Справа № 22-а-1259/07
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2007-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22-а-1259/07
Головуючий 1 інстанції -
Проценко Л.Г. Суддя
доповідач - Мельнікова Л.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня
2007 року колегія суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів: - Подобайло З.Г., Григорова А.М.

при секретарі - Спесивцевій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у
місті Харкові апеляційну скаргу Сумського обласного військового комісаріату на
постанову Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2007 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного військового комісаріату про визнання рішення
неправомірним, покладення зобов'язань, -

В с т а н о в и л а:

У жовтні 2006 року позивач ОСОБА_1. звернувся до Зарічного районного суду
міста Суми з адміністративним позовом до Сумського обласного військового
комісаріату про скасування рішення комісії Сумського обласного військового
комісаріату по розгляду питань пов'язаних із встановленням статусу ветеранів
війни від 04 липня 2006 року, яким йому відмовлено в встановлені статусу
учасника бойових дій, встановлення факту
участі в бойових діях на острові Куба та зобов'язанні відповідача прийняти рішення про встановлення йому такого
статусу, посилаючись на те, що в період
з 01 липня 1962 року по 30 листопада 1963 року приймав участь в
військово-стратегічній операції «Анадир»
під час Карибської кризи на острові Куба.

Постановою
Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2007 року позовні вимоги
задоволені частково.

Рішення комісії Сумського обласного військового комісаріату по розгляду
питань пов'язаних із встановленням статусу ветеранів війни від 04 липня 2006
року, яким позивачу відмовлено у встановлені статусу учасника бойових дій
визнано неправомірним.

Комісія Сумського обласного військового комісаріату по розгляду питань
пов'язаних із встановленням статусу ветеранів війни зобов'язана повторно
прийняти рішення щодо розгляду питання щодо встановлення ОСОБА_1. статусу
учасника бойових дій.

В решті частині позовних вимог відмовлено.

Будучи незгодним с постановою суду, Сумський обласний військовий комісаріат, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду та прийняти нове судове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. відмовити.

До засідання колегія суддів позивач та представник відповідача не прибули,
хоча про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Харківського апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга Сумського обласного військового комісаріату підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ще в листопаді 1961 року
призваний в лави радянської армії, а в подальшому для проходження військової
служби в вересні 1962 року направлений в військову частину 32964, де проходив
службу до червня 1964 року на посаді шофера-електромеханіка.

Разом із зазначеною військовою
частиною позивач з 01 липня 1962 року по 30 листопада 1963 року приймав участь
в військово-стратегічній операції «Анадир» під час Карибської кризи на острові
Куба, що підтверджується довідкою Центрального архіву Міністерства оборони
міста Подольску Московської області за № 2/16336 від 18 травня 2006 року.

В червні 2006 року ОСОБА_1. звернувся
до комісії Сумського обласного військового комісаріату по розгляду питань
пов'язаних із встановленням статусу ветеранів війни щодо визнання його
учасником бойових дій з посиланням на
вищевказані обставини та 04 липня 2006 року
рішенням Комісії в задоволенні
його звернення відмовлено.

Відповідно до ч. 1 Положення про комісії по розгляду питань, пов'язаних із
встановленням статусу ветеранів війни та визначення осіб, на яких поширюється
чинність Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 28 серпня 1996 року за № 484/509, на комісію
покладається, зокрема, вирішення питань про встановлення статусу учасника
бойових дій стосовно всіх категорій громадян, крім пенсіонерів Служби безпеки
України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та
Цивільної оборони України.

У своїй діяльності комісії керуються конституцією України, Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», іншими законами
України, указами, розпорядженнями Президента України, постановами Верховної
Ради України, постановами Кабінету Міністрів України, нормативно - правовими
актами МО України.

Порядок розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника
бойових дій і прийняття відповідних рішень визначений Постановою Кабінету
Міністрів України №
458 від 26 квітня 1996 року та наказом Міністерства Оборони України від 26
липня 1996 року.

Згідно вказаних нормативно-правових актів встановлення відповідного статусу
ветерана війни є компетенцією відповідних комісій. Комісія виносить рішення
колегіально, рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало
більшість членів комісії від її загального складу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 6 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” передбачено, - ветеранами війни визнаються - учасники
бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії,
Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового,
начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ
колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і
радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього
Союзу РСР проходили службу, працювали чи
перебували у відрядженні в державах, де
в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи
забезпеченні бойової діяльності
військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних
Сил України, Служби
безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового,
начальницького складу і
військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших
утворених відповідно до
законів України військових
формувань, які за
рішенням відповідних державних органів були направлені для
виконання миротворчих місій або у відрядження
в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому
пункті, періоди бойових дій у них та
категорії працівників визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1994 року за № 63 «Про
організаційні заходи щодо застосування
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
затверджено Перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського
Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і
військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних
Сил, Служби безпеки,
Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та
начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів
бойових дій на їх території.

Факт
перебування позивача ОСОБА_1. у зазначений в архівний довідці період на острові
Куба ніким не спростовується, проте учасником бойових дій у розумінні п. 2 ст.
6 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
є особа, яка безпосередньо проходила
службу, працювала чи перебувала у відрядженні в державах, де в цей період
велися бойові дії, і брала участь у бойових діях чи забезпеченні бойової
діяльності військ (флотів).

Викладене узгоджується не лише із Законом України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”, а витікає зі змісту підзаконних актів, прийнятих у його розвиток.

Так, пунктом 5 Інструкції про порядок видачі посвідчень, нагрудних знаків
ветеранів війни та листів талонів на право одержання проїзних квитків безплатно
і з 50-відсотковою знижкою їх вартості ветеранам війни-військовослужбовцям, які
проходять військову службу у Збройних Силах України, затвердженої наказом
Міністра оборони України від 31 березня 1996 р. № 87 і зареєстрованої
Міністерством юстиції України 19 квітня 1996 р. за № 193/1218 встановлено, що
підставою для видання посвідчень учасникам бойових дій за правилами п. 2 ст. 6
Закону військовослужбовцям, які були
направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в
цей період велися бойові дії, є надання: витягу з наказу відповідного командира
(начальника) про направлення у відрядження, копії посвідчення про відрядження з
відповідними відмітками про прибуття та вибуття, витягу з наказу по стройовій
частині з військової частини, в яку вони були направлені у відрядження, довідки про участь у бойових діях
встановленого зразку, видану військової
частиною, яка входила до складу миротворчих сил.

Відповідно до архівної довідки
(аркуш справи 27), позивач проходив службу в частині яка брала участь в
військово-стратегічній операції «Анадир».

Але даних про те, що позивач безпосередньо брав участь у бойових діях, чи
забезпечував бойову діяльність військ не має.

Військово-стратегічна операція і ведення бойових дій поняття не тотожні.
Доказів того, що частина, де проходив службу позивач, чи якась інша частина,
вела бойові дії, і в її забезпеченні
брав участь позивач не надано.

Тому колегія суддів вважає, що
позивачу правомірно було відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 11
Кодексу адміністративного судочинства України, - суд може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це не обходимо для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Колегія суддів вважає, що, в даному випадку, підстав для зобов'язання
відповідача щодо повторного розгляду питання щодо встановлення ОСОБА_1. статусу
учасника бойових дій не вбачається.

При наявності нових обставин, позивач не позбавлений можливості, самостійно
звернутися до відповідача.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обставини справи встановив
повно, але належну оцінку зібраним доказам не дав.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 202
Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування
постанови суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 185, 195, 196, п. 3, ч. 1 ст.
198, п.п. 3, 4, ч. 1 202, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського обласного військового комісаріату на постанову
Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2007 року - задовольнити частково.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2007 року - скасувати в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання рішення комісії Сумського обласного військового комісаріату від 04 липня 2006
року щодо відмови в присвоєнні статусу
учасника бойових дій та зобов'язання відповідача повторно прийняти рішення
стосовно звернення ОСОБА_1 щодо встановлення йому статусу учасника бойових дій.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.

Головуючий суддя: (підпис) Мельнікова
Л.В.

Судді:
(підпис) Подобайло
З.Г.

(підпис)
Григоров А.М.

З
оригіналом згідно:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду
Мельнікова Л.В.

Повний
текст постанови виготовлений 22 жовтня
2007 року.