Справа № К-24504/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2007 року

м.
Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі:

Головуючого

Цуркана М.І.

Суддів:

Лиски Т.О.

Панченка О.І.

Шульмана І.В.

Юрченка В.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного військового комісаріату (ОВК) про
визнання права на пенсіїю та
відшкодування майнової шкоди, яка переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2006 року

у с т а н о в и л а :

У лютому 2006 року ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до Одеського ОВК про визнання права на пенсію та
відшкодування майнової шкоди.

Зазначав, що з
вересня 1996 року його віднесено до
потерпілих 1 категорії від аварії
на Чорнобильській АЕС та встановлено ІІ групу інвалідності. Як інвалід та
потерпілий має право на отримання пенсії в порядку встановленому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», зокрема, на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка
призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до
статей 50, 54 зазначеного Закону розмір його додаткової
пенсії має становити 75 процентів мінімальної пенсії за віком, а сама пенсія не
може бути нижчою 8 мінімальних пенсій за віком.

Частиною 3 статті 46
Конституції України встановлено, що пенсія, як основне джерело
існування, повинна забезпечувати рівень життя не нижче прожиткового мінімуму,
встановленого законом. Оскільки у період з 2000 року по 2003 рік розмір мінімальної
пенсії за віком не встановлювався, то, на думку позивача, до 1 січня 2004 року
пенсію необхідно обраховувати з розмірів прожиткового мінімуму затверджених
Законами України «Про затвердження прожиткового мінімуму» на відповідні роки, а
з 1 січня 2004 року за правилами частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що
мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму.

Посилаючись на те, що відповідач безпідставно не взяв до
уваги зазначені нормативні акти - просив
визнати право на додаткову пенсію у
нових розмірах, покласти на Одеський обласний військомат обов»язок перерахувати
пенсію та стягнути з останнього 14 157, 66 грн. заборгованих виплат.

Постановою
Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2006
року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20
червня 2006 року, в задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, з посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати та
постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної
скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Судами встановлено, що у вересні 1996 року
учасник ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС
ОСОБА_1 визнаний інвалідом 2 групи та віднесений до 1 категорії осіб,
які постраждали внаслідок цієї аварії.

Також встановлено, що позивачу з 1 жовтня
2000 року виплачується пенсія по інвалідності у розмірі 422,60 грн., 350
відсоткова надбавка від суми мінімальної пенсії за віком та додаткова пенсія у розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком, у розмірах визначених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, судами правильно встановлено,
що предметом спору є додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров»ю особі - інваліду ІІ групи, віднесеному до 1 категорії потерпілих від Чорнобильської
катастрофи.

Умови, норми і порядок пенсійного
забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за законом
«Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких
інших осіб», які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, крім цього
Закону, визначаються і Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За змістом статті 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам
віднесеним до 1 категорії постраждалих і
які є інвалідами ІІ групи щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров»ю, призначається у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

На час призначення позивачу додаткової пенсії
після виникнення права на державну
пенсію ( стаття 49 зазначеного Закону) мінімальний розмір пенсії за віком
визначався за правилами частини 3 статті 19 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», тобто встановлювався у розмірі мінімального споживчого бюджету,
а питання пов»язані з реалізацією цього Закону ( стаття 11) та роз»яснення щодо порядку застосування Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (стаття
62 останнього) відносились до відання Кабінету Міністрів України.

За змістом постанови Уряду України від 19
березня 1996 року №342 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених до 1
березня 1996 р., та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 березня
1996 року» (з наступними змінами) додаткова пенсія позивачу мала визначатись з
розміру 16, 62 грн., а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 3
січня 2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету» ( з наступними змінами) з розміру 19,91 грн.

Оскільки розмір додаткової пенсії ОСОБА_1
визначений відповідно до наведених постанов Кабінету Міністрів України, то суди
дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення
позову.

При цьому суди обґрунтовано відхилили вимоги
про визначення додаткової пенсії з розміру прожиткового мінімуму у 2000 - 2003
роках, так як загальна пенсія позивача перевищувала встановлені мінімуми, та
правильно не взяли до уваги правила частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» щодо мінімального розміру
пенсії, оскільки такий розмір застосовується для призначення пенсій згідно з
цим, а не іншими законами.

За таких обставин доводи скарги стосовно
порушення судами норм матеріального та процесуального права є непереконливими і
касаційним судом відхиляються.

Відповідно до частини 3 статті 220,
частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України, якщо суди не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права при
ухваленні оскаржуваних судових рішень, то суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 КАС України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Приморського
районного суду м. Одеси від 19 квітня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 20 червня 2006 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім як з підстав, у строк та у порядку визначеними статтями 237 - 239 КАС України.

Головуючий
М.І. Цуркан

Судді:
Т.О. Лиска

О.І. Панченко

І.В.
Штульман

В.В. Юрченко