Справа № 22-а-272/07
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2007-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Городівський О.А.
Категорія: Доповідач
про стягнення суддя
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2007 року

№ 22-а-272/07

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Сіренко О.І.

Суддів - Григоров А.М., Подобайло З.Г.

при секретарі: Спесивцева О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12
березня 2007 року по справі № 2-а-35,2007 рік

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління праці та
соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації

3-і особи: Державне казначейство України, Міністерство фінансів України

про
стягнення недоплаченої щорічної
разової допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Головного
управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної
державної адміністрації, 3-і особи: Державне казначейство України, Міністерство фінансів України про стягнення
недоплаченої щорічної разової допомоги.

Постановою Миргородського
міськрайонного суду Полтавської області
від 12 квітня 2007 року в
позові ОСОБА_1 до Головного управління
праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної
адміністрації, 3-і особи: Державне казначейство України, Міністерство фінансів
України про стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги відмовлено.

Постанову суду позивач вважає
незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального права і такою, що
підлягає скасуванню, враховуючи нижченаведене.

Судом були
порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а саме:

З матеріалів справи вбачається, що
скаржник є інвалідом війни другої групи. Відповідно до вимог статті 13 Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
щорічно до 5 травня повинен отримувати одноразову грошову допомогу в розмірі
8-ми мінімальних пенсій за віком.

Зміни до ст. 13 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині
зменшення розміру одноразової допомоги не вносились.

Відмовляючи скаржнику в задоволенні
позову судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права та
не враховано, що реалізація ним права на отримання коштів згідно вказаного вище
закону не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Зокрема ст. 22 Конституції України
звуження змісту та обсягу існуючих прав, шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів не допускається.

Окрім цього, рішенням
Конституційного суду України від 01.12.2004 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України ( є неконституційними), такі положення Закону
України "Про державний бюджет на 2004 рік" у статті 44, якими було
встановлено, що у 2004 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" здійснюється у таких розмірах: ... інвалідам війни другої групи -
160 грн.

Обґрунтовуючи таке рішення,
Конституційний Суд України, зокрема послався на положення статті 22 Конституції
України. Визнавши неконституційними вказані положення Закону, Конституційний
Суд де-факто підтвердив визначену раніше правову позицію, яка полягає у тому,
що законом про Державний бюджет України не можна зупиняти дії чинних законів у
частині встановлених ними пільг, компенсацій і гарантій, які фінансуються з
бюджетів усіх рівнів. (Рішення КСУ від 20.03.2002 року №5-рп/2002).

Крім того, судом невірно
застосовані положення ст. 99 КАС України, у зв'язку із чим було відмовлено в
задоволенні позовних вимог за 2000-2005 роки, що є помилковим, оскільки
відповідно до вимог ч.4 ст. 99 КАС України, якщо позивач скористався досудовим
порядком врегулювання спору, то обчислення строку звернення до
адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення
суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги. Мною
25/01/2007 року була подана заява до Миргородського міського управління праці
та соціального захисту населення, (а.с.4) на яку мені 06/02/2007 року була
направлена відповідь(а.с.6). А з 06/02/2007 року річний термін явно не сплинув.
Це означає, що за захистом свого порушеного права я звернувся вчасно.

Одночасно зазначає, що ніхто не відміняв
загальний строк позовної давності встановлений у три роки ст. 257 ЦК України.
Водночас згідно ч.3 ст.267 ЦК
України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення. Жодна із сторін не заявляла такого
клопотання.

Обставини, які наведені вище
призвели до неправильного вирішення справи, та до винесення судом постанови,
яка по своїй суті ґрунтується лише на одній статті Закону України „Про
Державний бюджет на 2006 рік", знехтувавши при цьому Конституцією України
та Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту".

