Справа № К-4428/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
серпня 2007 року м. Київ
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :
суддів : Бутенка В.І.(доповідач),
розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Чернівці,
Державної податкової адміністрації України про визнання права на раніше
встановлену форму обліку платника податків та інших обов'язкових платежів та
зобов'язання поставити відмітку у паспорт, -
в с т а н о в и л а :
У квітні 2004 року ОСОБА_1 подала до суду вказаний позов, в якому
зазначала, що вона у квітні 2004 року звернулась до відповідача із заявою про
відмову від ідентифікаційного номеру та збереження раніше встановленої форми
обліку, як це передбачено Законом України “Про державний реєстр фізичних
осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів”, однак в цьому їй було
Посилаючись на вказані обставини, просила визнати такі дії відповідачів
неправомірними та зобов'язати ДПІ у м. Чернівці зробити в її паспорті відмітку
про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера, зберегти
за нею раніше встановлену форму обліку, а також виключити з Державного реєстру
фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів інформацію щодо
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2004
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 04
серпня 2004 року, позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Визнано право ОСОБА_1 на альтернативну форму обліку платника податків та
зобов'язано ДПА України обліковувати її по раніше встановленій формі обліку,
визнано неправомірними дії ДПІ у м. Чернівці щодо відмови поставити відмітку у
її паспорті про наявність у позивачки права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного
номера та зобов'язано податкову інспекцію зробити таку відмітку.

Зобов'язано ДПА України вилучити з Державного реєстру фізичних
осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів інформацію щодо особи
ОСОБА_1 та зобов'язано відповідачів надавати присвоєний ідентифікаційний номер
позивачки будь-яким іншим організаціям.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ДПІ у м. Чернівці та
ОСОБА_1 подали касаційні скарги, в яких податкова інспекція просить їх
скасувати та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, а позивачка відповідно
просить скасувати ці судові рішення в частині відмови у анулюванні
ідентифікаційного номеру та задовольнити в цій частині її позовні вимоги. В
скарзі вони посилаються на порушення судами норм матеріального і процесуального
права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційні
скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано виходили з того, що за
змістом ч. 2 ст. 1 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб -
платників податків та інших платежів"
( зі змінами внесеними Законом України від 16 липня 1999 року №1003 ) для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття
ідентифікаційного номеру та офіційно повідомляють про це відповідні державні
органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та
інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про
наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного
номеру, а відповідно із ч. 2 ст. 5 цього Закону до Державного реєстру не
вноситься інформація про осіб, які через
свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття
ідентифікаційного номеру та офіційно повідомляють про це відповідні державні
органи.

Як вірно зазначено судами, посилання про відсутність на
час розгляду справи механізму внесення відповідного запису в паспорт
громадянина, за умови врегулювання питання обліку платників податків та інших
обов'язкових платежів наведеними правовими нормами, не могли бути підставою для
невиконання вимог Закону податковими органами.

Водночас суд першої інстанції допустив порушення норм
матеріального права, не звернувши уваги на положення ч.8 ст. 5 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших
платежів", відповідно до яких зміни та уточнення щодо даних,
занесених до Державного реєстру під час реєстрації, вносяться державними податковими
інспекціями за місцем постійного проживання платників податків та інших
обов'язкових платежів, і тому суд помилково зобов'язав ДПА України виключити з
Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових
платежів інформацію щодо особи ОСОБА_1.

Така помилка районного суду не була виправлена і судом
апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги зроблених судами
висновків не спростовують, однак із урахуванням наведених обставин рішення
місцевого суду відповідно до ст.ст. 225 КАС України підлягає зміні в частині
зобов'язання ДПА України виключити з Державного реєстру фізичних осіб-платників
податків та інших обов'язкових платежів інформацію щодо особи ОСОБА_1 з
покладенням відповідного обов'язку на податковий орган за місцем постійного
проживання позивачки.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 225, 230 КАС України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Державної податкової
інспекції у м. Чернівці задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11
червня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 04 серпня
2004 року змінити.

Викласти абзац третій резолютивної частини рішення
Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2004 року в наступній
редакції "Зобов'язати Державну податкову інспекцію у м. Чернівці виключити з Державного реєстру фізичних осіб -
платників податків та інших платежів інформацію щодо особи ОСОБА_1".

В решті судові рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Згідно ст. ст. 236, 237 КАС України рішення суду касаційної інстанції може
бути оскаржено до Верховного Суду України лише за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д і :