Справа № 22а-9096/2007
Суддя: Денісов А.О.
Дата ухвалення: 2007-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22 а - 9096/07
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
жовтня 2007 р.. м.
Київ

Київський
апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого
судді Денісова А.О.

Суддів: Глущенко
Я.Б.

Ситникова
О.Ф.

при
секретарі Мальцевій
К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника
Президента України на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від
18.07.2007 р. та на ухвалу від 05.09.2007 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до
Президента України про визнання протиправним і скасування акту індивідуальної
дії та поновлення на публічній службі,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.07.2007 року
позов ОСОБА_1 задоволено. Суд визнав протиправним та скасував Указ Президента
України від 01.05.2007 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді
Конституційного Суду України» і поновив її на посаді судді Конституційного Суду
України. Своє рішення суд
мотивував тим, що відповідачем не була дотримана процедура звільнення судді з
посади, а також суду не було надано доказів наявності підстав для прийняття
зазначеного рішення. Ухвалою від
05.09.2007 р. суд виправив допущену помилку в мотивувальній частині постанови
від 18.07.2007 р., а в частині роз»яснення рішення суду відмовив.

На вказану постанову представник Президента України подав апеляційну
скаргу, в якій просив її скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні
позову. На обґрунтування своїх вимог апелянт послався на те, що Указ Президента
України від 01.05.2007 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді
Конституційного Суду України» був виданий через систематичне не виконання
позивачем покладених на неї обов»язки судді. За період перебування ОСОБА_1 на
посаді судді Конституційним Судом України було прийнято 67 актів, з яких вона
підписала тільки 37. Апелянт
також подав апеляційну скаргу на ухвалу суду від 05.09.2007 р., мотивуючи тим, що при її ухваленні суд першої
інстанції помилково послався на ч.2 ст.170 КАС України замість частини першої
цієї ж статті.

В судовому засіданні апелянт апеляційні скарги підтримав,
а також зазначив, що до початку судового розгляду даної справи судом першої
інстанції виявилося, що вона підсудна Печерському, а не Шевченківському
районному суду м. Києва, до якого звернулася позивачка. З цього приводу він
звернувся до суду з письмовим клопотанням, але ухвалою від 18.07.2007 р. суд
відмовив у передачі справи до Печерського районного суду м. Києва, чим порушив
вимоги закону щодо територіальної підсудності вирішення цієї справи.

Позивачка та її представники з апеляційною скаргою на
постанову суду були не згодні і вважали, що рішення суду першої інстанції є
законним і обгрунтованим. Твердження апелянта про порушення правил підсудності
при розгляді даної справи позивачка і її представники вважали безпідставними,
оскільки з початку цього року ОСОБА_1 проживає в квартирі, яка знаходиться на
території Шевченківського району м. Києва. З апеляційною скаргою на ухвалу суду
від 05.09.2007 р. позивачка та її представники були згодні.

Суд,
вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга на постанову суду підлягає частковому задоволенню, а на ухвалу суду
повному задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до ч.2 ст.19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових
актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи,
вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування,
знаходження) позивача.

07.06.2007
р. ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до Шевченківського
районного суду м. Києва.

Ухвалою
судді від 12.06.2007 р. адміністративний
позов був залишений без руху, а ОСОБА_1 був встановлений строк до 27.06.2007 р. для надання доказів на підтвердження фактичного
місця її проживання (перебування) (т.1 а.с.11)

Як
зазначено в ухвалі, в адміністративному позові ОСОБА_1 вказала, що проживає
АДРЕСА_1, тобто на території Шевченківського району м. Києва, а в приєднаної до
справи довіреності, яку 17.05.2007 р вона видала ОСОБА_2 на представлення її інтересів в суді, місце
свого проживання вона вказала: АДРЕСА_2,
що є територією Печерського району м. Києва

15.06.2007
р. на виконання ухвали судді від 12.06.2007 р. ОСОБА_1 подала новий
адміністративний позов, в якому вказала, що проживає за адресою: АДРЕСА_2. (т.1
а.с.14-18)

Не
дивлячись на те, що на виконання вимог суду позивачка в адміністративному
позові вказала місце свого проживання Печерський район м. Києва (АДРЕСА_2),
провадження в справі було відкрите суддею Шевченківського районного суду м.
Києва (т.1 а.с.1).

18.07.2007
р. до початку судового розгляду даної справи представник Президента України
звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з письмовим клопотанням
про передачу її за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (т.1
а.с.98-100)

Ухвалою
від 18.07.2007 р. в задоволенні клопотання було відмовлено (т.1 а.с.101), після
чого суд продовжив розгляд справи і в цей же день ухвалив рішення по суті заявленого
адміністративного позову (т.2 а.с.198-201).

