрошення Travel Agency «Black
Eagle» на участь в міжнародній конференції - семінарі «Страхування в Росії,
країнах СНД та ЄС», що відбудеться в період з 30 квітня 2004 року по 09 травня
2004 року в м. Анталія (Туреччина), наказ № 74 від 29 квітня 2004 року про
відрядження працівників ЗАТ «Страхова компанія «Веско» для участі в зазначеній
конференції, завдання на відрядження, кошторис витрат, звіт про відрядження по
обом відрядженням ), підтверджують, що закордонні поїздки ОСОБА_1. до міста
Хургада (Єгипет) з 28 квітня 2003 року по 08 травня 2003 року та до міста
Анталія (Туреччина) з 30 квітня 2004 року по 09 травня 2004 року відповідають
всім ознакам службового відрядження, викладеним в абзаці першому Загальних
положень та п. 1.1 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах
України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13
березня 1998 року № 59. При цьому суди попередніх інстанцій правильно виходили
з того, що фактичний час перебування у службовому відрядженні за кордоном був
визначений відповідно до вимог підпункту «а» п. 1.5 та п. 1.15 розділу ІІ
вищезгаданої Інструкції та підтверджується відповідними відмітками про перетин
кордону і візами країн відрядження в закордонному паспорті ОСОБА_1.

Колегія суддів також погоджується з висновками судів про правомірність
відшкодування ОСОБА_1. витрат на відрядження, зокрема, витрат на проїзд до
місця відрядження і назад, витрат на оплату рахунків за проживання в готелях,
добові витрати за час перебування у відрядженні в межах граничних норм, на
підставі п. 1.4 та п. 1.7 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах
України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13
березня 1998 року № 59, оскільки вартість цих витрат підтверджена відповідними
документами, які були досліджені судами в ході розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суди дійшли вірного висновку про безпідставність
включення до місячного сукупного оподатковуваного доходу в травні 2003 року та
в травні 2004 року правомірно відшкодованих витрат на відрядження працівнику
ЗАТ «Страхова компанія «Веско» ОСОБА_1. та про безпідставність нарахування у
зв'язку з цим податку з доходів фізичних осіб, оскільки правомірно посилались в
своїх рішення на положення підпункту «г» п. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
«Про прибутковий податок з громадян» від 26 грудня 1992 року № 13-92, який частково
втратив чинність з 01 січня 2004 року, відповідно до якого до сукупного
оподатковуваного доходу, одержаного громадянами в період, за який здійснюється
оподаткування, не включаються компенсаційні виплати в грошовій i натуральній
формі у межах норм, передбачених чинним законодавством, за винятком компенсації
за невикористану відпустку при звільненні, та положення абзацу другого
підпункту 5.4.1 та абзацу другого підпункту 5.4.2 п. 5 Інструкції про
прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної
податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12, відповідно до яких
до компенсаційних виплат, що не включаються до місячного сукупного
оподатковуваного доходу, відносяться добові (у тому числі на харчування) за час
перебування у службовому відрядженні та фактична вартість проїзду до місця
призначення і назад та фактичні витрати по найму житлового приміщення при
відрядженні.

Правомірно також було застосовано судами попередніх інстанцій положення
підпункту 4.3.2 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних
осіб», який набрав чинності з 01 січня 2004 року, яким передбачено, що до
загального місячного оподатковуваного доходу платника податку не включаються
сума коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт.

Крім того, судами попередніх інстанцій було вірно зазначено, що сума в
розмірі 564, 88 грн. була помилково включена відповідачем до розрахунку сум
витрат, що були відшкодовані ОСОБА_1. у зв'язку з відрядженням до міста Хургада
(Єгипет) з 28 квітня 2003 року по 08 травня 2003 року, оскільки, судами було
достовірно встановлено, що сума в розмірі 564, 88 грн. (105, 91 дол. США) була
знята з корпоративної платіжної картки працівником ЗАТ «Страхова компанія
«Веско» 15 квітня 2003 року у місті Прага (Чехія), що підтверджується
банківською випискою від 04 червня 2003 року, авансовим звітом № CNT 0000046 від 04 червня 2003 року, листом Філії
«Запорізьке Центральне відділення Промінвестбанку» від 01 вересня 2005 року №
19-10/1266.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про протиправність
податкового повідомлення - рішення СДПІ по роботі з великими платниками
податків у м. Запоріжжі № /0 від 01 серпня 2005 року та податкових
повідомлень - рішень № /1 від 25 серпня 2005 року, № /2 від
31 жовтня 2005 року, які прийняті СДПІ по роботі з великими платниками податків
у м. Запоріжжі з тих же підстав, що й податкове повідомлення - рішення №
/0 від 01 серпня 2005 року, та скасував їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального
права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга СДПІ по роботі
з великими платниками податків у м. Запоріжжі підлягає залишенню без
задоволення, а постанова господарського суду Запорізької області від 03 березня
2006 року та ухвала Запорізького апеляційного господарського суду від 17 травня
2006 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 220, 221, 223, ч. 1 ст. 224,
ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі залишити
без задоволення, а постанову господарського суду Запорізької області від 03
березня 2006 року та ухвалу Запорізького апеляційного господарського суду від
17 травня 2006 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

Головуючий: (підпис) Л.І. Бившева

Судді: (підпис) М.І. Костенко

(підпис) Н.Є. Маринчак

(підпис) Є.А. Усенко

(підпис) Т.М. Шипуліна

З оригіналом згідно

Суддя Л.І. Бившева