Справа № К-10056/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2007-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2007

№ К-10056/06

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

Карася О.В. (головуючого),

Бившевої Л.І., Брайка А.І., Костенка М.І., Федорова М.О.

при секретарі: Міненко О.М.

за участі представника позивача Зубрицької Н.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну
скаргу Алчевської
об'єднаної державної податкової інспекції на рішення Господарського суду
Луганської області від 05.05.2005 та постанову Луганського апеляційного
господарського суду від 21.06.2005 по справі № 10/57

за позовом Алчевської об'єднаної державної
податкової інспекції

до Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

про визнання
суми податкового зобов'язання

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позовні вимоги про визнання податкового
зобов'язання з прибуткового податку в сумі 168 889 грн. та податкового
зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 160 905 грн., нарахованих
відповідачу з застосуванням непрямого методу на підставі Акту планової
комплексної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства
суб'єкта господарської діяльності від 18.10.2004 № 1318-171-,
визначеного відповідно в податкових повідомленнях-рішеннях від 18.11.2004
№/0 та №0/0.

Рішенням Господарського суду Луганської області від
05.05.2005, залишеним без змін постановою Луганського апеляційного
господарського суду від 21.06.2005 по справі № 10/57 - в позові відмовлено.

При цьому судами встановлені фактичні обставини справи
про те, що 09.11.2004 позивачем (далі - ОДПІ) було прийнято рішення № 28077/171
про застосування непрямих методів, у зв'язку з ненаданням первинних документів,
які підтверджують розрахунки, наведені в декларації.

Рішенням зазначено про необхідність застосування методу
аналізу інформації про доходи та витрати з прибуткового податку та податку на
додану вартість за період з 01.01.2002 по 30.06.2004.

На підставі Акту перевірки 18.112004 позивачем прийнято:

податкове повідомлення-рішення №/0, яким згідно
з підпунктом «б» пп. 4.2.2. п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами»
та пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» за
непрямим методом відповідачу визначено суму податкового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість (далі - ПДВ) в сумі 160 905 грн., у тому
числі основний платіж - 107 270 грн., штрафні (фінансові) санкції - 53 635 грн.
та

податкове повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом «б» пп. 4.2.2. п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими
фондами» та пп. «а» п. 1 ст. 19, ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» та п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» за непрямим методом відповідачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем прибутковий податок на доходи від підприємницької
діяльності в сумі 168 889,80 грн., у т. ч.
основний платіж - 168 889,80 грн., і направлені платнику податку, які
останній відмовився узгодити.

ОДПІ використовувалась інформація про рух коштів на
розрахунковому рахунку СПД відомості форми 2 про виплачений доход та відомості
форми 8-ДР та форми 1-ДФ, так як документи, які підтверджують дані про валові
доходи та валові витрати до перевірки не надані, і таким чином в Акті перевірки
ОДПІ зазначила:

відповідачем валовий доход за 2002 рік - завищений на
5304,92 грн., за 2003 рік - занижений на 12 823,92 грн. за І півріччя 2004 року
- занижений на 2250 грн. Відповідно валові витрати за 2002 рік завищені на 419
471,07 грн., за 2003 рік - завищені на 10 861,02 грн., за І півріччя 2004 року
- занижені на 562,50 грн.;

в порушення пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» включено до складу податкового кредиту суми ПДВ, що
не підтверджені податковими накладними за період з 01.01.2002 по 30.06.2004 і
тому заниження податкового зобов'язань привело до заниження податку, що
підлягає сплаті в бюджет, чим порушено пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість». Відповідно СПД донараховано ПДВ в сумі 107
270 грн., в тому числі: 2002 рік - 96 326 грн., 2003 рік -3 755 грн., І
півріччя 2004 року - 7 189 грн.;

в порушення пп. «а» п.1 ст. 19, ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», пп. «а» п. 19.1 ст. 19
Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» включено до декларації про
отримані доходи за 2002 рік, 2003 рік та І півріччя 2004 року перекручених
даних: валовий доход занижений в 2003 році та І півріччі 2004 року, валові витрати не підтверджені
документально. А тому за наслідками перевірки донарахований прибутковий податок
за 2002 рік - 162 832,80 грн., за 2003 рік - 6057 грн., загальна сума 168
889,80 грн.

Відповідно до встановлених обставин справи, суд першої
інстанції мотивував своє рішення пп. 4.3.2 п. 4.3 ст. 4 та пп. 19.3.6 п. 19.3
ст. 19 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами і державними цільовими фондами» та постановою Кабінету
Міністрів України від 27.05.2002 № 67 якою затверджена Методика визначення сум
податкових зобов'язань за непрямими методами (п. 2, п. 8), і визнав, що
податковий орган не використав при проведенні перевірки пояснення відповідача
щодо його витрат і складу податкового кредиту, що дало б змогу провести
перевірку цієї інформації, дослідити витрати і податковий кредит відповідача.
Фактично податковий орган дослідив із застосуванням непрямих методів лише
валові доходи, взагалі не дослідив валові витрати, застосувавши норми витрат,
встановлені у додатку № 6 до Інструкції «Про прибутковий податок з громадян».
Також при визначенні податкових зобов'язань з ПДВ - ОДПІ застосовані лише дані
податкових декларацій (рядок 1), а при визначенні податкового кредиту не
використані пояснення відповідача та інша інформація, не проаналізований
зв'язок між валовими доходами відповідача і податковими зобов'язаннями з податку
на додану вартість.

Суд апеляційної інстанції повністю підтримав зазначені
обґрунтування.

Не погодившись із рішенням Господарського суду Луганської
області від 05.05.2005 та постановою Луганського апеляційного господарського
суду від 21.06.2005 по справі № 10/57 позивач подав касаційну скаргу в якій
просить скасувати судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити. Скарга обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції та
постанова суду апеляційної інстанції прийняті внаслідок неправильного
застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального
права, яке полягає у тому, що судом порушені вимоги п. 3 ч. 1 ст. 84 ГПК
України, оскільки у судовому рішенні відсутні посилання на докази, на підставі
яких прийнято судове рішення та відсутнє фактичне та правове обґрунтування
необхідності дослідження зв'язку між валовими доходами і податковими
зобов'язаннями з ПДВ відповідача. Скаржник також зазначив, що судом неправильно
застосовані норми матеріального права - п. 3 Методики визначення суми
податкового зобов'язання за непрямими методами, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 27.05.2002 № 697, ч. 2 ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість».

ОДПІ наголошує на тому, що у відповідача були відсутні
первинні документи, які б підтверджували його доходи та витрати, внаслідок чого
було неможливо визначити його податкові зобов'язання, а тому вказане є
підставою для застосування непрямого методу.

Таким чином, вказує скаржник, неправильність застосування
судом Закону України «Про податок на додану вартість» полягає у неправильному
розумінні змісту пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7.

Відповідач заперечення на касаційну скаргу не надав.

Перевіривши правильність застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної
оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги та пояснення представника
позивача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

В силу пп. 4.3.2 п. 4.3 ст. 4 Закону України від
21.12.2000 № 2181 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами і державними цільовими фондами» - за непрямим методом податкове
зобов'язання визначається за оцінкою витрат платника податків, приросту його
активів, кількості осіб, які перебувають з ним у відносинах найму, а також
оцінкою інших елементів податкових баз, які приймаються для розрахунку
податкового зобов'язання щодо конкретного податку, збору (обов'язкового
платежу) відповідно до закону.

Якщо підставою для застосування непрямих методів є
відсутність окремих документів обліку, такий метод може застосовуватися
виключно для визначення об'єкта оподаткування або його елементів, пов'язаних із
такими документами. Якщо платник податків подає інші документи обліку або інші
підтвердження, достатні для визначення показників відсутніх документів обліку,
непрямі методи не застосовуються.

І як визначено п. 8 Методики визначення сум податкових
зобов'язань за непрямими методами затвердженої постановою Кабінету Міністрів
України від 27.05.2002 № 697 - одним з непрямих методів є метод аналізу
інформації про доходи та витрати платників податків. Даний метод базується на
оцінці інших елементів податкової бази, які можуть визначатися органами
державної податкової служби на основі оцінки інформації, передбаченої пунктами
6 і 7 цієї Методики.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, суд
касаційної інстанції прийшов до висновку, що судами правомірно встановлено, що
ОДПІ провело нарахування із застосуванням непрямих методів лише валових
доходів, не дослідивши валові витрати, за нормами витрат, встановлених у
Додатку № 6 до Інструкції «Про прибутковий податок з громадян». Вказаного
висновку суди дійшли на підставі дослідженої довідки відділення Промінвестбанку
в м. Алчевська від 04.10.2004 № 76н, надану ОДПІ про рух грошових коштів на
поточному рахунку відповідача за період з 23.02.2001 по 30.06.2004 (як про
зарахування коштів на рахунок, так і про перерахування коштів з рахунку). І
тому зазначаючи про врахування пояснень відповідача, суди посилались саме
на необхідність дослідження валових витрат та податкового кредиту.

При цьому судом апеляційної інстанції досліджено копії
первинних документів договір, рахунки, накладні, податкові накладні,
довіреності і копію довідки Алчевської ОДПІ від 17.04.2003 №
154-171-220-/35 «Про результати позапланової перевірки приватного
підприємця ОСОБА_1 з питань достовірності заявленого до відшкодування податку
на додану вартість за період з 01.11.2002 по 30.11.2002», і зроблено висновок
про наявність при перевірці книги продажу товарів (робіт, послуг) №10 та
наданих до перевірки податкових накладних.

Таким чином, оскільки фактичні обставини справи, які
встановлені судами свідчать про те, що в рішенні ОДПІ від 09.11.2004 про
застосування непрямих методів зазначено ненадання відповідачем первинних
документів, але не вказано які саме документи необхідно надати, та оскільки
відповідні періоди вже були перевірені ОДПІ, тому судами правомірно визначено,
що останнім не доведено порушення положення пп. 19.3.6 п. 19.3 ст. 19 Закону
України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і
державними цільовими фондами».

Відповідно на противагу заперечень скаржника, суд
касаційної інстанції, керуючись ч. 1 ст. 71 КАС України, зазначає, що суди
попередніх інстанцій обґрунтовано прийшли до висновку про те, що ОДПІ не
доведено проведення належним чином нарахування за непрямими методами. Також
необхідно наголосити на тому, що при визначенні податкових зобов'язань ОДПІ не
використана інформація, яка на час складання акту перевірки повинна знаходитись
у позивача, та документи відповідача (Акт перевірки).

За таких умов, судами обґрунтовано зроблено висновок про
те, що ОДПІ було неправомірно проведено нарахування, а тому в позові відмовлено
законно.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції
погоджується із позицією судів першої та апеляційної інстанцій, які дійшли
вичерпних юридичних висновків і правильно застосували до спірних правовідносин
сторін норми матеріального права. Тому рішення Господарського суду Луганської
області від 05.05.2005 та постанова Луганського апеляційного господарського
суду від 21.06.2005 по справі № 10/57 належним чином мотивовані і за своїм
змістом та формою відповідають вимогам процесуального закону і не підлягають
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 160, 220, 221,
223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Алчевської об'єднаної державної
податкової інспекції залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від
05.05.2005 та постанову Луганського апеляційного господарського суду від
21.06.2005 по справі № 10/57 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в
порядку, визначеними ст. ст. 237-239 КАС України.

Головуючий О.В.
Карась

Судді Л.І.
Бившева

А.І.
Брайко

М.І.
Костенко

М.О. Федоров