Справа № 2-а-43/2007
Суддя: Березовський О.Д.
Дата ухвалення: 2007-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а - 43/2007р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2007
року
м. Городня

Городнянський районний суд
Чернігівської області у складі :

головуючого
судді - Березовського О.Д.,

при
секретарі - Швачко О.В.,

за
участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача - начальника відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у Городнянському районі
Чернігівської області Блинника В.П., представника третьої особи -
територіальної державної інспекції праці у Чернігівській області Черняк Т.Ю.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Городнянському районі Чернігівської області щодо зобов”язання
призначити виплати дітям - утриманцям в зв”язку з втратою годувальника, треті
особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета
спору - територіальна державна інспекція праці у Чернігівській області та ДП
„Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі”, -

ВСТАНОВИВ :

25.09.2007
року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у Городнянському районі Чернігівської області
щодо зобов”язання призначити виплати дітям - утриманцям в зв”язку з втратою годувальника.

Позивач
в позовній заяві зазначила, що 12.11.1983 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2, який
вони зареєстрували у Хрипівській сільській раді Городняського району
Чернігівської області, актовий запис № 12.

Від
шлюбу мають трьох дітей - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ІНФОРМАЦІЯ_4
внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_2 помер.

В
квітні 2007 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення
виплат дітям - утриманцям в зв”язку з втратою годувальника. Під час звернення
працівник фонду оглянула представлені позивачем документи та повідомила, що
призначення виплат є неможливим через відсутність документів, які б
підтверджували трудові відносини її чоловіка з ДП „Ресскі-льон” ТОВ АПП
„Ресскі” ( м. Городня Чернігівської області ).

На
підприємстві, де працював ОСОБА_2, відмовились видати позивачу копію наказу про
прийняття його на роботу.

В
листопаді 2006 року позивач звернулась до територіальної державної інспекції
праці у Чернігівській області з заявою про встановлення факту трудових відносин
її чоловіка з ДП „Ресскі-льон” ТОВ АПП „Ресскі”. Листом від 28.12.2006 року за
№ 837/Т-312 територіальна державна інспекція праці у Чернігівській області
повідомила, що за результатами перевірки заяви позивача встановлено, що ОСОБА_2
дійсно працював на вищезазначеному підприємстві налагоджувальником обладнання з
16.10.2006 року по день своєї загибелі, але з метою встановлення факту трудових
відносин позивачу необхідно звернутись до суду.

09.08.2007
року позивач повторно звернулась до відповідача з проханням призначити
відповідні страхові виплати дітям - утриманцям.
Листом від 10.09.2007 року за № 254 у задоволенні заяви позивачу було
відмовлено та зазначено, що страхові виплати можуть бути призначені лише за
рішенням суду.

Той
факт, що ОСОБА_2 працював налагоджувальником обладнання в ДП „Ресскі-льон” ТОВ
АПП „Ресскі” підтверджується актом № 2 про нещасний випадок, пов”язаний з
виробництвом від 12.12.2006 року, актом спеціального розслідування прихованого
нещасного випадку зі смертельним наслідком від 12.12.2006 року, лікарським
свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 від 09.11.2006 року, листом територіальної
державної інспекції праці у Чернігівській області за № 837/Т-312 від 28.12.2006
року, вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від
03.04.2007 року.

Враховуючи
вищевикладене, позивач просить суд зобов”язати відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у Городнянському районі Чернігівської області
призначити виплати дітям - утриманцям в зв”язку з втратою годувальника.

Ухвалою
судді від 26.09.2007 року провадження у зазначеній справі відкрито.

В
судовому засіданні позивач уточнила заявлені позовні вимоги, про що надала суду
письмову заяву від 20.11.2007 року. Просила суд зобов”язати відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у Городнянському районі Чернігівської
області призначити виплати дітям - утриманцям, а саме ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в зв”язку з втратою годувальника. Підтримала уточнені
позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Підтвердила обставини викладені
в позовній заяві. Зазначила, що її чоловік ОСОБА_2 протягом тривалого часу
працював слюсарем - налагоджувальником в ДП „Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі”.
Розрахувався чоловік з цієї роботи в червні 2006 року і з цього часу перебував
на обліку в Городнянському районному центрі зайнятості як безробітний. В жовтні
2006 року її чоловіка викликав до себе директор ДП „Ресскі-льон” ТОВ
„АПП”Ресскі” ОСОБА_7. Чоловік їй розповів, що ОСОБА_7 звернувся до нього з
проханням вийти на роботу і він погодився. На роботу її чоловік був прийнятий з
16.10.2006 року і приймав його на роботу директор підприємства ОСОБА_7 Чи
укладався між її чоловіком та підприємством трудовий договір їй не відомо.
Спочатку чоловік працював у підпорядкуванні головного механіка підприємства
ОСОБА_8 і здійснював ремонт обладнання заводу для його запуску. 01.11.2006 року
завод почав працювати і ОСОБА_2 був переведений у зміну і працював слюсарем -
налагоджувальником та обслуговував куделепідготовчий агрегат КПАЛ № 1. Вона з
чоловіком працювали разом в одній зміні і на одній машині, а підпорядковувались
вони майстру зміни ОСОБА_6. Її чоловік, як і вона сама, підпорядковувався
внутрішньому трудовому розпорядку, напевно він був ознайомлений і з правилами
техніки безпеки. Відносно її чоловіка на підприємстві велись табелі обліку
робочого часу. ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_2
загинув. Вона особисто добилась проведення розслідування ставшогося з її
чоловіком нещасного випадку на виробництві. За результатами розслідування
комісією були складені відповідні акти та встановлено, що ставшийся з ОСОБА_2
нещасний випадок зі смертельним наслідком пов”язаний з виробництвом та визнано
таким, що стався з працівником під час виконання ним трудових обов”язків. Факт
перебування її чоловіка в трудових відносинах з ДП „Ресскі-льон” ТОВ „АПП
„Ресскі” також підтверджується відповіддю територіальної державної інспекції
праці у Чернігівській області. Крім того, до моменту смерті на підприємстві її
чоловіку нараховувалась заробітна плата, яку вона отримала по видатковому
касовому ордеру вже після його смерті. При цьому з заробітної плати чоловіка
були проведені відрахування податків, внесків до пенсійного фонду і страхових
виплат. Після смерті чоловіка в неї залишилось троє спільних дітей, з яких
неповнолітній ОСОБА_5 та повнолітня ОСОБА_4, яка навчається в Ніжинському
педагогічному університеті, мають право на отримання виплат в зв”язку з втратою
годувальника. Коли вона звернулась до відповідача з метою вирішення питання про
призначення виплат дітям - утриманцям їй сказали надати відповідні акти,
складені за результатами розслідування ставшогося з її чоловіком нещасного
випадку. Нею були надані відповідачу вказані документи, але їй було відмовлено
в призначенні виплат дітям - утриманцям в зв”язку з втратою годувальника.
Неодноразові звернення по відповідача не принесли бажаного результату і виплат
дітям призначено не було. Просить суд задовольнити позов та зобов”язати
відповідача призначити відповідні виплати дітям - утриманцям у зв”язку з
втратою годувальника.

Представник
відповідача - начальник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Городнянському районі Чернігівської області Блинник В.П. пред”явлений
позов не визнав та заперечував з приводу його задоволення. Підтримав надані
відповідачем заперечення та додаткові заперечення проти позову. Вказав, що в
своїй діяльності відповідач керується Законом України „Про загальнообов”язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працезданості”. В статті 2
вказаного закону визначено на кого поширюється дія відповідного закону.
Зазначив, що позов не може бути задоволений, оскільки в законі чітко визначено
документи, які потрібні для призначення відповідних виплат, насамперед потрібно
щоб був трудовий договір ( контракт ), укладений між працівником та
підприємством, але між ОСОБА_2 та підприємством відповідний трудовий договір не
укладався. Позивачу вказувалось на те, які дії необхідно зробити і які
необхідно надати документи для того, щоб були призначені виплати дітям. Позивач
необхідних дій не вчинила і документів ( трудової книжки з записом про
наявність трудових відносин з підприємством, довідки про середню заробітну
плату померлого ) не надала, а тому їй було відмовлено в призначенні виплат.
Вважає, що ОСОБА_2 на момент смерті не перебував у трудових відносинах з ДП
„Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі” та не був працівником даного підприємства і
докази які б підтверджували цей факт відсутні, а тому підстав для призначення
та здійснення страхових виплат немає. Факт притягнення службових осіб
підприємства до кримінальної відповідальності не може бути підтвердженням
трудових відносин між підприємством та ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_7 був
притягнутий до відповідальності за порушення вимог законодавства про охорону
праці, що призвело до загибелі людини. Вважає, що ОСОБА_7 особисто домовився з
ОСОБА_2 про виконання ремонтних робіт і оформив в односторонньому порядку
цивільно-правову угоду, було проведено розрахунок вартості виконаних робіт і
після смерті ОСОБА_2 його дружина отримала відповідну суму. Блинник В.П. також
зазначив, що в разі підтвердження факту трудових відносин між ОСОБА_2 та ДП
„Ресскі-льон” ТОВ „АПП”Ресскі”, право на отримання страхових виплат мають
неповнолітній син померлого - ОСОБА_4 та повнолітня донька ОСОБА_4, яка
навчається до досягнення нею 23 років.

