Справа № 4-3012/05/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі суддів:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою Бережанської міжрайонної
державної податкової інспекції Тернопільської області на рішення Бережанського
районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської області від 20 квітня 2004 року у
справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії Бережанської міжрайонної
державної податкової інспекції, -

встановила:

В грудні 2004 року ОСОБА_1.
звернувся до суду із зазначеною скаргою, в якій вказував, що визначений йому
податковими органами ідентифікаційний код платника податків він не сприймає
через релігійні переконання, але його прохання про застосування до нього альтернативної
форми обліку платника податків Бережанська МДПІ залишила без задоволення. У зв'язку з цим скаржник
просив суд звільнити його від отриманого ідентифікаційного коду, визнати
незаконною відмову податкового органу щодо внесення відмітки до його паспорту
про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру та
зобов'язати суб'єкта оскарження поставити таку відмітку.

Рішенням Бережанського районного суду від 13 лютого
2004 року, залишеним без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 20
квітня 2004 року, скаргу ОСОБА_1. було задоволено та визнано неправомірною
бездіяльність Бережанської МДПІ. Зобов'язано податковий орган внести до
паспорту скаржника відмітку про право здійснювати будь-які платежі без
ідентифікаційного номеру.

Не погоджуючись із постановленими
по справі судовими рішеннями Бережанська МДПІ звернулася до Верховного Суду
України з касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК України 1963 року, в
якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просила скасувати
вказані рішення та постановити нове.

Листом Верховного Суду України від
22.09.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою
було передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку
касаційного провадження.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до частини 2 статті 1
Закону України «Про єдиний державний реєстр фізичних осіб - платників податків
та інших обов'язкових платежів» для осіб, які через релігійні та інші
переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номеру та офіційно
повідомляють про це відповідні державні органи, зберігають раніше встановлені
форми обліку платників податку та інших обов'язкових платежів. У паспортах
зазначених осіб робиться відмітка про наявність в них права здійснювати
будь-які платежі без ідентифікаційного номеру.

За таких обставин, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно виходили з того, що скаржник вправі, як платник
податків, обліковуватись не за ідентифікаційним номером.

Прийняті по справі рішення
відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що
скаржнику вже визначений порядок обліку за ідентифікаційним номером і немає
підстав його міняти, не можуть бути враховані, оскільки законодавством не
передбачено обмежень застосування положень вказаного вище Закону щодо осіб,
яким ідентифікаційний номер вже встановлено.

Посилання Бережанської МДПІ в
касаційній скарзі на те, що законом її не зобов'язано до реалізації положень
даного Закону не можуть бути взятими до уваги, оскільки на момент звернення зі
скаргою застосуванню підлягала ст. 5 вище названого Закону, згідно якої
реєстрація фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів
проводиться державними податковими інспекціями по районах, районах у містах і
містах без районного поділу за місцем постійного проживання платників, а для
осіб які не мають постійного місця проживання в Україні - за місцем отримання
доходів або за місцезнаходженням іншого об'єкта оподаткування.

Відповідно до ч.3 ст. 2201
КАС України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням наведеного та
керуючись ст.ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Бережанської
міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області - залишити
без задоволення, а рішення Бережанського районного суду Тернопільської області
від 13 лютого 2004 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від
20 квітня 2004 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання і
оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: