Справа № К-3209/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
16 серпня 2007 року у м. Києві колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
головуючого-судді: Бутенка В.І.,
суддів:
Лиски Т.О., Панченка О.І., Штульмана І.В., Юрченка В.В.,
при секретарі - Замезі Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в
порядку касаційного письмового провадження адміністративну справу за скаргою
ОСОБА_1 до головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим про скасування
наказу про звільнення з військової
служби в запас Збройних сил України та стягнення грошової компенсації за час
вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського
районного суду м. Сімферополя від 11 серпня 2004 року та ухвалу апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 22
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою на
рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 11 серпня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Автономної Республіки
Крим від 22 грудня 2004 року у справі за його скаргою до головного управління
Служби безпеки України в Автономній
Республіці Крим про скасування наказу про
звільнення з військової служби в запас Збройних Сил України та стягнення
грошової компенсації за час вимушеного прогулу.

Зазначає, що в січні 2003 року він звернувся
до суду із зазначеною скаргою, яку мотивував тим, що він проходив військову
службу на офіцерських посадах в ГУ СБУ АРК з 1993 року. Наказом начальника
головного управління СБУ в Автономній Республіці Крим № 296ос від 23 лютого
2002 року був звільнений в запас
Збройних Сил України за службовою невідповідністю. В документах вказано, що
підставою для звільнення стало порушення ОСОБА_1 режиму таємності, а саме, те,
що 7 лютого 2002 року він виніс за межі будівлі управління СБУ п»ять дисків з
поміткою «таємно», а також інші порушення таємності.

Вважає, викладені дані недостовірними, наказ
- незаконним та просив поновити пропущений з поважних, на його думку, строк для
звернення зі скаргою до суду, поновити його на посаді та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного
прогулу.

Рішенням Київського
районного суду м. Сімферополя від 11 серпня 2004 року було відмовлено ОСОБА_1
в задоволенні скарги у зв»язку з пропуском встановленого строку на
звернення до суду за захистом порушеного права..

Ухвалою апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 22
грудня 2004 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, а рішення Київського районного суду м. Сімферополя від
11 серпня 2004 року залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на його думку, судами
першої та апеляційної інстанцій порушення норм чинного
процесуального та матеріального законодавства, що призвело до постановлення
неправильних
судових рішень, скаржник
просить скасувати постановлені
судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та
направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи по суті встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в ГУ СБУ В АРК
з 1993 року на офіцерських посадах, має військове звання майора.

Наказом начальника головного управління СБУ в
Автономній Республіці Крим № 296ос від 23 лютого 2002 року на підставі п. 65
п.п. «б» п. 67, п.п. «е» Положення про проходження військової служби за
контрактом та кадрової військової служби в органах СБУ, затвердженого Указом
Президента України від 7 листопада 2001 року № 10532001 року майор ОСОБА_1 був
звільнений з військової служби за службовою невідповідністю.

Відповідно до вимог ст. 2485 ЦПК
України, скаргу на рішення, дії або бездіяльність органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, може бути подано в суд: у
двомісячний строк, обчислюваний з дня, коли особі стало відомо або їй повинно
було стати відомо про порушення її прав, свобод чи законних інтересів; у
місячний строк з дня одержання особою письмової відповіді про відмову у
задоволенні скарги органом, службовою особою вищого рівня по відношенню до того
органу, посадової, службової особи, що постановили рішення чи здійснили дії або
допустили бездіяльність, або з дня закінчення місячного строку після подання
скарги, якщо особою не було одержано на неї письмової відповіді.

Пропущений строк для подання скарги може бути
поновлено судом, якщо буде встановлено, що його пропущено з поважних причин.

Судом першої інстанції при розгляді даної
справи встановлено, що ОСОБА_1 з результатами атестації був ознайомлений 11
лютого 2002 року. 27 лютого 2002 року він отримав розрахунок по грошовій
допомозі та службове обмундирування, ним було здано службове посвідчення, на
роботу він не виходив. Звернувся до суду зі скаргою лише 3 лютого 2003 року.

Суд першої інстанції встановив, а апеляційний
суд обґрунтовано погодився з тим, що доводи позивача щодо поважності причин
пропуску встановленого законом строку на звернення до суду із захистом порушеного
права, не знайшли свого підтвердження, отже підстав для поновлення такого
строку немає.

Не можуть бути прийняті доводи касаційної
скарги щодо порушень, допущених при звільненні ОСОБА_1 положень ст..150, ч. 1
ст. 233 КЗпП, оскільки порядок, встановлений КЗпП для розгляду
індивідуальних трудових спорів, і норми законодавства про працю, що регулюють
припинення трудових відносин, до цих правовідносин не застосовуються.

Зазначені правовідносини, оскільки ОСОБА_1 є
військовослужбовцем, регулюються Дисциплінарним статутом Збройних Сил України,
затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 551-XIV, розділ 5
якого визначає порядок оскарження військовослужбовцями, зокрема, незаконного
покладення на них обов'язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Відповідно
до вимог ч. 1 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати
докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені
в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого
доказу.

Згідно
з ч.3 ст.210 КАС України підставами касаційного оскарження є порушення судами
норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення
- без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних
дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення
справи.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів
справи, що оскаржувані судові рішення постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не спростовуються, підстави для їх скасування
відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
ст. ст.210, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м.
Сімферополя від 11 серпня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 грудня 2004
року - без змін.

Ухвала
остаточна і оскарженню не підлягає,
крім випадків, передбачених ст..237 КАС України.

Головуючий: Бутенко В.І

Судді:
Лиска
Т.О.

Панченко
О.І.

Штульман І.В.

Юрченко
В.В.