Справа № К-4493/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
серпня 2007 року м. Київ
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :
суддів : Бутенка В.І.(доповідач),
розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну
справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Державної податкової інспекції у
Балаклійському районі Харківської області, -
У липні 2004 року ОСОБА_1 подав до суду вказану скаргу, в якій зазначав, що
він у червні 2004 року звернувся до суб'єкта оскарження із заявою про відмову
від ідентифікаційного номеру та збереження раніше встановленої форми обліку, як
це передбачено Законом України “Про державний реєстр фізичних осіб-платників
податків та інших обов'язкових платежів”, однак в цьому йому було відмовлено.
Посилаючись на вказані обставини, просив визнати такі дії суб'єкта
оскарження неправомірними та зобов'язати ДПІ у Балаклійському районі
Харківської області зробити в його паспорті відмітку про право здійснювати
будь-які платежі без ідентифікаційного номера, зберегти за ним раніше
встановлену форму обліку, а також виключити з Державного реєстру фізичних
осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів інформацію щодо його
Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 03
серпня 2004 року скаргу ОСОБА_1
задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2004 року це
рішення в частині негайного виконання скасовано, з резолютивної частини рішення
виключено вказівку "на сьомій сторінці ... передбаченій для особливих
відміток".

Не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_1 подав касаційну
скаргу, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої
інстанції. В скарзі він посилається на порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суди першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано виходили з того, що за
змістом ч. 2 ст. 1 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб -
платників податків та інших платежів"
( зі змінами внесеними Законом України від 16 липня 1999 року №1003 ) для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття
ідентифікаційного номеру та офіційно повідомляють про це відповідні державні
органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та
інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про
наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного
номеру, а відповідно із ч. 2 ст. 5 цього Закону до Державного реєстру не
вноситься інформація про осіб, які через
свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття
ідентифікаційного номеру та офіційно повідомляють про це відповідні державні
органи.

Посилання про відсутність, на час
розгляду справи, механізму внесення відповідного запису в паспорт громадянина
за умови врегулювання питання обліку платників податків та інших обов'язкових
платежів наведеними правовими нормами не могли бути підставою для невиконання
вимог Закону податковими органами.

При цьому судом апеляційної інстанції
вірно зазначено, що зобов'язання суб'єкта оскарження поставити спеціальну
відмітку саме на сьомій сторінці паспорту заявника не грунтується на вимогах
ст. 151 ЦПК України (в редакції 1963 року) та виключено з
рішення суду першої інстанції зазначену вказівку.

Крім того, апеляційний суд обґрунтовано
вказав, що випадки, у яких допускається негайне виконання судового рішення,
передбачені ст.ст. 217-218 ЦПК України (в редакції 1963 року) і зобов'язання
податкової інспекції поставити спеціальну відмітку, як і зобов'язання виключити
інформацію щодо особи заявника з Державного реєстру фізичних
осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів, до таких випадків не
відноситься, а відтак правильно скасував в цій частині рішення місцевого суду.

Доводи касаційної скарги зроблених судом апеляційної інстанції висновків не
спростовують, а тому підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового
рішення не вбачається.

За правилами ч.1 ст. 222, ч.1 ст.224 КАС України, якщо
суди не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні оскаржуваних судових рішень, то суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС України, колегія суддів -

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2004 року без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Згідно
ст. ст. 236, 237 КАС України рішення суду касаційної інстанції може бути
оскаржено до Верховного Суду України лише за винятковими обставинами протягом
одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д і :