Справа № К-31223/06
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2007-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2007 року м.
Київ

Вищий
адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого
судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Бившевої Л.І., Костенка М.І., Маринчак Н.Є., Федорова М.О.

при секретарі Гончаренку Р.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м.
Києва

на ухвалу Київського апеляційного господарського суду
від 06.09.2006р.

у справі № 32/367 господарського суду міста Києва

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ітек»

до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва

про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду м. Києва від 08.06.2006
р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного господарського суду від
06.09.2006 р., позов задоволено частково: визнано недійсними податкові
повідомлення-рішення ДПІ У Печерському районі м. Києва від 07.07.2005 р. №
1142302/0 про визначення ТОВ «ІТек» податкового зобов'язання за платежем з
податку на додану вартість у сумі 152103,00 грн., в тому числі 101402,00 грн. -
основний платіж та 50701,00 грн. - штрафні санкції; від 07.07.2005 р. №
1152302/2 про визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем з
податку на додану вартість у сумі 4659843,00 грн., в тому числі 3106562,00 грн.
- основний платіж та 1553281,00 грн. - штрафні санкції; від 07.07.2005 р. №
1162302/0 в частині визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем з
податку на прибуток у сумі 3185,00 грн., в тому числі 2123,00 грн. - основний
платіж та 1062,00 грн. - штрафні санкції; від 07.07.2005 р. № 4131730/0 про
визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем з податку з доходів
фізичних осіб у сумі 3054,00 грн., в тому числі 1018,00 грн. - основний платіж
та 2036,00 грн. - штрафні санкції; від 07.07.2005 р. № 922318/0 про визначення
позивачу податкового зобов'язання за платежем з комунального податку в сумі
369,00 грн., в тому числі основний платіж - 29,00 грн. та штрафні санкції -
340,00 грн.

Судові рішення вмотивовані висновком про відсутність з
боку позивача порушення підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість» при включенні в податкових деклараціях з податку на
додану вартість за травень, червень 2002 року до податкового кредиту ПДВ в
загальній сумі 16318,00 грн., сплаченого у зв'язку з поліпшенням / деповським
ремонтом / орендованих цистерн у ВАТ «Дніпронафтопродукт», витрати на яке підлягають
амортизації; підпунктів 7.2.1 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 зазначеної
статті у зв'язку із включенням до податкового кредиту ПДВ в загальній сумі
85084,00 грн. на підставі податкових накладних, виписаних такими
постачальниками товарів / робіт, послуг /, як ВАТ «Краситель»,
інформаційно-статистичний центр державного підприємства «Донецька залізниця»,
промивочно-пропарочною станцією Новозолотарівка ДП «Донецька залізниця»,
вагонне депо Дрогобич Львівської державної залізниці; про правомірність включення
позивачем до податкового кредиту в податкових деклараціях з податку на додану
вартість за квітень, травень 2004 року ПДВ в загальній сумі 514251,00 грн.,
сплачений / нарахований / у зв'язку з придбанням товарів та робіт у ТОВ
«СТК-Центр» та за червень-грудень 2004 року ПДВ в загальній сумі 2592310,00
грн., сплачений / нарахований / у зв'язку з придбанням товарів та робіт у ТОВ
«Мобіл-Тек»; про безпідставне збільшення контролюючим органом за результатами
перевірки суми валових доходів позивача за ІІ квартал 2002 року - ІУ квартал
2004 року на 3300,00 грн. вартості послуг з оренди нежитлових приміщень,
придбаних у ТОВ «Ренглод» та військової частини А-2161, зменшення суми валових
витрат позивача за ІІ квартал 2002 року - ІІ квартал 2004 року на 4339,00 грн.
вартості наданих міжнародним оператором стільникового зв'язку послуг по
роумінгу працівникам ТОВ «ІТек»; про безпідставне збільшення контролюючим
органом об'єкту оподаткування податком з доходів фізичних осіб, обов'язок щодо
нарахування, утримання та перерахування до бюджету якого лежить на позивачу, на
4339,00 грн. вартості зазначених послуг по роумінгу та 360,00 грн. добових,
виплачених працівникам у зв'язку з відрядженнями; про сплату позивачем
відповідно до рішення Київради «Про введення комунального податку в м. Києві»
від 05.07.2001 р. № 370/1346 комунального податку за травень 2003 року.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення від 07.07.2005 р. № 1162302/0 в частині
визначення ТОВ «ІТек» податкового зобов'язання за платежем з податку на
прибуток у сумі основного платежу 24476,00 грн. та штрафних санкцій у сумі
12238,00 грн., суд виходив з того, що позивач неправомірно в порушення
підпункту 5.3.1 пункту 5.3 ст.5, підпункту 8.7.1 пункту 8.7 ст.8 Закону України
«Про оподаткування прибутку підприємств» включив до суми валових витрат за ІІ
квартал 2002 року витрати по ремонту цистерн, орендованих у ВАТ
«Дніпронафтопродукт», в сумі 81588,00 грн., які як вартість поліпшення
/ремонту/ основних фондів підлягають амортизації.

В касаційній скарзі ДПІ у Печерському районі м. Києва
просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині задоволених
позовних вимог та постановити нове рішення про відмову з задоволенні позову в
повному обсязі заявлених позовних вимог, посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій підпункту 4.6.1 пункту 4.6 ст.4, підпункту 5.3.1
пункту 5.3 ст.5, підпункту 8.8.1 пункту 8.8 ст.8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», підпунктів 7.2.1, 7.2.4 пункту 7.2,
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану
вартість».

Заперечуючи проти касаційної скарги, ТОВ «ІТек» просить
залишити скаргу без задоволення, вважаючи скаргу безпідставною.

Перевіривши правильність застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної
оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено, що підставою для визначення позивачу
податкового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість згідно
податкового повідомлення-рішення від 07.07.2005 р. № 1142302/0 у сумі 152103,00
грн., в тому числі основний платіж - 101402,00 грн. та штрафні санкції -
50701,00 грн. слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті
перевірки від 05.07.2005 р. № 69/23-20/31991005, про безпідставне включення
позивачем до податкового кредиту в податкових деклараціях з податку на додану
вартість за травень, червень 2002 року ПДВ в загальній сумі 16318,00 грн.,
сплаченого депо станції Пологи Придніпровської залізниці в ціні робіт з
поточного ремонту 8-осних цистерн, орендованих позивачем у ВАТ
«Дніпронафтопродукт» за договором оренди № 2405/01 від 24.05.2002 р., а також в
податкових деклараціях за травень-грудень 2003 року ПДВ в загальній сумі
85084,00 грн. за податковими накладними, виписаними ВАТ «Краситель»,
інформаційно-статистичний центр державного підприємства «Донецька залізниця»,
промивочно-пропарочною станцією Новозолотарівка ДП «Донецька залізниця»,
вагонним депо Дрогобич Львівської державної залізниці, що, на думку
контролюючого органу, не відповідають підпункту 7.2.1 пункту 7.2 ст.7 Закону
України «Про податок на додану вартість» внаслідок невідповідності зазначених в
податкових накладних індивідуальних кодів платників ПДВ - постачальників їх
ідентифікаційним кодам ЄДРПОУ.

Факт понесення позивачем витрат на ремонт цистерн, що
знаходилися в оренді, підтверджується дослідженими в судовому процесі актами
приймання-передачі вагоно-цистерн в оренду та актами виконаних робіт /
деповський ремонт / депо станції Пологи Придніпровської залізниці, зазначені в
яких номери вагоно-цистерн переданих в оренду та відремонтованих співпадають.

Обов'язок позивача з проведення за свій рахунок поточного
/ деповського / ремонту отриманих в оренду вагоно-цистерн передбачений пунктом
6.2 договору оренди № 2405/01 від 24.05.2002 р.