Представник
третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - територіальної державної інспекції праці у Чернігівській
області Черняк Т.Ю. вважає, що вимоги позивача є обгрунтованими, а пред”явлений
позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Зазначила, що за дорученням
прокуратури нею проводилась перевірка ДП „Ресскі-льон ТОВ „АПП „Ресскі” і в
ході перевірки було встановлено факт допущення з 16.10.2006 року до роботи
ОСОБА_2 без оформлення відповідних документів та наказу про прийняття
останнього на роботу. Перевіркою було встановлено, що відносно ОСОБА_2 на
підприємстві вівся табель обліку робочого часу з 16.10.2006 року по
ІНФОРМАЦІЯ_4, останній підпорядковувався правила внутрішнього трудового
розпорядку, що підтвердили головний механік ОСОБА_8 та майстер зміни ОСОБА_6.
Щодо обставин укладенння між підприємством та ОСОБА_2 трудової угоди вказала,
що перевірка нею проводилась в грудні 2006 року, а закінчилась 15.12.2006 року.
Відповідна трудова угода була складена 14.12.2006 року вже після смерті
ОСОБА_2, в ході проведення нею перевірки, а тому і не була підписана ОСОБА_2.
Черняк Т.Ю, зауважила, що ця трудова угода складалась в її присутності
працівником відділу кадрів ДП „Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі”. Зазначила, що
ОСОБА_2 не міг працювати по цивільно-правовій угоді, оскільки він
підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, відносно нього на
підприємстві велись табелі обліку робочого часу, а той факт, що не було
оформлено наказу при прийняття на роботу та не оформлено трудову книжку, то це
вже порушення з боку службових осіб підприємства. За результатами проведеної
перевірки нею були встановлені порушення законодавства про працю, а саме ст.
24, 29, 48 КЗпП України, про що було зазначено в акті перевірки. Також нею було
складено протокол про вчинення ОСОБА_7 адміністративного правопорушення
передбаченого ст. 41 ч. 1 КЗпП України і останнього судом було визнано винним у
вчиненні даного адміністративного правопорушення. Зазначила, що трудовий
договір може укладатись як в усній, так і в письмовій формі. При цьому трудовий
договір вважається укладеним, якщо працівника фактично було допущено до роботи,
навіть якщо відповідний наказ чи розпорядження не були видані.

Представник
третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - ДП „Ресскі - льон” ТОВ „АПП „Ресскі” в судове засідання не
з”явився, про час та місце судового розгляду справи третя особа повідомлялась
належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не
повідомила.

Заслухавши
пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи, покази свідків,
перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов
до наступного.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 2 Закону України „Про
загальнообов”язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
№ 1105-ХІ від 23.09.1999 року визначено, що дія цього Закону поширюється на
осіб, які працюють на умовах трудового договору ( контракту ) на підприємствах,
в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання, у
фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян -
суб”єктів підприємницької діяльності.

При цьому пунктом 13
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року „Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” визначено,
що дія Закону № 1105-ХІ не поширюється на працівників, які виконували роботу не
відповідно до трудового договору, а на інших юридичних підставах і не є
суб”єктами страхування від нещасного випадку.

Відповідний Закон № 1105-ХІ визначає
основні принципи страхування від нещасного випадку, одним з яких є
обов”язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах
трудового договору ( контракту ) та інших підставах, передбачених
законодавством про працю. Стаття 8 Закону передбачає, що обов”язковому
страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах
трудового договору контракту.

Статтею 6 вказаного Закону
визначено, що суб”єктами страхування від нещасного випадку є застраховані
громадяни, а в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники
та страховики. При цьому статтею 10 відповідного Закону визначено процедуру
страхування працівників, яка передбачає, що для страхування він нещасного
випадку на виробництві не потрібно згоди або заяви працівника. Страхування
здійснюється в безособовій формі і всі особи, перелічені у статті 8 цього
Закону, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом
незалежно від фактичного виконання страхувальником своїх зобов”язань щодо
сплати страхових внесків.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_2 в період з 16 жовтня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 працював
слюсарем - налагоджувальником в ДП „Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі”. При цьому
відповідний наказ чи розпорядження про прийняття ОСОБА_2 на роботу з 16.10.2006
року в ДП „Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі” видано не було.

З
дослідженої в судовому засіданні копії трудової книжки ОСОБА_2 ( серія НОМЕР_2
) встановлено, що з 29.09.2003 року він працював в механічному цеху ДП
„Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі” на посаді налагоджувальника обладнання.
01.06.2006 року ОСОБА_2 звільнений за згодою сторін ( п. 1 ст 36 КЗпП України
). З 09.06.2006 року ОСОБА_2 розпочато виплату допомоги по безробіттю
відповідно до ст 22 п.1, 3, 4, ст 23 п. 1 Закону України „Про
загальнообов”язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”. Інші
записи про трудову діяльність ОСОБА_2 відсутні ( а.с. 106-107 ).

Статтею 21 КЗпП України визначено,
що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник
зобов”язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов”язується
виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечити умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторні.

Стаття 24 КЗпП України передбачає,
що укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника
або уповноваженого ним органу при зарахуванні працівника на роботу. При цьому
відповідний трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи
розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_8, який в 2006 році працював на посаді головного механіка
ДП „Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі”, показав, що 16.10.2006 року за погодженням
з директором ОСОБА_7 на роботу був прийнятий ОСОБА_2. Особисто ОСОБА_7 сказав
йому, що ОСОБА_2 буде працювати під його керівництвом слюсарем. ОСОБА_2 він
знав і раніше, так як останній працював до червня 2006 року на підприємстві.
Зазначив, що в період з 16.10.2006 року по 01.11.2006 року ОСОБА_2 працював під
його керівництвом слюсарем по ремонту обладнання. Підтвердив, що з ОСОБА_2 він
провів інструктаж з питань охорони праці і останній розписався про це в
відповідному журналі. В період роботи на підприємстві з 16.10.2006 року по
01.11.2006 року ОСОБА_2 підпорядковувався правилам внутрішнього трудового
розпорядку і він особисто в усній формі довів йому, що робочий день на
підприємстві з 08 години ранку до 17 години, перерва на обід з 12 до 13 години.
В жовтні 2007 року ОСОБА_2 відпрошувався в нього з роботи для збору сіна та
випасу корів, а тому в табелі обліку робочого часу за жовтень 2006 року він
ставив ОСОБА_2 тільки фактично відпрацьовані години. Табель обліку робочого
часу на підприємстві вівся ним і відносно ОСОБА_2, а в послідуючому був
переданий в бухгалтерію для нарахування заробітної плати. З 01.11.2006 року
завод було запущено, а тому ОСОБА_2 перейшов працювати слюсарем -
налагоджувальником в підпорядкування до майстра зміни ОСОБА_6.

