Справа № 2-а-355/2007
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2007-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„29”
жовтня 2007 р.
м. Рівне

Рівненський
окружний адміністративний суд

В особі головуючого судді

Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання позивача:
представника відповідача:

Минько Н.З. ОСОБА_1. Миронець І.В.

Розглянувши
у відкритому с удовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до
Управління пенсійного Фонду України в м. Рівне про визнання дій Управління ПФУ
в м. Рівне неправомірними та зобов'язання
підвищити розмір пенсії за віком на 30 відсотків, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
- громадянка ОСОБА_110 вересня 1937 року народження, звернувшись до суду з
адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне
зазначає, що вона має статус „дитини війни” і відповідно до ст. 6 ЗУ «Про
соціальний захист дітей війни» має право на державну соціальну підтримку у
вигляді щомісячної доплати до пенсії ( щомісячного довічного утримання чи
державної соціальної допомоги), в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за
віком.

Рішенням
Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України положення п. 12 ст.71 та ст.111 ЗУ « Про
державний бюджет України на 2007 рік», на підставі якого, як вказує позивачка,
вона була позбавлена права на допомогу з боку держави.

Після
звернення до управління Пенсійного Фонду України в м. Рівне в задоволенні її прохання про
поновлення доплати до пенсії їй було відмовлено.

Відмову
вважає неправомірною та просить суд визнати дії управління Пенсійного Фонду
України в м. Рівне, щодо відмови у підвищенні пенсії на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України «Про соціальний
захист дітей війни» неправомірними та
зобов'язати відповідача підвищити розмір пенсії позивачки на 30 відсотків від
мінімального розміру пенсії за віком, здійснити виплату доплати з моменту
винесення Рішення Конституційним Судом України від 9 липня 2007 року.

Представник
відповідача в задоволенні позову просить відмовити. Зокрема зазначає, що їх
управління виплачує тільки ті кошти, які надходять на їх рахунок і якогось
іншого фінансування у них не має. При розгляді звернення позивачки до
Управління та відмови їй в задоволенні її вимог управлінням Пенсійного Фонду в м. Рівне не
було порушено вимог закону і підстав визнавати їх дії неправомірними не має.
Змін до Державного бюджету України на 2007 рік, щодо фінансування виплат
зазначених в позові не має. Не має і
Постанови КМ України, щодо порядку виплати такої допомоги. Кошти на фінансування
цих виплат на адресу їх управління не надходять.

Заслухавши
сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з
таких підстав.

Норми
Конституції України, як норми прямої дії, застосовуються при вирішенні спору у
тих випадках, коли правовідносини не врегульовані Законом. Правовідносини ж,
які виникли між сторонами у даному випадку, врегульовані Законом України „Про
соціальний захист дітей війни”

Відповідно до ст.7 цього Закону, фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за
рахунок коштів Державного
бюджету України.

Розділом 4 цього ж Закону встановлено, що питання, пов'язані з реалізацією
і додержанням гарантій, передбачених цім Законом, належать до відання Кабінету
Міністрів України.

Статтею 8 Закону України „Про пенсійне забезпечення” передбачено, що
Пенсійний Фонд України є самостійною фінансово - банківською системою, не
входить до складу державного бюджету України, формується за
рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями на заходи
соціального страхування за тарифами, диференційованими в залежності від
небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці,
страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю,
обов'язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету.

Згідно
ч. 2 ст.95 Конституції України, виключно Законом про Державний бюджет України
визначаються будь - які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Оскільки, таких коштів на адресу відповідача з Державного бюджету
України не надійшло, то підстав
визнавати їх дії неправомірними , щодо відмови у підвищенні пенсії та
проведенні її виплати позивачці - не має.

Враховуючи
викладене, керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_1до Управління Пенсійного Фонду України в м. Рівне про
визнання відмови Управління ПФУ в м. Рівне щодо підвищення на 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком неправомірною та зобов'язання Управління ПФУ в м. Рівне про
підвищення пенсії позивачки на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком -
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо
заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була
подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного
суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне
оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному
обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя І.С.Чалий