Справа № К-4272/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_1на ухвалу
Носівського районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2003 року та
ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 17 лютого 2004 року
у справі за скаргою ОСОБА_1на неправомірні дії Носівського міського голови
Чернігівської області, -

встановила:

В листопаді 2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі
скаргою на неправомірні дії Носівського міського голови з приводу невирішення
заяви про надання земельної ділянки для випасу кози.

Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської
області від 15 грудня 2003 року зазначену скаргу було залишено без руху на
підставі невиконання заявником вимог ст. 137 ЦПК України 1963 року та надано
йому строк для усунення недоліків до 18.12.2004 року.

Наступною ухвалою цього ж суду від 22 грудня 2003 року,
залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 17
лютого 2004 року, скаргу ОСОБА_1 було визнано неподаною і повернуто заявнику у
зв'язку з неусуненням недоліків.

Не погоджуючись із ухваленими по справі судовими
рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України з касаційною скаргою в
порядку визначеному ЦПК України 1963 року, в якій просив їх скасувати та
вирішити справу по суті.

Листом Верховного Суду України від 03.10.2005 р. на
підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України зазначену касаційну скаргу було передано до Вищого адміністративного
суду України для вирішення в порядку касаційного провадження.

Розглянувши касаційну скаргу та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її
задоволення.

Відповідно до ст. 139 ЦПК України 1963 року (чинного на
момент вирішення справи), суддя, встановивши, що скаргу подано без додержання
вимог, передбачених у статтях 137 і 138 цього Кодексу, або не оплачено
державним митом, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, про що
повідомляє заявника і надає строк для виправлення недоліків.

Коли заявник відповідно до вказівок судді у встановлений
строк не виконає всі перелічені у статтях 137, 138 ЦПК України 1963 року вимоги
та не сплатить державне мито, скарга вважається неподаною і повертається
заявнику, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, в
поданій до суду скарзі не було визначено конкретних вимог та не викладено
обставин, якими заявник їх обґрунтовує, не зазначено доказів, що стверджують
скаргу, додано її нечитаєму копію та несплачено державне мито, тобто скарга
подана з порушенням вимог ст. 137 ЦПК України 1963 року.

За таких обставин, суд першої інстанції залишаючи скаргу
без руху, а потім визнаючи її неподаною і повертаючи заявнику, дійшов
обґрунтованого висновку, виходячи із вимог діючого на момент звернення
законодавства.

Вказані обставини досліджені та перевірені апеляційною
інстанцією, висновками якої підтверджено, що зі скарги ОСОБА_1 та доданих до
неї документів неможливо визначити вимоги заявника, в чому конкретно полягає
бездіяльність міського голови, які права заявника цією бездіяльністю
порушуються та які конкретно дії міський голова повинен виконати на відновлення його прав. Крім того, зі скарги
неможливо визначити чи оскаржується бездіяльність безпосередньо міського
голови, чи оскаржується відмова в наданні земельної ділянки для випасу, що є
спором про право землекористування, вирішення якого цивільним процесуальним
кодексом України здійснюється у позовному провадженні, а не в порядку глави
31-А ЦПК України.

Зазначені висновки суду узгоджуються з роз'ясненнями,
наданими у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.12.1997 р. №13
"Про практику розгляду судами справ за скаргами на рішення, дії чи
бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
юридичних, посадових і службових осіб у сфері управлінської діяльності, які
порушують права та свободи громадян", де вказано, що скарги на рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів оскарження подаються в суд за місцезнаходженням
останніх, за формою та змістом мають відповідати загальним вимогам (статті 137,
138 ЦПК України 1963 року) і оплачуються державним митом у розмірі,
встановленому законом. З урахуванням особливостей порядку розгляду цих скарг,
передбачених статтями 2481 - 2484 ЦПК України 1963 року,
у них, зокрема, повинно бути зазначено, чиї та які саме рішення, дії чи
бездіяльність оскаржуються, які конкретно права і свободи порушено, наведено
правове обґрунтування останніх та запропоновано шляхи їх поновлення. До скарг,
що не відповідають зазначеним вимогам, суддя застосовує правила ст. 139 ЦПК
України 1963 року.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що при
ухваленні рішень судами першої та апеляційної інстанцій не було допущено порушень
норм процесуального права та відсутні, передбачені ст. 227 КАС України підстави для їх обов'язкового скасування.

Доводи касаційної скарги зазначений висновок суду не
спростовують і до уваги взятими бути не можуть.

Відповідно до ч.3 ст. 2201 КАС України, суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України,
п.7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення, а
ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2003 року
та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 17 лютого 2004 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: