Справа № К-23818/06
Суддя: Бим М.Є.
Дата ухвалення: 2007-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Бим М.Є., Леонтович К.Г., Гордійчук М.П., Кравченко О.О.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною
скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Казанківському районі Миколаївської області на постанову господарського суду
Миколаївської області від 21.02.2006 року та ухвалу Одеського апеляційного
господарського суду від 18.05.2006 року у справі №1/386/05 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в Казанківському районі Миколаївської
області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Казанківському районі Миколаївської області про зобов'язання включити в акт
щомісячної звірки суми витрат виплаченої пенсії по інвалідності, -

встановила:

Управління Пенсійного фонду України в Казанківському
районі Миколаївської області звернулося до суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Казанківському районі
Миколаївської області про зобов'язання включити в акт щомісячної звірки суми
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачена пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за березень-липень 2005 року витрати на виплату та
доставку пенсій по інвалідності громадянину ОСОБА_1 в сумі 750 грн.

Постановою господарського суду Миколаївської області від
21.02.2006 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 18.05.2006 року, позов Управління Пенсійного фонду
України в Казанківському районі Миколаївської області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Казанківському районі Миколаївської області
задоволений.

Не погоджуючись із постановленими у справі судовими
рішеннями відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну
скаргу, в якій просить постанову господарського суду Миколаївської області від
21.02.2006 року та ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від
18.05.2006 року скасувати з підстав порушення норм матеріального права, позовну
заяву залишити без розгляду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав. Судами першої та апеляційної інстанції вірно встановлене наступне.

Згідно підпункту «г» пункту 1 статті 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності», що набрав чинності з 1 квітня 2001 року, передбачено обов'язок
Фонду соціального страхування від нещасних випадків у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок ушкодженого його здоров'я або в разі його
смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання.

Відповідно до п.2 ст.7 Закону України «По страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»
Фонд соціального страхування від нещасних випадків сплачує страхові виплати та
надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду соціального страхування від нещасних випадків
документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі
страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в
судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані Фонду соціального страхування від
нещасних випадків, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником,
зараховуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків у рахунок
його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між
страховиками з інших видів страхування і Фондом соціального страхування від
нещасних випадків в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Згідно п. 2 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному
фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від
04.03.2003р. № 5-4/4, яка зареєстрована Міністерством юстиції України
16.05.2003р., останній визначає механізм відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з
виплатою відповідних пенсій.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що відшкодуванню підлягають суми, які
виплачуються відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»
та інших нормативно-правових актів, зокрема, суми основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання.

Відповідно до пункту 5 Порядку встановлено, що органи Пенсійного фонду
щомісячно проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду звірки витрат
по особових справах
потерпілих, складають акт щомісячної звірки, в якому визначають
загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця,
наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного
фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що головні управління Пенсійного фонду та
управління виконавчої дирекції Фонду на підставі поданих актів узагальнюють і
узгоджують Довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від
нещасних випадків Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою
відповідних пенсій, та до 20 числа місця, наступного за звітним, подають її
відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних
випадків.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що Фонд соціального страхування від нещасних
випадків на підставі вищевказаної Довідки на централізованому рівні до 25 числа
місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду.

Судами першої та апеляційної інстанції вірно зазначено, що відповідач в порушення вищенаведеного
законодавства відмовився підписати акти звірки на відшкодування витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій громадянину ОСОБА_1, який отримав каліцтво в
1979р., за законодавством СРСР.

За таких обставин судами зроблено правильний висновок, що дія Угоди про
взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом,
професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язані з
виконанням ними трудових обов'язків підписаної 09.09.1994 р. (набула чинності
для України 06.10.1995 р.) не може поширюватись на випадок, про який йдеться у
даній справі, оскільки Угода передбачає відшкодування шкоди працівникам
роботодавцем Сторони, законодавство якої поширюється на працівника під час
отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті. Жодне законодавство з
країн-учасниць СНД, які підписали дану Угоду, не могло поширюватись на громадянина ОСОБА_1,
оскільки осатаній отримав каліцтво в період дії законодавства СРСР. Крім того,
сфера дії цієї Угоди поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового
договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від
їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують
себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності на
момент її підписання. Отже, не має підстав вважати, що вказана Угода
розповсюджується на пенсійне законодавство.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності», особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством
СРСР про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними
трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного
випадку відповідно до вищевказаного Закону.

Відповідно до ст. 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників
Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від
13.03.1992р., встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного
забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Згідно ст. 3 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників
Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992
р., усі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією
Угодою, несе держава, що надає забезпечення.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанції зроблено вірний
висновок що оскаржена постанова винесена з дотриманням норм матеріального права
та підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст. 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо
визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, суди першої та апеляційної інстанції винесли
законні і обґрунтовані рішення,
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Казанківському районі Миколаївської області відхилити.

Постанову господарського суду Миколаївської області від 21.02.2006 року та
ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 18.05.2006 року залишити
без змін.

Ухвала остаточна і
оскарженню не підлягає.

Судді:

(підписи)

З оригіналом згідно

Суддя
Вищого адміністративного

суду
України К.Г.Леонтович