Справа № 22-а-1630/2007
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2007-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Харків, вул. Володарського, 46 (1 корпус)
Справа
№ 22-а-1630/2007
Головуючий 1 інстанції: Куліш Ю.В.
Доповідач: Шевцова Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада
2007 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Філатова Ю.М.

Суддів Шевцової Н.В.,
Водолажської Н.С.

за
участю

секретаря Волошиної Я.В.

представника
відповідача:Міняйло Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в
м.Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою апеляційною скаргою
Київського районного управління Пенсійного фонду України в м. Полтава на постанову Київського
районного суду м. Полтави від 25.06.2007 року по справі №2-а-71/2007

за позовом ОСОБА_1

до Київського районного управління
Пенсійного фонду України в
м.Полтаві

на неправомірні дії Київського
районного управління Пенсійного фонду України в м.Полтаві

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною
заявою до Київського районного управління
Пенсійного фонду України (надалі по тексту відповідач, Київське районне УПФУ),
в якій просив призначити строк виплати пенсії з 25 грудня 2005 року, стягнути з
Київського районного управління Пенсійного фонду України заборгованість по пенсії в розмірі 3 179 грн. та моральну шкоду
в розмірі 1 500 грн. Свої позовні
вимоги мотивував тим, що 25.12.2005 року відповідно до рішення Полтавської медико-санітарної експертної
комісії (МСЕК) №2 він був визнаний
інвалідом 3-ї групи, в зв'язку з чим отримав право на призначення пенсії та отримання пенсії по інвалідності. 21.01.2006 року
він звернувся до Київського районного
УПФУ із необхідними документами для оформлення
пенсії, але йому відмовили в їх прийнятті через відсутність реєстрації в
паспорті. Позивач вважає такі дій відповідача неправомірними, що порушують його конституційні права та гарантії.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 25.06.2007 року
позов задоволено частково. Визнано бездіяльність відповідача у неприйняття
документів, які подавались позивачем та не прийнятті рішення про право позивача
згідно чинного законодавства, неправомірною та поновлено порушено право
позивача на отримання пенсії по інвалідності з 25.12.2005 року. Зобов'язано
відповідача нарахувати та виплатити позивачу пенсію по інвалідності починаючи з
25.12.2005 року по 21.11.2006 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача
300 гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. В задоволенні
інших позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції та подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, прийняття рішення з порушенням норм матеріального права, просить
оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд
першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не врахував п.2 ч.1 ст.45
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” від
09.07.2003 року (надалі по тексту Закон №1058) та п.п.7, 9, 16, 37 „Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого Постановою
Управління Пенсійного фонду України №22-1 від 22.11.2005 року та
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846
(надалі по тексту Порядок №22-1). Крім того, відповідач зазначив, що суд першої
інстанції при прийнятті рішення не звернув увагу на вимоги ст.ст.6, 8 Закону
України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”.
Зазначені порушення норм матеріального права, на дамку відповідача, призвели до
неправильного вирішення справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та
дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Полтавської
медико-санітарної експертної комісії (МСЕК) №2 від 25.12.2005 року
ОСОБА_1 був визнаний інвалідом 3-ї групи, в
зв'язку з чим отримав право на призначення пенсії та отримання пенсії по інвалідності. Позивач
звертався до Київського районного управління
Пенсійного фонду України щодо призначення йому пенсії по інвалідності. Крім того, 10.01.2006 року із МСЕК
до Київського районного управління
Пенсійного фонду України надійшла довідка про призначення групи інвалідності ОСОБА_1в якій зазначено адресу
проживання позивача АДРЕСА_1

21.01.2006 року ОСОБА_1 звернувся до
Київського районного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому
пенсії по інвалідності, але йому безпідставно
було відмовлено у прийнятті документів посилаючись на відсутність реєстрації в
паспорті.

З пенсійної справи позивача,
судом першої інстанції встановлено, що позивачу були направленні
повідомлення 16.01.2006 року, 09.02.2006 року, 28.02.2006 року,
17.03.2006 року, 22.03.2006 року,17.04.2006 року, 04.05.2006 року, 23.05.2006 року, 29.09.2006 року (а.с. 26-34),
але будь-які дані про те, що позивач зазначені повідомлення Київського районного управління Пенсійного фонду України
отримав, або будь-які повідомлення поштового відділення зв'язку про
причину невручення повідомлення адресату -
відсутні.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідачем допущена
бездіяльність, яка полягала у безпідставному неприйнятті документів які
подавались позивачем та не прийнятті рішення
про право позивача згідно чинного законодавства. Крім того, суд зазначив, що
відповідач не довів в судовому засіданні, що така бездіяльність була
вимушеною, а тому суд дійшов до висновку, що бездіяльність
відповідача є неправомірною. Також, суд першої інстанції, задовольняючи позов,
послався на порушення відповідачем права позивача на отримання пенсії,
призначеної рішенням Полтавської медико-санітарної експертної комісії №2 від
25.12.2005 року, внаслідок прояви бездіяльності. До такого висновку суд першої
інстанції дійшов на підставі ст.2 Закону України „Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання”. У зв'язку із встановлення судом першої
інстанції порушень відповідачем прав позивача щодо отримання пенсії, суд першої
інстанції задовольнив позов у частині відшкодування моральної шкоди. В
задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по виплаті пенсії, суд
першої інстанції відмовив в задоволенні позову, посилаючись, що право
призначення та виплати пенсії належить виключно органам пенсійного фонду.

Проте, колегія суддів, не може
погодитися з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 7, 9 Порядку
№22-1 до заяви про призначення пенсії по інвалідності додаються наступні
документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номера заявнику; документи
про стаж; довідка про заробітну плату особи за період страхового стажу;
документи про місце проживання (реєстрації особи).

Пункт 16 зазначеного Порядку
№22-1 визначає, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду
пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу,
місце її проживання (реєстрації) та вік).

Як вбачається із заяви позивача
від 21.01.2006 року про призначення йому пенсії, при подачі такої заяви
позивачем не надано документів, визначених п.п.7, 9 Порядку №22-1 та не
пред'явлено будь-якого документу, який засвідчує його особу та місце проживання
(реєстрації). (а.с. 5)

Отже, позивачем не дотримано
вимог Порядку №22-1 щодо подачі заяви про призначення пенсії.

Суд першої інстанції прийняв
постанову про задоволення позову та визнав бездіяльність відповідача
неправомірною, без урахування зазначених положень Порядку №22-1, чим порушив
норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, колегія суддів не
погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо порушення відповідачем
прав позивача щодо отримання останнім пенсії по інвалідності з 25.12.2005 року.

В заяві про призначення пенсії
від 26.01.2006 року позивачем не зазначено місце його проживання або
реєстрації, що відповідно до п. 16 Порядку №22-1 є порушенням з боку позивача
порядку подання документів для призначення пенсії.

В оскаржуваній постанові, суд
першої інстанції посилаючись на ст.2 Закону України „Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання”, дійшов до висновку, що відсутність у позивача
реєстрації не є підставою для не призначення йому пенсії.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком.

Крім того, колегія суддів зазначає,
що відповідно до ст.6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні”, громадяни України, які перебувають в Україні
зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання
зареєструватися за місцем проживання.

Позивач не надав органам
пенсійного фонду будь-яких відомостей щодо наявності своєї реєстрації за певним
місцем проживання.

Управління Пенсійного фонду України
Київського району в м.Полтава, як територіальне управління призначає пенсії
громадянам, які проживають у межах Київського району м.Полтави.

Відсутність у позивача реєстрації
за місцем проживання позбавило відповідача переконатися, що він має належні
повноваження на призначення позивачу пенсії.

Суд першої інстанції не з'ясував ці обставини, які мають
значення для правильного вирішення справи, тобто встановлення у відповідача
належних повноважень на призначення позивачу пенсії.

Отже, колегія суддів вважає, що
постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права
та без з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, а тому
вона підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Приймаючи до уваги, що судом
апеляційної інстанції не встановлено неправомірної бездіяльності відповідача,
який діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений
законодавством України, колегія суддів, дійшла до висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 160,. 195, ч.3 ст. 198, ч.ч. 1, 4 ст.
202, ч.2 ст. 205, 207 КАС України,
колегія суддів-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Київського району
в м.Полтава - задовольнити.

Постанову Київського районного
суду м.Полтава від 22.06.2007 року по справі №2а-71/2007 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
позовіОСОБА_1до Управління
Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтава про визнання
неправомірною бездіяльності, зобов'язання нарахувати та виплатити пенсію та
стягнення моральної шкоди -
відмовити.

Постанова
набирає чинності негайно з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця
після складання постанови у повному обсязі,
шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
Ю.М. Філатов

Судді Н.В. Шевцова

Н.С.
Водолажська