Допитана в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_6 , яка в 2006 році працювала майстром зміни в ДП
„Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі”, показала, що ОСОБА_2 приступив до роботи в її
зміні з 01.11.2006 року і працював на посаді слюсаря - налагоджувальника.
Працював ОСОБА_2 на одному і тому ж місці і облсуговував куделеприготовчий
агрегат КПАЛ № 1. Про те, що в її зміні слюсарем - налагоджувальником буде
працювати ОСОБА_2 їй сказав головний механік ОСОБА_8. ДО 01.11.2006 року
ОСОБА_2 працював на підприємстві у механічному цеху під керівництвом ОСОБА_8 З
01.11.2006 року і до ІНФОРМАЦІЯ_4 вона контролювала роботу ОСОБА_2 і вела
відносно нього табель обліку робочого часу, який в послідуючому здала до
бухгалтерії для нарахування ОСОБА_2 заробітної плати. Зазначила, що ОСОБА_2
підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, але інструктаж по
техніці безпеки з ним проведено не було, оскільки вона не встигла цього
зробити. 08.11.2007 року внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_2
загинув.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_7, який в 2006 року працював на посаді директора ДП
„Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі”, показав, що ОСОБА_2 працював на підприємстві
до червня 2006 року, після чого звільнився. В жовтні 2006 року, через інших
працівників, він викликав ОСОБА_2 на підприємство і запропонував йому вийти на
завантаження льонотрести. ОСОБА_2 запропонував йому відремонтувати свій агрегат
КПАЛ № 1, на якому він працював раніше, а коли запуститься підприємство, то
продовжити роботу на цьому агрегаті. Він погодився і направив ОСОБА_2 до
головного механіка ОСОБА_8, а останньому в усній формі сказав допустити ОСОБА_2
до роботи по ремонту обладнання. ОСОБА_2 приступив до роботи з його відома,
останній попереджався під розписку про техніку безпеки. Працівнику відділу
кадрів він дав вказівку оформити трудовий договір з ОСОБА_2. При цьому ОСОБА_7
зазначив, що між ним та ОСОБА_2 була усна домовленість, що коли останній
зніметься з обліку в центрі зайнятості і принесе документи, то буде належним
чином оформлений. Після запуску заводу ОСОБА_2 працював у зміні слюсарем -
налагоджувальником обладнання і тому підпорядковувався внутрішньому трудовому
розпорядку. Табелі обліку робочого часу велись і відносно ОСОБА_2, оскільки на
підприємстві вівся облік всіх працівників. Вказав, що ОСОБА_2 приймався на
роботу на підставі трудової угоди для виконання певних робіт по ремонту
агрегату КПАЛ № 1 та обслуговування агрегату. Коли він підписував трудову угоду
з ОСОБА_2 він не пам”ятає. Після нещасного випадку на виробництві ІНФОРМАЦІЯ_4,
який призвів до смерті ОСОБА_2 було встановлено, що трудової угоди останній не
підписав. Погоджується з тим, що в 2006 році на підприємстві неналежним чином
вівся облік документів щодо прийняття працівників на роботу.

З дослідженої в судовому засіданні
копії журналу реєстрації інструктажів з питань охорони праці встановлено, що
головним механіком ДП „Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі” ОСОБА_8 27.10.2006 року
проведено відповідний інструктах з питань охорони праці зі слюсарем -
налагоджувальником ОСОБА_2 ( а.с. 100-101 ).

Відповідно до табелів обліку
робочого часу за жовтень - листопад 2006 року встановлено, що в ДП „Ресскі-льон”
ТОВ „АПП „Ресскі” вівся облік щодо відпрацьованого часу налагоджувальником
обладнання ОСОБА_2 і встановлено, що останній працював на підприємстві з 16 по
31 жовтня 2006 року, та з 01 по ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 102 -104 ).

Згідно листа територіальної державної
інспекції праці у Чернігівській області за вих. № 137/Т-312 від 28.12.2006 року
встановлено, що відповідною установою була проведена перевірка в ДП
„Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі” та підтверджено той факт, що ОСОБА_2 працював
на підприємстві налагоджувальником обладнання з 16.10.2006 року по день його
загибелі. Наказ про прийняття його на роботу не видавався. ОСОБА_2
підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, табельником
здійснювався облік його робочого часу, виконання ним функціональних обов”язків
організовувалось, контролювалось посадовими особами підприємства - майстром
зміни, головним механіком. Інші види цивільно-правових договорів ( підряду, на
виконання робіт тощо ) до початку виконання робіт між сторонами не укладались (
а.с. 20 ).