Згідно підпункту 8.8.1 пункту 8.8 ст.8 Закону України
«Про оподаткування прибутку підприємств» у редакції Закону України від
18.11.1997 р. № 639/97-ВР у разі коли договір оперативного лізингу (оренди)
зобов'язує або дозволяє орендарю здійснювати поліпшення об'єкта оперативного
лізингу (оренди), орендар може збільшити (створити) балансову вартість
відповідної групи основних фондів на вартість фактично проведених поліпшень
такого об'єкта. При цьому орендарем не враховується балансова вартість об'єкта
оперативного лізингу (оренди) за винятком вартості фактично проведених його
поліпшень при застосуванні пункту 8.7 цього Закону.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану вартість» в редакції, чинній до внесення змін
Законом України від 25.03.2005 р. № 2505-ІУ, податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Право платника податку збільшити / створити / балансову
вартість відповідної групи основних фондів на вартість проведених поліпшень
орендованих основних фондів, рівнозначними з якими відповідно до підпункту
5.3.2 пункту 5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» є
ремонт основних фондів, витрати на проведення яких згідно підпункту 8.1.2
пункту 8.1 ст.8 цього Закону підлягають амортизації, обумовлює підстави для
включення платником податку до податкового кредиту суми ПДВ, сплачені /
нараховані / у зв'язку з придбанням робіт з ремонту таких основних фондів.

З врахуванням цього суд дійшов правильного висновку про
наявність законних підстав для включення позивачем до податкового кредиту ПДВ в
сумі 16318,00 грн.

Відповідає встановленим обставинам справи та правильному
застосуванню підпункту 7.2.1 пункту 7.2 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» висновок суду щодо безпідставного виключення контролюючим
органом із сум податкового кредиту, сформованого позивачем в податкових
деклараціях з податку на додану вартість за травень-грудень 2003 року, ПДВ в
загальній сумі 85084,00 грн.

Судом встановлено, що розбіжність в індивідуальних кодах
платників ПДВ - постачальників позивача ВАТ «Краситель»,
інформаційно-статистичного центру ДП «Донецька залізниця»,
промивочно-пропарочна станція Новозолотарівка ДП «Донецька залізниця»,
вагонного депо Дрогобич Львівської державної залізниці, зазначених з їх
ідентифікаційними кодами ЄДРПОУ /шість перших знаків в індивідуальному коді платника
ПДВ/, зазначеними цими постачальниками у виписаних ними податкових накладних,
обумовлена тим, що ВАТ «Краситель» зареєстрований як платник ПДВ, в тому числі
і для виконання договору про спільну діяльність, дані в індивідуальному коді
якого автентичні значенням його ідентифікаційного коду ЄДРПОУ, а в печатках
інших із вказаних постачальників зазначені ідентифікаційні коди ЄДРПОУ
юридичних осіб, структурними підрозділами яких вони є / ДП «Донецька залізниця»
та Львівська державна залізниця /.

Фактичної підставою для визначення позивачу податкового
зобов'язання за платежем з податку на додану вартість у сумі 4659843,00 грн., в
тому числі основний платіж 3106562,00 грн. та штрафні санкції 1553281,00 грн.
згідно податкового повідомлення-рішення від 07.07.2005 р. № 1152302/0 слугував
висновок контролюючого органу, викладений в зазначеному акті перевірки, про
безпідставне включення позивачем до податкового кредиту в податкових
деклараціях за квітень, травень 2004 року ПДВ в загальній сумі 514251,00 грн.
по операціях з придбання товару та робіт у ТОВ «СТК-Центр» та в податкових
деклараціях за червень-грудень 2004 року ПДВ в загальній сумі 2592310,00 грн.
по операціях з придбання товарів та робіт у ТОВ «Мобіл-Тек», установчі договори
про створення яких, статути та свідоцтва про реєстрацію платниками ПДВ яких
визнані недійсними рішенням Святошинського районного суду м. Києва від
11.04.2005 р. та рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2004
р. відповідно.

Реальність операцій з придбання позивачем товарів та
робіт у ТОВ «СТК-Центр» і ТОВ «Мобіл-Тек», у зв'язку з якими зазначені суми ПДВ
були включені до податкового кредиту, підтверджується залученими до справи як
додаткові матеріали і дослідженими в судовому процесі копіями договорів
позивача із цими постачальниками, копіями виписаних ними податкових накладних,
виписками з банківського рахунку позивача про сплачені суми в розрахунок за
придбані товари і роботи. Реальність поставок товарів і робіт вказаних
постачальників позивачу ДПІ не оспорюється.

