Справа № 2-А-52/2007
Суддя: Шигірт Ф.С.
Дата ухвалення: 2007-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 2-А-52/07
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

30 жовтня 2007 року Ясинуватський
міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Шигірт
Ф.С.,

при секретарях Матвейченко
Л.В., Бушуєвій Ю.В.,

представників
відповідачів за дорученнями:

Ясинуватського
МРВ ГУМВС України в Д/о Леутової Н.Л.,
Лади І.В., Руденок О.Ф.,

ГУМВС
України в Д/о Куман
І.П., Колісниченко Ю.І.,

представників
третьої особи УДК Легенького
К.Є., Сагірової М.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Ясинуватського МРВ ГУМВС України в Донецькій області, Головного
Управління МВС України в Донецькій області, третя особа Управління Державного
казначейства в Донецькій області, про визнання незаконним рішення
Ясинуватського МРВ ГУМВС України в Донецькій області про відмову в терміновій
виплаті вихідної грошової допомоги, стягнення моральної шкоди та середнього
заробітку за час затримки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач
звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними рішення
Ясинуватського МРВ ГУМВС України в Донецькій області (далі по тексту МРВ) щодо
відмови в терміновій виплаті йому призначеної суми грошової допомоги у розмірі
14076 грн., стягнути з МРВ середній заробіток за час затримки в розмірі 3753
грн. 60 коп. та стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду в сумі 20000
грн.

В
обґрунтування свого позову зазначив, що з 05.06.88 по 19.12.06 він проходив
службу в Ясинуватському МРВ на різних посадах.
19.12.06 був звільнений у відставку через хворобу. Йому було нараховано
грошову вихідну допомогу в сумі 14076 грн., яка виплачувалася частками, і тільки
після звернення до суду, йому було виплачено цю допомогу. Після звільнення
позивач не працював, мав потребу в лікуванні, йому не сплачувалася пенсія, тому
був позбавлений доходу та змушений перебувати на утриманні своєї родини.

Позивач
вважає, що його відносини з Ясинуватським МРВ мали для нього трудовий характер,
тому за час затримки виплати грошової допомоги, відповідно до положень ст.116
Кодексу Законів про працю (далі КзпП), йому повинно бути виплачено середній
заробіток в сумі 3753,6. Також, відмовою в терміновій виплаті допомоги, йому
була завдана моральна шкода, яку він оцінив в 20000 грн.

Цю
суму він обгрунтував тим, що в результаті відмови в терміновій виплаті допомоги
він потрапив до лікарні, втратив можливість матеріально забезпечувати членів своєї
родини, був позбавлений можливості отримувати необхідне лікування. В результаті
цього він втратив нормальний сон, став дратівливим, погіршились стосунки з
родичами та знайомими.

Позивач
в судове засідання не з'являвся, звернувся до суду з заявою про розгляд справи
у його відсутність.

В
судовому засіданні представник МРВ позов не визнала і пояснила, що призначена
позивачу сума грошової допомоги на час рогляду справи в суді, виплачена в
повному обсязі. Виплата була проваджена з затримкою у зв'язку з поганим
фінансуванням, бо всі кошти МРВ отримує від ГУМВС України в Донецькій області.
Виплата моральної шкоди не передбачена законодавством, про проходження служби
працівниками міліції та ЗУ “Про міліцію”.

Представник
ГУ МВС України в Донецькій області позов не визнала та суду пояснила, що позов
не підлягає задоволенню через те, що позивач проходив службу в органах
внутрішніх справ, а не перебував в трудових відносинах. Звільнився позивач у
зв'язку з хворобою і отримав страхову виплату. Документально моральна шкода не
підтверджена.

Представник
УДК позов не визнав.

Вислухавши
пояснення сторін і дослідивши надані докази по справі, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про
міліцію», порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ визначається Положенням про проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

Судом
установлено, що ОСОБА_1 проходив службу в ОВС з 06.06.1988 року по 19.12.2006
року і був звільнений через хворобу (а.с.7-9). При звільненні йому була
нарахована грошова допомога в сумі 14076 грн. (а.с.11,18,26). Як видно з
довідки, а також відомостей на виплату вихідної допомоги, сума грошової
допомоги виплачена позивачеві з затримкою (а.с.18-26).

Позивач
просив визнати незаконною відмову Ясинуватського МРВ ГУМВС України в Донецькій
області в терміновій виплаті йому нарахованої вихідної допомоги, яка викладена
в листі від 12.02.2007р. (а.с.11).

Однак,
із зазначеного листа вбачається, що в ньому викладаються причини затримки
виплати допомоги, а не відмова у виплаті.

Відповідно
до ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», особам, звільненим зі служби в органах внутрішніх справ, виплачується
одноразова грошова допомога, виплату якої здійснює Міністерство внутрішніх
справ України за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх
утримання. При цьому ні зазначеним Законом, ні Положенням про проходження
служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114, строки виплати
одноразової грошової допомоги не
обумовлені.

Позивач просив стягнути середню заробітну
плату за весь час затримки розрахунку, посилаючись на те, що, оскільки не
врегульований порядок та строки розрахунку при звільненні працівника міліції,
необхідно керуватись нормами трудового законодавства, а саме статтею 117 КзпП
України.

Однак, такі його доводи
не грунтуються на законі.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України
в п.2 постанови від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці», передбачені законодавством про працю норми її
оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на
військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад
органів внутрішніх справ тощо).

Крім того, суд вважає, що
не підлягають задоволенню також вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди,
оскільки в діях відповідачів по справі відсутня вина в затримці термінової
виплати нарахованої позивачеві вихідної грошової допомоги.

Як роз”яснив Пленум Верховного Суду України в п.5
постанови від 31.03.1995 року №4 “Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, відповідно до
загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню
при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні.

Як вбачається з положення про Ясинуватський МРВ (а.с.27-28), МРВ не
є розпорядником грошових коштів.

Крім того, в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року №4 з відповідними змінами та доповненнями, зазначено, що,
оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами,
введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати
характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди
при даному виді правовідносин...

Законом
України «Про міліцію» відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Керуючись ст.ст.11,86,
94, 159-163,181 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В
задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до
Ясинуватського МРВ ГУМВС України в Донецькій області, Головного Управління МВС
України в Донецькій області, про визнання незаконним рішення Ясинуватського МРВ
ГУМВС України в Донецькій області про відмову в терміновій виплаті вихідної
грошової допомоги, стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час
затримки - відмовити.

Постанову може бути
оскаржено до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через
Ясинуватський міськрайонний суд.

Заяву про апеляційне
оскарження постанови може бути подано протягом десяти днів з дня складання постанови
в повному обсязі.

Апеляційна скарга на
постанову суду може бути подана протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або протягом
десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі без попереднього подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя