Справа № 2-а-121/07
Суддя: Люклянчук В.Ф.
Дата ухвалення: 2007-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-121/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2007 року
Стахановський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді: Люклянчука В.Ф.
при секретарі: Євтєєвої О.В.

за участю
позивача: ОСОБА_1

представників
відповідача: Зайцева М.М., Лєсних І.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Стаханові адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Стахановського об'єднання державної податкової інспекції про
оскарження дій і зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись до
суду, позивач зазначила, що вона працює вчителем в СОНІ №9 м. Стаханова и має дитину:
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В теперішній час
дитина навчається у «Харківському політехнічному інституті» на третьому курсі
навчання.

Відповідно до
Закону України №889 позивач
має право на податковий кредит, тобто повернення частини грошових сум
витрачених позивачем на навчання доньки.

30.03.2006 року позивач з
відповідними документами подала заяву про податковий кредит, однак їй було
відмовлено, оскільки вона не має ідентифікаційного коду, від якого вона
відмовилась з релігійних причин.

Вважає відмову в податковому кредиті необгрунтованим .

В позовні заяві
просить визнати дії щодо відмови відповідача позивачу нарахувати податковий
кредит незаконним; зобов'язати відповідача нарахувати податковий кредит за
навчання доньки у «Харківському політехнічному інституті».

У судовому
засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та надала
пояснення, які співпадають з доводами адміністративного позову.

Представники
відповідача адміністративний позов не визнали та надали наступні пояснення.
Згідно п.п. 5.4.1 п. 5.4. ст. 5 Закону України №889-IV
«Про податок з доходів фізичних осіб» -
обмеження права на нарахування податкового кредиту, зазначено, що
податковий кредит може бути нарахований виключно резидентом, що має
індивідуальний ідентифікаційний номер». Таким чином, Законом України №889-IV
«Про податок з доходів фізичних осіб» встановлено чітке обмеження надавання
податкового кредиту особам, що не мають індивідуального ідентифікаційного
номеру. Що стосується відмітки в паспорті позивача, то така відмітка надає їй
право лише здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру. У 2005 році позивачу
було надано податковий кредит за 2004
рік, оскільки на той момент вона мала ідентифікаційний номер.

Представниками
відповідача визнається право позивача на надання податкового кредиту, але
оскільки позивач відмовилась від індивідуального ідентифікаційного номеру, а в
Законі прямо зазначено обмеження права на нарахування податкового кредиту,
вважають, що в позові позивачу треба відмовити.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши обставини справи на основі наявних доказів суд
вважає, що позов задоволенню підлягає у повному обсязі. При цьому бере до уваги
наступне.

Відповідно до
копії заяви від 30.03.2006
року позивач звернулася до відповідача з проханням провести перерахунок
податку з доходів за навчання (ар.с. 3).
Даний факт, відповідачем було визнано.

Згідно з копією
відповіді від 20.04.2006
року відповідач відмовив у нарахуванню податкового кредиту, посилаючись на
Закон України №889 «Про
податок з доходів фізичних осіб» (далі -
Закон), оскільки позивач відмовилась від ідентифікаційного коду.

Відповідно до
копії договору від 29.11.2004
року ОСОБА_2 та Національний технічний університет «Харківський
політехнічний інститут» уклали договір про підготовку фахівця на умовах
компенсації Студентом витрат на навчання (ар.с. 5-6).

Згідно з копією
аркушу 9 паспорту
позивача вона має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного
номеру. Відмітка зроблена згідно рішення Стахановського міського суду від 12.12.2003 року справа №2-4242 та ухвали
апеляційного суду Луганської області від 14.04.2004
року справа №1291 (ар.с. 7). Зазначені судові
рішення, ухвалою Верховного Суду України залишені без змін.

Відповідно до
декларації про доходи отриманні позивачем у 2005 році склали 8020
грн. 51 коп.,
сума утриманого податку склала 932
грн. 53 коп.
(ар.с. 17-18).

Згідно з
переліком сум витрат, що включаються до складу податкового кредиту позивачу
складає з сум коштів, сплачених платником податку на користь закладів освіти
для компенсації вартості середньої професійної або вищої форми навчання такого
платника податку, іншого члена його сім'ї першого ступеня споріднення становить
2 910 грн.
(ар.с. 19). Кошти
сплачені на користь закладу освіти підтверджуються двома копіями квитанцій на
суму 1455 грн.
кожна (ар.с. 22).

Відповідно до
розрахунку суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню
платнику податку або сплаті до бюджету, у тому числі у зв'язку з нарахуванням
податкового кредиту, який проведений позивачем, та підтверджений відповідачем
сума загального річного доходу, нарахованого протягом 2005 року у вигляді
заробітної плати -8020 грн. 57 коп. зменшена на
суму податкового кредиту -
2910 грн.; сума податку з доходів фізичних осіб з оподаткованого доходу - 664 грн. 37 коп.; сума
податку з доходів фізичних осіб до повернення - 268 грн. 16
коп. (ар.с. 20, 25).

Свідоцтвом про
народження підтверджується, що позивач є матерю
- ОСОБА_2 (ар.с. 23) і відповідно
до п. 1.20.4 ст. 1 Закону є членом
її сім'ї першого ступеня споріднення.

Відповідно до п.
1.16 ст. 1 Закону
податковий кредит - сума
(вартість) витрат, понесених платником податку - резидентом у зв'язку з придбанням товарів(робіт, послуг)
у резидентів - фізичних
або юридичних осіб протягом звітного року (крім витрат на сплату податку на
додану вартість та акцизного збору), на суму яких дозволяється зменшення суми
його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками
такого звітного року, у випадках, визначених цим Законом.

Згідно до п. 1.20.1 ст. 1 Закону, фізична
особа - резидент
- фізична особа,
яка має місце проживання в Україні.

Як вбачається з
п .5.4.1 ст. 5 Закону
податковий кредит може бути нарахований виключно резидентом, що має
індивідуальний ідентифікаційний номер.

Відповідно до
ст. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми
Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту
конституційних прав і свобод людини і громадина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.

Стаття 9 Конституції
України гласить - чинні
міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надала Верховною Радою
України, є частиною національного законодавства України.

Стаття 24 Конституції
України, вказує, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі,
етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за
мовними або іншими ознаками.

Згідно зі ст. 19 Закону України
«Про міжнародні договори України»: чинні міжнародні договори України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного
законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного
законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в
установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у
відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного
договору.

Законом України
«Про Державний реєстр фізичних осіб -
платників податків та інших обов'язкових платежів», а саме ч. 2 ст. 1, передбачено, що
для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від
прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні
державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників
податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться
відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без
ідентифікаційного номера.

Таким чином,
законодавством України передбачено право громадянина відмовитися від прийняття
ідентифікаційного номера у зв'язку з релігійними переконаннями. Даним правом
позивач скористувалася.

Згідно з
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, яка ратифікована
Законом України №475/97-ВР від 17
липня 1997 року
(далі - Конвенція).

Стаття 9 Свобода
думки, совісті і віросповідання. 1.
Кожен має право на

свободу думки, совісті і віросповідання; це право включає свободу
змінювати свою

релігію або свої переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або
переконання як

одноособово, так і спільно з іншими, прилюдно чи приватно, в богослужінні,
ученні,

виконанні та дотриманні релігійних і ритуальних обрядів. 2.
Свобода сповідувати

релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням,
які встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в
інтересах громадської безпеки, для охорони громадського порядку, здоров'я чи
моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 14 (1) Заборона
дискримінації. Здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції,
гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри,
мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або
соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану,
народження або інших обставин.

Крім того,
відповідно до Загальної декларація прав людини, 10.12.1948. Стаття 7 якої зазначає,
що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний
їх захист законом. Усі люди мають право на рівний захист від якої б то не було
дискримінації, що порушує цю Декларацію, і від якого б то не було підбурювання
до такої дискримінації.

Таким чином, суд
вважає, що право позивача на отримання податкового кредиту не може бути
обмежено у зв'язку з відмовою від прийняття ідентифікаційного номера. Причиною
зазначеної відмови є релігійні переконання позивача. Відповідно до Конституції
України та міжнародних договорів, які ратифіковані Україною обмеження прав з релігійних
та інших переконань не допускається.

Виходячи з
наведеного та керуючись п.п. 1.20.1,
1.16, 1.20.4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», ч. 2 ст. 1 Закону України
«Про Державний реєстр фізичних осіб -
платників податків та інших обов'язкових платежів», ст. 19 Закону України
«Про міжнародні договори України», Конвенцією про захист прав людини і
основоположних

свобод, Загальною декларацією прав людини, ст.ст. 10, 11, 15, 69, 70, 71, 160, 161,
162, 163, 167, 185, 186 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 до Стахановського об'єднання державної податкової інспекції про
оскарження дій і зобов'язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати дії у
відмові Стахановського об'єднання державної податкової інспекції нарахуванні
позивачу податкового кредиту противоправними.

Зобов'язати
Стахановське об'єднання державної податкової інспекції нарахувати позивачу
податковий кредит за навчання доньки -
ОСОБА_2 у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний
інститут».

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку апеляційного оскарження.

Постанова може
бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження постанови суду першої інстанції до апеляційного суду Луганської
області через Стахановський міський суд Луганської області протягом десяти днів
з дня її проголошення та апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.