Справа № 22-а-2028/2007
Суддя: Любобратцева Н.І.
Дата ухвалення: 2007-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
березня місяця 06 дня
колегія суддів судової палати по цивільних справах

Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого, судді Любобратцевої
Н.І.,

Суддів Чистякової Т.І.

Даніла
Н.М.

При секретарі Бахтагарєєвій
М.В.

За участю
адвоката ОСОБА_1, представника відповідача Вовк В.М.,

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Голови Республіканського комітету по охороні культурної
спадщини Ради Міністрів АРК про визнання дій неправомірними, за апеляційною
скаргою Республіканського комітету АР Крим з охорони культурної спадщини на
постанову Центрального районного суду М.Сімферополя АР Крим від 19.12.2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Голови Республіканського комітету по
охороні культурної спадщини Ради Міністрів АРК, в якому просив визнати висновок
відповідача № 11127 від 08.11.2006 р. про
неможливість відводу йому земельної ділянки, площею 0,01 га, у АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування індивідуального гаражу, протиправним і визнати
його не чинним, зобов'язати відповідача погодити йому проект відводу
вищевказаної земельної ділянки. Позовна заява мотивована тим, що рішенням 4
сесії Алупкінської міської ради 5 скликання від 26 вересня 2006 року № 181
"Про надання ОСОБА_2 дозволу на складання проекту землевпорядкування по
відводу земельної ділянки, орієнтовною площею 0,01 га, у АДРЕСА_1 на землях Ялтинської міської ради"
позивачем було отримано попереднє узгодження на розробку проекту відводу
земельної ділянки за вказаною адресою для будівництва та обслуговування
індивідуального гаражу. Були отримані узгодження всіх міських служб на відвід
даної земельної ділянки, передбачених чинним законодавством: Управління державної
екологічної інспекції Південнокримського регіону № 1863-90/3 від 24.10.2006 p.,
Управління головного архітектора Ялтинського міськвиконкому №05/1785 від
05.10.06 p., висновок Алупкінської СЕС від 31.10.2006 р. № 574.
Проте згідно з висновком Комітету з охорони культурної спадщини СМ АРК № 11127
від 08.11.06 р. позивачу було відмовлено у відведенні вказаної земельної
ділянки, у зв'язку з тим, що «земельна ділянка входить в зону ландшафту, що
охороняється Массандри (зона 24). Усі види земельних, ремонтних, проектно-пошукових
робот необхідно узгоджувати з Комітетом. Нове будівництво не передбачене."
Позивач вказав, що, відмовляючи йому в узгодженні Республіканський комітет з
охорони культурної спадщини, керувався застарілими нормативними актами, згідно яких
межі охоронних зон не винесені в натурі на місцевості, а належний
картографічний матеріал відсутній, у зв'язку з чим заявник вважає безпідставним
відмову в узгодженні відведення земельної ділянки по тих мотивах, що він
входить в зону ландшафту № 24, що охороняється. Позивач вважає, що відповідач
своїм висновком про неможливість відведення земельної ділянки порушив його
права, встановлені ст. 41 Конституції України, ст. 15 ЗУ "Про
власність", ст.ст.78-79, 81, 118 Земельного кодексу України.

Справа № 22-а-2028/07 Головуючий
у першій інстанції

Долженко Ю.П.
Доповідач Любобратцева Н.І.

2

Постановою Центрального районного суду М.Сімферополя АР Крим від 19.12.2006 року вирішено:
Позовну заяву ОСОБА_2 до Голови Республіканського комітету по охороні культурної
спадщини АРК Ради Міністрів АРК про визнання дій неправомірними задовольнити.
Визнати висновок Голови комітету з охорони культурної спадщини АРК №11127 від
08.11.06 р. про неможливість відводу ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,01 га, у АДРЕСА_1 , для будівництва
та обслуговування індивідуального гаражу, протиправним і визнати його не
чинним. Зобов'язати відповідача погодити ОСОБА_2 проект відводу вищевказаної
земельної ділянки, площею 0,01
га, у АДРЕСА_1 , для
будівництва та обслуговування індивідуального гаражу.

На вищевказану постанову суду першої інстанції
Республіканський комітет АР Крим з охорони культурної спадщини подав апеляційну
скаргу, в якій просить її скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в
позові. Апелянт вказує, що суд неповно з'ясував обставини справи та неправильно
застосував норми матеріального права.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, проаналізувавши
доводи апеляційної скарги в межах ст. 195
КАС України, дослідивши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що зона охоронюваного
ландшафту № 24 не
визначена топографічно -
картографічним матеріалом, що не дозволяє встановити її розташування і
межі. У зв'язку з наведеним, суд дійшов до висновку, що відмова відповідача
перешкоджає позивачеві реалізувати своє право на отримання у встановленому
законом порядку земельної ділянки у власність.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони
відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України
завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів держаної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ялтинської міської ради № 181 від 26 вересня 2006 р. ОСОБА_2
надано дозвіл на складання проекту землеустрою з приводу відводу земельної
ділянки орієнтованою площею 0,01
га для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу за адресою:
АДРЕСА_1 з послідуючою передачею у власність на землях Ялтинської міської ради
(а.с.8).

У ході розробки проекту відводу земельної ділянки у виконання ч.9 ст. 118 ЗК України,
позивачем отримані узгодження Головного архітектора Ялтинської міської ради,
начальника Ялтинського міського управління земельних ресурсів, Ялтинської. СЕС,
Управління екологічних інспекції Південно - Кримського регіону. З висновків
Головного архітектора Ялтинської міської ради № 05/1785 від 5 жовтня 2006 року
та управління екологічної інспекції Південно - кримського регіону від 24 жовтня
2006 року слідує, що земельна ділянка, проект землеустрою якої розробляється
ОСОБА_2, розташована згідно з Генпланом Великої Ялти, будівель за червоною
лінією не має, не є об'єктом природно - заповідного фонду та природоохоронного
призначення (а.с. 10-14).

Відмовляючи ОСОБА_2
у видачі узгодження на розробку проекту відводу земельної ділянки, Голова
Комітету з охорони культурної спадщини АРК посилається на Постанову

Справа № 22-а-2028/07 Головуючий
у першій інстанції

Долженко
Ю.П.

Доповідач
Любобратцева Н.І.

3

Уряду
АРК № 330 від 16 листопаду 1995 року „Про затвердження історико -
архітектурного опорного плану і комплексного охоронного зонування пам'яток
історії культури і природи адміністративного району Великої Ялти", згідно
з якою земельна ділянка входить до зони охоронюваного ландшафту Массандри (зона
№ 24), де нове будівництво не передбачене (а.с.7).

Разом з тим, пункт 3
статті 32 Закону
України „Про охорону культурної спадщини" містить не безумовну заборону на
здійснення містобудівних, архітектурних або ландшафтних перетворень,
будівельних, меліоративних, шляхових, земельних робіт на охоронюваних
археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток, історичних ареалів
населених місць, занесених до списку історичних населених місць України, а лише
на здійснення робіт без дозволу органа охорони культурної спадщини. Статтею 1 Закону України
„Про охорону культурної спадщини" встановлено, що зона охоронюваного
ландшафту встановлюється навколо пам'ятників. Згідно зі ст. 2, 32 зазначені
Законом землі охоронюваного ландшафту визначаються в межах зон пам'яток, такі
зони повинні бути визначені топографічно.

