Справа № К-2979/06
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2007-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
26 липня 2007 року у м. Києві колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
головуючого-судді: : Юрченка
суддів:
Весельської Т.Ф., Гордійчук М.П., Гуріна М.І., Федорова М.О.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Губаревої О.М..
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за скаргою ОСОБА_1 до головного управління
Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання неправомірним наказу щодо накладення
дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та
поновлення на службі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду м. Києва від 16
листопада 2004 року ,
в с т а н о в и л а:
звернувся з касаційною скаргою на рішення апеляційного суду м. Києва від
16 листопада 2004 року у справі за його скаргою до головного управління
Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання неправомірним наказу щодо накладення
дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та
поновлення на службі.
Зазначає, що в липні 2003 року він звернувся
до суду із зазначеною скаргою, в якій вказував, що він проходив службу на
посаді оперуповноваженого відділу
карного розшуку 1 категорії територіального відділу міліції Оболонського РУ
ГУМВС України в м. Києві. Наказом заступника Державного секретаря МВС України начальника ГУ МВС
України в м. Києві від 29 квітня 2003 року № 192 був звільнений
з органів внутрішніх справ України за ст.. 64 п. «Є» Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
України (порушення дисципліни). Посилаючись на те, що звільнення не відповідає вимогам закону,
просив суд поновити його на роботі..
Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 14 червня 2004 року скарга ОСОБА_1 була задоволена.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2004 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва
від 14 червня 2004 року було скасоване та постановлено нове, яким
відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги.

Вказуючи на допущені, на його думку, судам
апеляційної інстанції порушення норм чинного процесуального та
матеріального законодавства, що призвело до постановлення неправильного судового рішення, ОСОБА_1 просить скасувати постановлене судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та його представника на підтримання доводів касаційної скарги та
пояснення представника відповідача на заперечення вимог касаційної скарги,
обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції при розгляді
справи по суті встановлено, що 12
березня 2003 року заявник разом з іншим працівником міліції в під»їзді
житлового будинку АДРЕСА_1 затримали ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які з квартири № 50 цього будинку викрали 36650
доларів США та 7 тис. гривень. В порушення вимог законодавства, яке допущено
заявником, до протоколу огляду та вилучення було внесено лише 26 550 доларів
США і 4 304 гривень. На вимоги потерпілих було проведено службове
розслідування, в результаті якого в службовому автомобілі, в якому заявник з
іншими працівниками міліції доставляв затриманих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, було
вилучено 10 100 доларів США і 2 900 гривень, що були викрадені з квартири
АДРЕСА_1.

Вважаючи зазначені обставини доведеними, суд
апеляційної інстанції дав цим обставинам належну правову оцінку та прийшов до
обґрунтованого висновку про наявність підстав для звільненя позивача зі служби
за п.»є» ст..64 Положення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.220 КАС України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч.3 ст.210 КАС України підставами касаційного оскарження
є порушення судами норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення
- без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних
дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення
справи.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів
справи, що оскаржувані судові рішення постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не спростовуються, підстави для їх скасування
відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
ст. ст.210, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення апеляційного
суду м. Києва від 16 листопада 2004 року - без змін.

Ухвала
остаточна і оскарженню не підлягає,
крім випадків, передбачених ст..237 КАС України.

Головуючий: Юрченко В.В.

Судді:
Гордійчук М.П.

Гурін М.І.

Федоров М.О.

Весельська Т.Ф.