У
вказаній вище ухвалі суд зазначив, що вона не підлягає апеляційному оскарженню,
чим порушив вимоги частин 3 та 4 ст.22 КАС України, відповідно до яких питання
про передачу адміністративної справи суд вирішує ухвалою, яку може бути
оскаржено. Передача адміністративної справи з одного суду до іншого
здійснюється після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі
подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення. Вказаною ухвалою
суд першої інстанції також порушив право відповідача на апеляційне оскарження
рішення адміністративного суду, забезпечення якого гарантоване ст.13 КАС
України та ст.129 Конституції України.

Своє
рішення про відмову в задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю
до Печерського районного суду м. Києва суд першої інстанції мотивував тим, що
ОСОБА_1 проживає АДРЕСА_1, тобто в Шевченківському районі м. Києва. При цьому
суду не взяв до уваги і не дав належної оцінки тому факту, що позивачка на виконання
ухвали суду від 12.06.2007 р. сама вказала в адміністративному позові місце
свого проживання ДРЕСА_2, тобто Печерський район м. Києва. На обгрунтування
зробленого висновку суд послався на наданий позивачкою договір найму жилого
приміщення від 01.01.2007 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно до
якого позивачка приймає у безоплатне користування жиле приміщення АДРЕСА_1(т.1
а.с.19-20).

Представник
Президента України в цій частині зазначив, що вказаний довір найму жилого
приміщення не відповідає вимогам ст.158 ЖК УРСР і, на його думку, був укладений
позивачкою з метою штучного створення доказів її проживання в Шевченківському
районі м. Києва, щоб у такий спосіб мати
підстави для розгляду даної справи Шевченківським районним судом м.
Києва.

Відповідно
до ч.2 ст.158 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення укладається між власником
будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у
виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління,
що ним утворюється.

В
судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що вказаний
вище договір найму жилого приміщення у виконавчому комітеті місцевої ради або в
органі управління, що ним утворюється, вона не реєструвала.

Із
вказаного вище договору найму жилого приміщення вбачається, що він був
укладений 01.01.2007 р. на строк 11 місяців 29 днів. За
поясненнями ОСОБА_1 вона проживає в найманому жилому приміщенні з початку 2007
року.

Згідно
ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це
адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком
понад шість місяців на рік.

Громадянин
України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні
на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до
нового місця проживання зареєструвати місце проживання (ст.6 Закону).

В
судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що місце свого проживання за адресою,
зазначеною в договорі найму жилого приміщення АДРЕСА_1, вона зареєструвала лише
13.08.2007 р.

З
системного аналізу наведених вище доказів суд приходить до висновку, що на час
звернення до суду, а також розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1
проживала за адресою: АДРЕСА_2, тобто на території Печерського району м. Києва,
а тому дана справа повинна була розглядатися Печерським, а не Шевченківським
районним судом м. Києва.

Порушення
судом першої інстанції правил територіальної підсудності є підставою для
скасування судового рішення як ухваленого неналежним (неповноважним) судом,
оскільки кожен місцевий суд має право на здійснення адміністративного
судочинства лише в межах своєї
територіальної юрисдикції. Здійснення Шевченківським районним судом м. Києва
судочинства за межами визначеної йому територіальної юрисдикції не відноситься
до його повноважень, крім випадку передачі справи в порядку ст.22 КАС України.

Задовольняючи
частково заяву представника ОСОБА_1 про виправлення описки та роз»яснення
судового рішення суд першої інстанції
виходив із того, що відповідно до ч.2 ст.170 КАС України роз»яснення можливе
лише у разі, коли рішення не виконане або закінчився строк, протягом якого воно
може бути подано до примусового виконання. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 ЗУ «Про
виконавче провадження» виконавчі листи та інші судові документи можуть бути
пред»явлені до виконання протягом 3-х років. Враховуючи викладене, а також що
рішення суду від 18.07.2007 р. на даний час не виконане, у суду не було
правових підстав для застосування ч.2 ст.170 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 198, 204 ч.1 п.1, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника Президента України задовольнити частково.
Скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 18.07.2007 р.
по справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним і
скасування акту індивідуальної дії та поновлення на публічній службі, а справу
направити на новий розгляд до окружного адміністративного суду м. Києва.

Апеляційну
скаргу на ухвалу суду від 05.09.2007 р. задовольнити. Змінити в мотивувальній
частині ухвали посилання суду з ч.2 ст.170 КАС України на ч.1 ст.170 КАС
України.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України у порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді: