Справа № К-3000/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

23 серпня 2007 року у м. Києві колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Цуркана М.І.,

суддів: Лиски
Т.О., Кобилянського М.Г., Ліпського Д.В., Юрченка В.В.,

при секретарі - Замезі Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку
касаційного письмового провадження адміністративну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії управління праці і соціального
захисту населення виконавчого комітету Ровеньківської міської ради Луганської
області за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 10 грудня 2003 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою на ухвалу
апеляційного суду Луганської області від 10 грудня 2003 року у справі за її
скаргою на дії управління праці і соціального захисту населення виконавчого
комітету Ровеньківської міської ради Луганської області.

Зазначає, що в жовтні 2001 року вона звернулася до суду
із зазначеною скаргою, посилаючись на те, що в березні 2001 року в неї
народилася перша дитина. На підприємстві, де вона працювала, їй було надано
відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. При зверненні до управління праці і соціального
захисту населення виконавчого комітету Ровеньківської міської ради Луганської
області про призначення їй допомоги по догляду за дитиною допомога їй була
призначена в розмірі 30% від мінімальної заробітної плати в сумі 35 грн. 40
коп., з чим вона не згодна.

Вважає, що розмір допомоги відповідно до
Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми»повинен складати
100% мінімальної заробітної плати у
розмірі 118 грн.. Просила зобов»язати відповідача призначити їй допомогу в розмірі
відповідно до вказаного Закону.

Рішенням Ровеньківського місцевого
суду Луганської області від 27 травня 2003 року в задоволенні скарги ОСОБА_1
було відмовлено..

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 10 грудня 2003
року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було
відхилено, а рішення Ровеньківського місцевого суду
Луганської області від 27 травня 2003 року залишено без змін.

Вказуючи
на допущені, на її думку, судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм чинного процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до постановлення неправильних
судових рішень, скаржниця просить
скасувати постановлене судове
рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді
справи по суті встановлено, що в березні 2001 року у ОСОБА_1
народилася дитина. На підприємстві, де вона працювала, їй було надано
відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. При зверненні до управління праці і соціального
захисту населення виконавчого комітету Ровеньківської міської ради Луганської
області про призначення їй допомоги по догляду за дитиною допомога їй була
призначена в розмірі 30% від мінімальної заробітної плати в сумі 35 грн. 40
коп.

Статтею 23
Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада
1992 року N 2811-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних
правовідносин, встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається працюючим жінкам і особам, зазначеним у статті 22
цього Закону, у розмірі 100 процентів мінімальної заробітної плати незалежно
від стажу роботи.

Стаття 2 Закону передбачала, що порядок
призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми за цим Законом
визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 28 Закону України «Про бюджетну
систему України» від 5 грудня 1990 року N 512-XII визначала, що у випадках,
коли у проекті Закону про Державний бюджет України не забезпечується в межах
наявних ресурсів фінансування в повному обсязі витрат, передбачених
законодавством України, Верховна Рада України приймає Закон про Державний
бюджет України, не змінюючи чинного законодавства. Це законодавство діє
протягом бюджетного року в частині, що не суперечить Закону про Державний
бюджет України.

У зв»язку з тим, що Законом України «Про
Державний бюджет України на 2001 рік» не забезпечувалося в межах наявних
ресурсів фінансування в повному обсязі витрат, передбачених Законом України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми» Кабінет Міністрів України постановою від 12 січня 2001 р. N 14 «Про розміри державної
допомоги сім'ям з дітьми у 2001 році» встановив, що у 2001 році розміри
державної допомоги, передбачені Законом України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" обчислюються у
відсотковому відношенні сум, передбачених зазначеним Законом, виходячи з
мінімального розміру заробітної плати 118 гривень на місяць, визначеного
Законом України "Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на
2000 рік" і, зокрема, працюючим особам, яким призначена допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у розмірі 30 відсотків.

Враховуючи викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій прийшли до вірного висновку про те, що допомога ОСОБА_1
призначена у відповідності до положень чинного на той період законодавства.

Відповідно
до вимог ч. 1 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати
докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені
в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого
доказу.

Згідно з
ч.3 ст.210 КАС України підставами касаційного оскарження є порушення судами
норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних
дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм
процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані судові рішення постановлені з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами касаційної скарги висновки, викладені в судових
рішеннях, не спростовуються, підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне
відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
ст. ст.210, 220, 222, 223, 224,
230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу
апеляційного суду Луганської області від 10 грудня 2003 року - без змін.

Ухвала
остаточна і оскарженню не підлягає, крім
випадків, передбачених ст..237 КАС України.

Головуючий:
Цуркан
М.І.

Судді:
Лиска Т.О.

Ліпський Д.В.

Кобилянський М.Г

Юрченко В.В.