Відповідно до акту перевірки №
25-08-028/0050 від 15.12.2006 року, складеного територіальною державною
інспекцією праці у Чернігівській області, встановлено, що проведеною перевіркою
ДП „Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі” встановлено порушення з боку посадових осіб
підприємства вимог законодавства про працю, а саме при прийнятті на роботу з
ОСОБА_2 не укладено трудовий договір, останнього не ознайомлено з умовами праці
під розпис, трудова книжка ОСОБА_2 не оформлена ( а.с. 81 - 82 ).

За результатами проведеної перевірки
відносно директора ДП „Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі” ОСОБА_7 було складено
протокол про адміністративне правопорушення ( наказ про зарахування ОСОБА_2 не
був виданий, але його фактично було допущено до роботи з 16.10.2006 року, при
прийнятті на роботу не ознайомлений з умовами праці під розпис, трудова книжка
не велась ). Згідно постанови Городнянського районного суду Чернігівської
області від 20.02.2007 року встановлено факт порушення ОСОБА_7 вимог
законодавства про працю, останнього притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст 41 ч. 1 КпАП України та на нього накладено
адміністративне стягнення у вигляді штрафу ( а.с. 80, 83 ).

Вироком Городнянського районного
суду Чернігівської області від 03.04.2007 року директора ДП „Ресскі-льон” ТОВ
„АПП „Ресскі” ОСОБА_7 та майстра зміни вказаного підприємства ОСОБА_6 було
визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 271 КК України, та
їм призначено відповідні покарання. Як вбачається з вироку ОСОБА_7 не
забезпечив прийом ОСОБА_2 на роботу у відповідності з діючим законодавством та
допустив його до роботи без відповідного навчання з питань охорони праці, не
призначив відповідального за справний стан і безпечну експлуатацію
електрогосподарства з числа інженерно-технічних працівників, які мають
електротехнічну підготовку і пройшли перевірку знань у встановленому порядку,
не забезпечив достатню кількість електротехнічних працівників, що призвело до
загибелі людини. ОСОБА_6, в свою чергу, не забезпечила контроль за наявністю захисних
огоджень та справний стан кінцевих вимикачів на куделеприготовчому агрегаті
КПАЛ № 1, що призвело до загибелі ОСОБА_2 ( а.с. 21 - 22 ).

Пункт 7 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.1992 року „Про практику розгляду судами трудових
спорів” передбачає, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням
трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним
чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника
або уповноваженого ним органу.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт
перебування ОСОБА_2 в період з 16.10.2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 в трудових
відносинах з ДП „Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі”. Судом встановлено, що незважаючи
на те, що наказ чи розпорядження про прийняття ОСОБА_2 на роботу не були видані
і його прийняття на роботу в ДП „Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі” не було
належним чином оформлено, однак ОСОБА_2 фактично був допущений до роботи і
виконував свої обов”язки як слюсар - налагоджувальник, підпорядковувався
внутрішньому трудовому розпорядку, з ним проводився інструктаж з питань охорони
праці, на підприємстві здійснювався облік його робочого часу та складались
відповідні табелі, йому нараховувалась заробітна плата, що в свою чергу
свідчить, що ОСОБА_2 працював в ДП „Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі” на умовах
трудового договору.

Посилання представника відповідача
на той факт, що ОСОБА_2 не міг перебувати у трудових відносинах з ДП
„Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі” в період з 16.10.2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_4,
оскільки він перебував на обліку в Городнянському районному центрі зайнятості
як безробітний і в трудовій книжці відсутній запис про його трудову діяльність,
судом не приймається до уваги, оскільки обов”язок повідомлення про укладення
трудового договору у державну службу зайнятості та обов”язок ведення трудової
книжки, відповідно до вимог ст.ст. 24-1 та 48 КЗпП України покладається на
підприємство, яке приймає працівника на роботу.

