Справа № К-12022/06
Суддя: Брайко А.І.
Дата ухвалення: 2007-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№
ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2007р.

Вищий адміністративний суд України
у складі:

головуючого-судді Брайка А. І.,

суддів Кобилянського
М. Г.,

Маринчак
Н. Є.,

Нечитайла
О. М.,

Рибченка
А. О.,

секретар судового засідання -
Ярцева С. В.,

розглянувши касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова

на рішення Господарського суду
Львівської області від 27.01.2005р. та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 15.08.2005р. у справі № 5/3726-12/478

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю “Тарнай”

до Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення,

за участю представників:

позивача - не з'явились,

відповідача - не з'явились,

встановив:

Товариством з обмеженою відповідальністю
“Тарнай” подано позов про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова № 30105/10/23-2 від 12.11.2002р. про визначення
суми податкового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 494 500 грн., в
т. ч. 395 600 грн. основного платежу та 98 900 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.01.2005р., залишеним
без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від
15.08.2005р., у справі № 5/3726-12/478 позов
задоволено.

Судові рішення мотивовані тим, що
проведені позивачем по векселям оплати ОСОБА_1. не є об'єктом оподаткування по
податку на додану вартість, податку на прибуток та прибутковому податку; оплата
по векселям ОСОБА_1. здійснювалась в безготівковій формі; викладені в акті
перевірки правопорушення не підтверджені доказами, крім того сам акт перевірки
складено з порушенням законодавства; визначення об'єкта оподаткування позивачу в
даному випадку здійснено відповідачем з порушенням матеріального права.

Відповідач, не погоджуючись з вказаними
рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подав касаційну скаргу та
доповнення до неї в яких просить їх скасувати, направити справу на новий
розгляд посилаючись на порушення норм матеріального права, зокрема: пп. 5.3.9.
п. 5.3. ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Позивач заперечення на касаційну скаргу
не надав.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин справи Вищий адміністративний суд України
приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню по слідуючим
доводам та мотивам.

Як встановлено судами
попередніх інстанцій, в результаті проведеної документальної перевірки по
питанню дотримання позивачем податкового законодавства за період з 01.01 по
01.09.2002р. Державною податковою інспекцією у Франківському районі м. Львова
складено акт № 3036 від 29.10.2002р. в якому зазначено виявлення заниження
податкового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 395 600 грн.

12.11.2002р. на підставі вказаного акту,
пп. “б” пп. 4.2.2. п. 4.2. ст. 4 Закону України “Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
згідно з пп. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку
підприємств” відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №
30105/10/23-2 про визначення позивачу суми податкового зобов'язання по податку
на прибуток в розмірі 494 500 грн., в т. ч. 395 600 грн. основного платежу та
98 900 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до пп. 5.2.1. п. 5.2., ч. 4
пп. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку
підприємств” (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) до
складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією,
веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з
урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті; не належать
до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 4, ст. 6 Закону
України “Про обіг векселів і Україні” видавати переказні і прості векселі можна
лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані
роботи, надані послуги; у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору
припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають
грошові зобов'язання щодо платежу за векселем; платіж за векселем на території
України здійснюється тільки в безготівковій формі.

На підставі зазначених положень з
посиланням на відповідні матеріали справи, рішення місцевого Франківського
районного суду м. Львова від 18.07.2003р. у справі № 2-4962/03, суди попередніх
інстанцій правомірно встановили обгрунтоване віднесення позивачем до складу
валових витрат оплати по векселям фізичній особі ОСОБА_1., що проведення цих
оплат не є об'єктом оподаткування в даному випадку податком на прибуток позивача,
та відсутність доказів, які б підтверджували викладені в акті перевірки
правопорушення.

За вказаних обставин, зважаючи на відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок
судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову є вірним, судові
рішення прийняті відповідно вимог чинного законодавства, а вимоги відповідача є
необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 КАС України, -

ухвалив:

1. Залишити касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Франківському районі м. Львова без задоволення, а
рішення Господарського суду Львівської області від 27.01.2005р. та постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 15.08.2005р. у справі №
5/3726-12/478 - без змін.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена відповідно до вимог ст. ст. 235 - 237, ч. 1
ст. 238 КАС України.

Головуючий-суддя (підпис)
Брайко А. І.

Судді (підпис) Кобилянський М. Г.

(підпис) Маринчак Н. Є.

(підпис) Нечитайло О. М.

(підпис) Рибченко А. О.

З оригіналом згідно

Відповідальний секретар Міненко О. М.