Згідно частин 1, 2 ст.18 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то
такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.
Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Фактів про обізнаність позивача щодо недостовірності
даних стосовно учасників ТОВ «СТК-Центр» та ТОВ «Мобіл-Тек» в установчих
документах цих товариств в судовому процесі не встановлено.

На дату вирішення спору у даній справі рішення
Святошинського районного суду від 11.04.2005 р. у цивільній справі за позовом
громадянки ОСОБА_1. до ТОВ «СТК-Центр», треті особи ДПІ у Святошинському районі
м. Києва, ДПА у м. Києві про визнання установчих документів недійсними та
Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2004 р. у цивільній справі за
позовом ДПІ у Голосіївському районі м. Києва до ТОВ «Мобіл-Тек», ОСОБА_2.,
третя особа Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання
установчих документів та свідоцтва платника ПДВ недійсними скасовані ухвалами
Апеляційного суду м. Києва від 20.04.2006 р. та від 10.05.2006 р. відповідно, а
відтак у ДПІ у Печерському районі м. Києва немає законних підстав посилатися на
ці рішення в обґрунтування доводу щодо правомірності виключення із сум
сформованого позивачем податкового кредиту сум ПДВ по операціях з придбання
позивачем товарів і робіт у вказаних постачальників при дотриманні при цьому
позивачем вимог підпункту 7.2.1 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4,
підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану
вартість».

Визначення ТОВ «ІТек» податкового зобов'язання з податку
на прибуток згідно податкового повідомлення-рішення від 07.07.2005 р. №
1162302/0 контролюючий орган обґрунтовував заниженням позивачем суми валових
доходів за ІІ квартал 2002 року - ІІ квартал 2004 року на 3300,00 грн. вартості
безоплатно наданих ТОВ «Ренглод» та військовою частиною А-2161 послуг з оренди
нежитлових прміщень; завищенням суми валових витрат за ІІ квартал 2002 року на
81588,00 грн. вартості робіт з ремонту вагоно-цистерн, виконаних вагонним депо
Пологи, та за ІІ квартал 2003 року - ІІ квартал 2004 року на 4339,00 грн. вартості
наданих міжнародним оператором стільникового зв'язку послуг по роумінгу
працівникам ТОВ «ІТек».

Встановивши, що згідно договорів оренди № 1-07/10 від
01.10.2004 р. та від 29.03.2002 р., укладених позивачем / орендарем / з ТОВ
«Ренглод» і військовою частиною А-2161 / орендодавці / відповідно, умовою
надання послуг з оренди нежитлових приміщень є сплата позивачем орендної плати
в розмірах, встановлених цими договорами, суд дійшов обґрунтованого висновку
про відсутність факту отримання позивачем від вказаних орендодавців безоплатно
наданих послуг, а отже і про відсутність видів доходів, передбачених підпунктом
4.1.6 пункту 4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідаючим обставинам справи та правильному
застосуванню підпункту 5.3.2 пункту 5.3 ст.5, підпункту 8.1.2 пункту 8.1,
підпункту 8.8.1 пункту 8.8 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств» є і висновок суду про правомірність зменшення контролюючим органом
суми валових доходів , задекларованих позивачем за ІІ квартал 2002 року, на
81588,00 грн., що складає витрати позивача по сплаті вагонному депо станції
Пологи вартості ремонту вагонно-цистерн, орендованих у ВАТ
«Дніпронафтопродукт», як таких, що підлягають амортизації.

Разом з тим, висновок суду про наявність підстав для
включення до валових витрат вартості послуг по роумінгу, наданих працівникам
позивача оператором міжнародного стільникового зв'язку, в сумі 4339,00 грн. не
відповідає правильному застосуванню пункту 5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств». Суд при цьому безпідставно виходив з того, що нормою
зазначеного пункту будь-які витрати, понесені платником податку, визнаються
такими, що пов'язані з його господарською діяльністю, тоді як за змістом цього
пункту саме використання товарів / робіт, послуг / у власній господарській
діяльності є неодмінною умовою для визначення витрат по компенсації вартості
придбаних товарів / робіт, послуг / такими, що мають характер валових витрат.

Позивачем не надано доказів на підтвердження факту, що
витрати в зазначеній сумі були здійснені позивачем у зв'язку з виконанням його
працівниками службових обов'язків за межами України, тобто що ці витрати
безпосередньо обумовлені потребами господарської діяльності позивача. Так,
позивачем не були надані документи, що підтверджують перебування працівників за
кордоном у зв'язку з виконанням службових обов'язків. З врахуванням цього
донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на прибуток за 2003 рік
в сумі 650,00 грн. та за 2004 рік у сумі 543,00 грн. є правомірним.

З огляду на зазначене правомірним є і донарахування
позивачу податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб у сумі 658,00
у зв'язку з неоподаткуванням позивачем
вартості послуг по роумінгу, наданих його працівникам оператором міжнародного
стільникового зв'язку та сплачених позивачем, оскільки вартість таких послуг
відповідно до ст.8 Декрету КМ України «Про прибутковий податок з громадян,
підпункту 4.9 пункту 4.2 ст.4 Закону України «Про податок з доходів фізичних
осіб», як додаткове благо, є доходом, який включається до складу загального
місячного оподатковуваного доходу.

Що ж до податкового зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у сумі 360,00 грн., донарахованого позивачу із суми добових, які
підлягали виплаті працівникам позивача у зв'язку з відрядженням, то внаслідок
дослідження в судовому процесі авансових звітів та посвідчень про відрядження,
вказаних контролюючим органом в акті перевірки як підстава для донарахування
податкових зобов'язань, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність з
боку позивача заниження об'єкту оподаткування з огляду на те, що не всі
авансові звіти свідчать про сплату працівникам добових, а посвідчення про
відрядження підтверджують дійсність відряджень з прибуттям працівників до місця
відрядження та вибуттям з останнього.

Судом встановлено, що сплачені позивачем 21.05.2003 р. та
02.06.2003 р. 110,00 грн. в рахунок комунального податку відповідають сумі
податкових зобов'язань з цього податку за квітень, травень 2003 року, а тому у
контролюючого органу не було законних підстав для донарахування позивачу
податкового зобов'язання за травень 2003 року у сумі 28,90 грн.

Беручи до уваги викладене, ухвалені у справі судові
рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають зміні в частині, що
стосується позовних вимог про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень
від 07.07.2005 р. № 1162302/0 та від 07.07.2005 р. № 4131730/0.

Вказані податкові повідомлення-рішення підлягають
визнанню недійсними в частині визначення відповідно податкових зобов'язань з
податку на прибуток в сумі 1395,00 грн., у тому числі основний платіж - 930,00
грн. та штрафні санкції - 465,00 грн. та з податку з доходів фізичних осіб в
сумі 1080,00 грн., в тому числі основний платіж - 360,00 грн. та штрафні санкції
- 720,00 грн., у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Доводи касаційної скарги, що стосуються ухвалених у
справі судових рішень в іншій частині, спростовуються вище наведеним.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий
адміністративний суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва задовольнити частково.

Змінити ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2006 р., постанову господарського суду
міста Києва від 08.06.2006 р.

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсними податкові
повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва від 07.07.2005 р. №
1162302/0 в частині визначення ТОВ «Ітек» податкового зобов'язання за платежем
з податку на прибуток у сумі 1 395,00 грн., в тому числі 930,00 грн. - основний
платіж та 465,00 грн. - штрафні санкції; № 413 1730/0 в частині визначення
податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 1 080,00 грн.,
в тому числі 360,00 грн. - основний платіж та 720,00 грн. - штрафні санкції.

В іншій частині ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2006р. залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення,
але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку,
передбачених статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий підпис Усенко
Є.А.

Судді підпис Бившева
Л.І.

підпис Костенко
М.І.

підпис Маринчак Н.Є.

підпис Федоров
М.О.