Також судом не приймається до уваги
посилання представника відповідача на те, що між ОСОБА_2 та ДП „Ресскі-льон”
ТОВ „АПП „Ресскі” було укладено трудову угоду, яка фактично являється
цивільно-правовим договором, та на підставі якої ОСОБА_2 повинен був виконати
певний обсяг робіт на підприємстві та отримати за це винагороду. Так, в
судовому засіданні встановлено, що укладена 16.10.2006 року між ДП
„Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі” в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_2 трудова угода,
останнім не підписана, як не підписаний ним і акт приймання робіт від
09.11.2006 року, в той час як ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 загинув на виробництві. Крім
того, як зазначила в судовому засіданні представник третьої особи Черняк Т.Ю.,
відповідна трудова угода складалась в її присутності 14.12.2006 року
працівником відділу кадрів підприємства, а тому не могла бути підписана
ОСОБА_2, оскільки останнього на той момент вже не було в живих. На
підтвердження цього факту також може свідчити те, що в результаті спеціального
розслідування прихованого нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався
ІНФОРМАЦІЯ_4, не було встановлено факту виконання робіт ОСОБА_2 відповідно до
укладеної з ним трудової угоди від 16.10.2006 року. Натомість в акті ( форми
Н-5 ) спеціального розслідування від 12.12.2006 року зазначено, що ОСОБА_2 був
прийнятий на роботу 16.10.2006 року ( за усною домовленістю з директором заводу
), що свідчить про відсутність на момент проведення розслідування відповідної
угоди.

Згідно копії лікарського свідоцтва
про смерть № НОМЕР_1, виданого 09.11.2006 року, встановлено, що ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 на території ДП „Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі” і смерть настала
внаслідок нещасного випадку в зв”язку з виробництвом ( а.с. 10 ). Факт смерті
ІНФОРМАЦІЯ_4 підтверджується і копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_3
( а.с. 9 ).

За результатами проведеного комісією
розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 в ДП
„Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі” та спричинив загибель останнього, було складено
акт ( форма Н-5 ) від 12.12.2006 року спеціального розслідування прихованого
нещасного випадку зі смертельним наслідком. Комісія, розглянувши обставини та
причини нещасного випадку, дійшла висновку, що нещасний випадок зі смертельним
наслідком з слюсарем - налагоджувальником ОСОБА_2 вважається пов”язаним з
виробництвом, як такий, що стався з працівником під час виконання ним трудових
обов”язків на нього складається акт форми Н-1 і береться на облік в ДП
„Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі” ( а.с. 16-19 ).

Відповідно до акту № 2 ( форми Н-1 )
про нещасний випадок, пов”язаний з виробництвом, встановлено, що він складений
відносно ОСОБА_2, причиною нещасного випадку зазначено незадовільний технічний
стан засобів виробництва та допуск до роботи без навчання та перевірки знань з
питань охорони праці. Особами, які допустили порушення законодавства про
охорону праці визначено ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який, в свою чергу, не забезпечив
прийом працівників на роботу у відповідності з діючим законодавством та
допустив до роботи працівника без відповідного навчання з питань охорони праці
( а.с. 12-15 ).

В статті 13 Закону України „Про
загальнообов”язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
№ 1105-ХІ від 23.09.1999 року дано визначення страховому випадку яким є
нещасний випадок на виробництві з настанням якого виникає право застрахованої
особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. При
цьому статтею 14 вказаного Закону визначено, що нещасний випадок - це обмежена
в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора
чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов”язків,
внаслідок яких заподіяно шкоду здоров”ю або настала смерть.

Факт нещасного випадку на виробництві
розслідується відповідно до „Порядку розслідування та ведення обліку нещасних
випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві”, затвердженого
постановою КМУ № 1112 від 25.08.2004 року.

Дія
відповідного порядку поширюється на осіб, які відповідно до законодавства
уклали з роботодавцем трудовий договір (контракт) або фактично були допущені до
роботи в інтересах підприємства.

Відповідно до пункту 13 вказаного
порядку створена комісія повинна визначити, чи пов'язаний нещасний випадок з
виробництвом та скласти акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5, а
також акт про нещасний випадок, пов”язаний з виробництвом за формою Н-1, якщо
нещасний випадок визнано таким, що пов”язаний з виробництвом, або акт про
нещасний випадок не пов”язаний з виробництвом за формою НПВ, якщо нещасний
випадок визнано таким, що не пов”язаний з виробництвом і передати їх на
затвердження роботодавцю.

За результатами проведеного
розслідування нещасного випадку, який стався в ДП „Ресскі-льон” ТОВ „АПП
„Ресскі” ІНФОРМАЦІЯ_4 та призвів до смерті ОСОБА_2, було складено акти форми
Н-5 та Н-1 і комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок який стався з
ОСОБА_2 пов'язаний з виробництвом. Відповідні акти підписані всіма членами
комісії.

Посилання представника
відповідача на наявність окремої думки члена комісії ОСОБА_9 щодо висновків
комісії не може ставити під сумнів ці висновки, оскільки відповідні висновки
щодо обставин та причин нещасного випадку ніким не оскражувались і не
скасовувались, як то передбачено п. 58 вищевказаного порядку, і є чинними.

Статтею 43 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” № 1105-ХІ від 23.09.1999 року визначено, що у разі
смерті потерпілого члени його сім'ї мають право на одержання від Фонду
соціального страхування від нещасних випадків страхових виплат ( одноразової
допомоги, пенсії у зв”язку з втратою годувальника ) та послуг, пов'язаних з
похованням померлого.

Стаття 33 вказаного
Закону визначає, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних
страхових виплат мають непрацездатні особі, які перебували на утриманні
померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання (
діти, які не досягли 16 років, діти, які є учнями, студентами денної форми
навчання - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ними 23
років.

Відповідно до копії
свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3
та його батьками значаться ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с. 7 ).

Відповідно до копії
свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 встановлено, що ОСОБА_4 народилась
ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками значаться ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с. 7 ).

Таким чином, право на
отримання страхових виплат мають діти померлого ОСОБА_2 - неповнолітній ОСОБА_4
та повнолітня ОСОБА_4, яка являється студенткою денного віділення Ніжинського
педагогічного університету.

Статтєю 35 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” № 1105-ХІ від 23.09.1999 року передбачено, що для розгляду
справ про страхові виплати до Фонду соціального страхування від нещасних випадків
подається насамперед акт розслідування нещасного випадку за встановленою
формою, а також документи щодо непрацездатних осіб, які мають право на
отримання страхових виплат.

Стаття 37 вищевказаного Закону передбачає, що Фонд
соціального страхування від нещасних випадків може відмовити у виплатах і
наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із
законодавством не визнаний пов”язаним з виробництвом.

Незважаючи на надання
позивачем відповідачу відповідних актів розслідування нещасного випадку за
формою Н-5 та Н-1, якими визначено, що нещасний випадок зі смертельним
наслідком, який стався ОСОБА_2, пов”язаний з виробництвом та є таким, що стався
з працівником під час виконання трудових обов”язків, відповідач безпідставно
відмовляв позивачу в призначенні страхових виплат дітям, які мають право на
отримання вказаних виплат у зв”язку з втратою годувальника.

Враховуючи вищевикладене,
суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження
факт перебування ОСОБА_2 в період з 16.10.2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 в трудових
відносинах на умовах трудового договору з ДП „Ресскі-льон” ТОВ „АПП „Ресскі”, а
також те, що нещасний випадок зі смертельним наслідком, який стався з ОСОБА_2,
пов”язаний з виробництвом та є таким, що стався з працівником під час виконання
трудових обов”язків і відповідно до діючого законодавства непрацездатні особи
(діти померлого), які перебували на його утриманні, мають право на отримання
страхових виплат у зв”язку з втратою годувальника, а тому позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 21, 24,
24-1, 48 КЗпП України, Законом України „Про загальнообов”язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” № 1105-ХІ від 23.09.1999
року, „Порядком розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві” затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 1112 від 25.08.2004 року, Постановою Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.1992 року „Про практику розгляду судами трудових
спорів”, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року
„Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди”, ст. ст.
6, 8-11, 70, 71, 86 - 87, 94, 98, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Зобов”язати відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Городнянському районі Чернігівської області призначити
виплати дітям - утриманцям, а саме неповнолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та
повнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в зв”язку з втратою годувальника.

Стягнути з Державного бюджету України на
користь ОСОБА_1 3 грн. 40 коп. ( три гривні 40 коп. ) сплаченого позивачем
судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до
Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів скарги, з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя : О.Д.Березовський