Справа № К-35663/06
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2007-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

19 липня 2007 року у м. Києві колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді:
Смоковича М.І.,

суддів: Амєліна С.Є., Весельської Т.Ф., Гуріна М.І.,
Юрченка В.В.,

при секретарі - Замезі Ю.І.,

за участю позивача ОСОБА_1., представника відповідача
Поліщук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку
касаційного провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємця
ОСОБА_1до управління Пенсійного фонду України у м. Володимир-Волинському про
визнання неправомірними дій та скасування рішення №157 від 22 травня 2006 року
за касаційною скаргою приватного підприємця ОСОБА_1. на постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1звернувся до Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного господарського суду
від 26 жовтня 2006 року у справі за його позовом до управління Пенсійного фонду
України у м. Володимир-Волинському про визнання неправомірними дій та
скасування рішення №157 від 22 травня 2006 року.

Зазначає, що в
червні 2006 року він звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії та
скасувати рішення управління Пенсійного
фонду України в м. Володимир-Волинському
№ 157 від 22 травня 2006 року про застосування фінансових санкцій в розмірі 170
грн. за неподання розрахунку сум страхових внесків на обов»язкове державне
пенсійне страхування у строки, визначені законодавством, прийняте на підставі
п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липня
2003 року.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб»єктів малого
підприємництва» від 3 липня 1998 року № 72798 він є платником єдиного податку,
тому не є платником збору на обов»язкове державне пенсійне страхування, при
сплаті єдиного податку частина суми, яка перерозподілялася органами Державного казначейства України,
поступає на пенсійне забезпечення. Крім того, при здійсненні перевірки
відповідачем допущено перевищення наданих їм законом повноважень.

Постановою господарського суду Волинської
області від 7 серпня 2006 року позов приватного підприємця ОСОБА_1було задоволено.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2006 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України
у м. Володимир-Волинському було задоволено. Постанову господарського суду Волинської області від 7 серпня
2006 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. відмовлено.

Вказуючи
на допущені, на його думку, судом апеляційної інстанції
порушення норм чинного процесуального та матеріального законодавства, що
призвело до постановлення неправильного судового рішення, позивач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та направити справу до суду першої інстанції
для вирішення питання прийняття апеляційної скарги на рішення Богунського
районного суду м. Житомира від 20 грудня 2002 року..

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача на
підтримання доводів касаційної скарги та заперечення проти скарги представника
відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді
справи по суті встановлено, що ОСОБА_1зареєстрований суб»єктом підприємницької
діяльності Володимир-Волинською міською радою 24 липня 1996 року за № НОМЕР_2.
Згідно свідоцтва № НОМЕР_1 від 1 січня 2006 року підприємець є платником
єдиного податку за ставкою 200 грн. в місяць, один з видів діяльності,
зазначений у свідоцтві - роздрібна торгівля товарами з дорогоцінних металів, їх
ремонт і виготовлення.

На підставі повідомлення від 10 травня 2005 року та
направлення від 22 травня 2005 року відповідачем проведена позапланова
перевірка діяльноті приватного підприємця ОСОБА_1. з питань достовірності,
повноти нарахування та своєчасності сплати зобов»язання зі збору на обов»язкове
державне пенсійне страхування з операцій з продажу ювелірних виробів із золота
(крім обручок), платини та дорогоцінного каміння за період з 1 липня 2003 року
по 22 травня 2006 року, за результатами якої складено акт від 22 травня 2006
року та прийнято рішення № 157 від 22 травня 2006 року про застосування за
неподання розрахунку сум страхових внесків на обов»язкове державне пенсійне
страхування у строки, визначені законодавством, фінансових санкцій у розмірі
170 грн.

Законом України
«Про внесення змін до Закону України «Про збір на обов»язкове державне
пенсійне страхування» від 22 жовтня 1998 року №208-ХIУ запроваджено окремий вид збору на державне пенсійне
страхування - збір з операцій купівлі-продажу ювелірних виробів; при цьому збір
на обов»язкове державне пенсійне страхування
сплачується не з єдиного
оподаткуваного доходу (прибутку) суб»єкта малого підприємництва,
отриманого від підприємницької
діяльності, а з вартості реалізованих
ювелірних виробів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада
1998 р. N 1740 затверджено Порядок сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, пункт 6 якого
визначає, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з
операцій з продажу ювелірних виробів із золота (крім обручок), платини і
дорогоцінного каміння, є підприємства і організації та фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які здійснюють торгівлю ювелірними виробами із
золота, платини і дорогоцінного каміння.

Пунктом 10 Порядку встановлено, що збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, визначений відповідно до пункту 7 цього Порядку,
включається до ціни відповідних товарів і сплачується їх продавцями з виручки
від реалізації.

Відповідно до положень пункту 11 Порядку встановлено, що
платники збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, зазначені у пункті
6 цього Порядку, ведуть окремий облік продажу ювелірних виробів із золота,
платини і дорогоцінного каміння, а пунктом 19 цього Порядку визначено, що
платники збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з
продажу ювелірних виробів із золота (крім обручок), платини і дорогоцінного каміння
подають до 20 числа, що настає за останнім місяцем звітного кварталу, органам
Пенсійного фонду України, в яких вони зареєстровані як платники страхових
внесків, звіт про нарахування та сплату цього збору згідно з додатком 3.

При цьому суд апеляційної інстанції прийшов до вірного висновку про те, що збір
на обов»язкове державне пенсійне страхування
сплачується у зазначеному випадку не
з єдиного оподаткованого доходу
(прибутку) суб»єкта малого підприємництва, отриманого від підприємницької діяльності, а з вартості реалізованих ювелірних виробів. Тому у цьому
випадку суб»єкт малого підприємництва здійснює функції агента, тобто лише
перераховує суму збору, фактично сплачену покупцем в ціні придбання,
через що підстав для звільнення відповідача від сплати збору на обов»язкове
державне пенсійне страхування не вбачається.

Оскільки позивач не може бути звільнений від сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з продажу ювелірних
виробів із золота (крім обручок), платини і дорогоцінного каміння, то,
відповідно, і від подання звіту про нарахування та сплату цього збору у порядку
та строки, визначені пунктом 19 Порядку
сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій.

Відповідно
до вимог ч. 1 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати
докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені
в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого
доказу.

Згідно
з ч.3 ст.210 КАС України підставами касаційного оскарження є порушення судами
норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних
дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм
процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що
оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції постановлено з
дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводами касаційної
скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються, підстави для
його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне
відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
ст. ст.210, 220, 221, 223, 224,
230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1залишити без
задоволення, а постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2006 року - без змін.

Ухвала
остаточна і оскарженню не підлягає, крім
випадків, передбачених ст..237 КАС України.

Головуючий:
Смокович М.І.

Судді:
Амєлін С.Є.

Весельська Т.Ф.

Гурін М.І.,

Юрченко В.В