Але у матеріалах справи відсутні докази того, що межі охоронної зони № 24 є винесеними в
натурі на місцевості, існує картографічний матеріал, що дозволяє встановити
розташування відповідних меж. В засіданні суду апеляційної інстанції
представник відповідача не зміг пояснити де знаходиться охоронна зона № 24, її
межи та місця розташування спірної земельної ділянки, на складання проекту
відводу якої позивачу дано дозвіл згідно з рішенням Ялтинської міської ради.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 КАС України усі учасники адміністративного процесу є
рівними перед законом і судом. Розгляд і вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними
суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Оскільки відповідачем не надано належних доказів тому, що
спірна ділянка відноситься до категорії земель історико -культурного
призначення, а саме до зони охоронюваного ландшафту Массандри (зона № 24), відсутні
документи про включення спірної земельної ділянки до Державного реєстру нерухомих
пам'яток, державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів
землевпорядження та іншої проектно-планувальної документації, та враховуючи, що
спірна земельна ділянка, розташована в межах забудівлі відповідно до
Генерального Плану Великої Ялти, колегія суддів дійшла до висновку, що цей факт
виключає можливість наявності зони охоронюваного ландшафту в районі спірної
земельної ділянки, а тому немає підстав для відмови ОСОБА_2 в наданні висновку
про можливість відводу спірної земельної ділянки.

Колегія суддів при вирішенні цієї конкретної справи також
не може не врахувати наступні правові обставини. Відповідно до статей 18, 47
Закону України „Про судоустрій України" єдність системи судів загальної
юрисдикції забезпечується забезпеченням Верховним Судом України однакового
застосування законів судами загальної юрисдикції; Верховний Суд України
здійснює правосуддя, забезпечує однакове застосування законодавства усіма
судами загальної юрисдикції.

За результатами розгляду Ялтинським міським судом цивільної справи за
позовом заступника прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах держави в
особі Кабінету Міністрів та Верховної Ради України до Ялтинської міської ради,
виконкому Ялтинської міської ради, комунального підприємства Ялтинське бюро технічної
інвентарізації, ОСОБА_3 щодо земельного спору про право власності в задоволенні
позову відмовлено. Зокрема, в позовній заяві прокурора зазначалось, що
Постановою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим від 16.11.1995
року № 330 затверджені
історико-

Справа № 22-а-2028/07 Головуючий
у першій інстанції

Долженко Ю.П.

Доповідач Любобратцева Н.1.

4

архітектурний
опорний план і комплексне охоронне зонування пам'ятників історії, культури і
природи адміністративного району Великої Ялти. Спірна територія знаходиться в
охоронній зоні № 15.

За результатами апеляційного перегляду справи за
апеляційною скаргою прокурора колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в ухвалі від 04.04.2006 року
вказала, що суд першої інстанції правильно вказав в рішенні, зазначаючи, що
постанова Ради Міністрів Автономної Республіки Крим від 16.11.1995 року № 330,
якою затверджені історико-архітектурний опорний план і комплексне охоронне
зонування пам'ятників історії, культури і природи адміністративного району
Великої Ялти і відповідно до якої спірна територія знаходиться в охоронній зоні
№ 15, не була виконана, так як межі охоронних зон не були визначені на
місцевості, охоронні свідоцтва не видавалися. У зв'язку з наведеним колегія
суддів визнала недоведеним, що земельна ділянка, яка була виділена ОСОБА_3, знаходиться в
межах зазначеного пам'ятника, так як представником позивача не представлено
жодного облікового документу, складною частиною або додатком якого є план-схема з встановленням
меж на місцевості.

Верховний Суд України ухвалою від 20.06.2006
року (справа №
6-17027 ск 06)
за касаційною скаргою прокуратури Автономної Республіки Крим відмовив у
відкритті касаційного провадження по названій цивільній справі, посилаючись на
те, що із оскаржуваних судових рішень, доданих до них матеріалів вбачається, що
скарга є необгрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Таким чином, Верховний Суд України, в межах повноважень, в схожих
правовідносинах з правовідносинами у справі, що переглядається в апеляційному
порядку на теперішній час, висловив правову позицію щодо змісту матеріального
та процесуального закону у спірних правовідносинах.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова суду
є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, грунтуючись на всесторонньому, повному, об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності і підстав
для її скасування не має.

На підставі викладеного та керуючись статтями 195, 196, 200, 206 Кодексу
адміністративного судочинства, колегія судців судової палати у цивільних
справах

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комітету з охорони культурної спадщини
Автономної Республіки Крим відхилити. Постанову Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки Крим від 19 грудня 2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо
до адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного місяця.