Скаржник просить скасувати
постанову Миргородського міськрайонного суду від 12 квітня 2007 року по справі
№ 2-а-35,07р. та постановити нову
постанову, позовні вимоги якою, задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції було встановлено, що
позивач як інвалід війни 2 групи отримував щорічну допомогу до 5м травня в
розмірах встановлених Законами України про державний бюджетна певний рік, в
2006 році дія ст.. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на яку посилається позивач зупинена Законом
України «Про державний бюджет України на 2006 рік», позивач по вимогах
2000-2005 років пропустив строк звернення до суду. З цих підстав суд першої
інстанції відмовив в позові в частині визнання дій нечинними та стягнення
коштів. А стосовно вимоги згідно якої ОСОБА_1 бажає зобов'язати Головне
управління праці та соціального захисту Полтавської обласної державної
адміністрації в подальшому виплачувати йому (після набрання постановою законної
сили) щорічно до 05 травня разову грошову допомогу у розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком, суд першої інстанції відмовивши у позові зазначив, що дана вимога виходить за межі повноважень та
компетенції суду, оскільки розмір та порядок виплати соціальних видатків
встановлюється нормативно-правовими актами законодавчих органів влади.

Суд апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_1 являється інвалідом
Великої Вітчизняної війни і користується відповідними пільгами. Відповідно ст.
13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" ОСОБА_1. виплачували щорічно, до 5 травня, одноразову грошову
допомогу. Протягом періоду з 2000-2006 роки вказана грошова допомога
виплачувалась в розмірах, які були визначені Законами України "Про
державний бюджет на 2000 рік " та подальшими законами про бюджет на
відповідні роки. (В 2000 -2003 роки виплачувалось по 120 грн.; 2004 році-160
гри.; 2005 та 2006 роках -330 грн.).

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 77 Закону
України "Про державний бюджет України на 2006 рік" зупинена дія
статей 12,13,14,15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в частині визначення розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги ветеранам війни, а згідно ст. 30 Закону України "Про
державний бюджет України на 2006 рік" встановлено абсолютний розмір
щорічної разової допомоги інвалідам війни II групи - 330 гривень, яка була
виплачена ОСОБА_1 в повному обсязі. Відповідно ст. 95 Конституції України
будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір та цільове
спрямування цих видатків визначаються виключно законом про державний бюджет
України.

Оскільки законами про державний
бюджет передбачалися інші розміри виплат, а ст.. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" зупинялася,
підлягає застосуванню Закони України про державний бюджет. Зупинений закон не
може бути застосований.

Колегія суддів зазначає, що Закону
України «Про державний бюджет України на 2004 рік» в частині стосовно положень
щодо спірних витрат визнано рішенням Конституційного суду України
неконституційним.

Але
позовні вимоги ОСОБА_1. за період з 2000-по 2005 роки не підлягають
задоволенню з підстав пропущення позивачем строку звернення до
адміністративного суду з адміністративним позовом, передбачений ст. 99 КАСУ.
Клопотань про поновлення пропущеного строку до суду від позивача та інших осіб,
які брали участь у справі, не надходило. Суд вважає, що ОСОБА_1 міг та повинен
був дізнатись про порушення своїх прав в день виплати йому допомоги. Скарга на
яку посилається позивач була вже подана по за межами строку встановленого ст..
99.

Не підлягає задоволенню позовна
вимога, згідно якої ОСОБА_1 бажає зобов'язати Головне управління праці та
соціального захисту Полтавської обласної державної адміністрації в подальшому
виплачувати йому (після набрання постановою законної сили) щорічно до 05 травня
разову грошову допомогу у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, так як
дана вимога виходить за межі повноважень та компетенції суду, оскільки розмір
та порядок виплати соціальних видатків встановлюється нормативно-правовими
актами законодавчих органів влади.

Враховуючи вищенаведене, доводи
апеляційної скарги є помилковими.

За таких обставин суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196,
198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 12 березня 2007 року по справі № 2-а-35,2007 рік залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Повний текст виготовлено та
підписано 22 жовтня 2007 року

Головуючий Сіренко О.І.

Судді
Григоров А.М.

Подобайло З.Г.