Справа № 22а-2984/2007
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2007-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22а-2984/07 Головуючий у І
інстанції - Прокопчук А.В.
Суддя-доповідач Глущенко Я.Б.
листопада 2007 року Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Глущенко
суддів Бараненка І.І., Маслія
секретарі Маркевичі Т.Л.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Військової частини А 2502 на
постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від 06 березня 2007 року у
справі за адміністративним позовом ОСОБА_1до Військових частин А 0215, А 2502
про стягнення надбавки за безперервну службу, -
У лютому 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду
з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що дії командування В/ч А 0215 та В/ч
А 2502 по нарахуванню та виплаті надбавки за безперервну службу є незаконними,
оскільки суперечать вимогам Указу Президента України № 389 від 05.05.2003 року
«Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та
Управління державної охорони України за безперервну службу», адже належна йому
надбавка в розмірі 70% відсотків фактично виплачувалась в значно меншому
Постановою Замостянського
районного суду м. Вінниці від 06 березня 2007 року заявлений позов задоволено:
визнано незаконними дії командування В/ч А 0215 та В/ч А 2502 по нарахуванню та
виплаті ОСОБА_1 в заниженому розмірі надбавки за безперервну службу згідно
Указу Президента України № 389 від 05.05.2003 року «Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ
України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління
державної охорони України за безперервну службу»; зобов'язано В/ч А 2502
провести доплату між фактично виплаченою надбавкою за безперервну службу та
надбавкою 70%, на яку він мав право з урахуванням індексу інфляції в сумі
погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, В/ч А 2502 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, та ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що Міністром оборони України
відповідно до законодавства встановлено лише граничні розміри надбавок без
встановлення мінімальної межі їх виплат та з врахуванням наявного фонду
грошового забезпечення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції -
скасуванню з ухваленням нового рішення у справі з таких підстав.
зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції
скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції
порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Судом
першої інстанції встановлено, що право позивача на отримання надбавки в розмірі
70% встановлено вищезгаданим Указом Президента, а тому дії відповідачів по його
невиконанню є незаконними.
таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав.
суддів встановлено, що позивач проходив дійсну військову службу в В/ч А 0215,
В/ч А 2502, де служив понад 20 календарних років, у зв'язку з чим мав право на
отримання надбавки за безперервну службу згідно Указу Президента України № 389
від 05.05.2003 року «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України,
Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної
служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу» в
надбавка виплачувалася йому в період з
травня 2003 року (крім листопада - грудня 2003 року) в розмірі 15-20%.
Судова
колегія вважає, що дії військової частини по виплаті позивачу надбавки саме в
такому розмірі не порушують вимог
чинного законодавства.
Так, Пунктом 1 Указу Президента України від
05.05.2003 року № 389/2003 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил
України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету у справах
охорони кордону України та Управління державної
охорони України за безперервну службу» було надано право Міністрові
оборони України, Міністрові внутрішніх справ України, Голові Державної
прикордонної служби України та Начальнику Управління державної охорони України встановлювати військовослужбовцям відповідно
Збройних Сил України, внутрішніх справ України,
Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління Державної охорони України, які мають високі
результати у службовій діяльності, щомісячні
надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України, внутрішніх військах, у Державній прикордонній
службі та Управління Державної охорони України
у відсотках до грошового забезпечення, залежно від стажу служби в таких розмірах:
понад 5 років - до 10 %, понад 10 років - до 30 %, понад 15 років - до 50 %,
понад 20 років - до 70 %, понад 25 років - до 90 %.
Порядок і умови виплати зазначених добавок визначається
Міністром оборони України, Міністром внутрішніх справ України, Головою
Державної прикордонної служби України та Начальником Управління державної
Наказом Міністра оборони України № 149 від 26 травня 2003
року затверджено Інструкцію про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну службу в ЗС України та
визначено, що розмір цієї надбавки встановлюється щорічно, виходячи з наявного
фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони України.
Судом першої інстанції не враховано,
що розмір виплати надбавок
встановлювався Міністром оборони України в межах його повноважень та фонду грошового забезпечення, затвердженого у кошторисах
Тобто законодавством визначено лише граничні розміри
надбавок без обумовлення мінімальної межі здійснення таких виплат та надано
право визначати їх розмір Міністру оборони з врахуванням стажу роботи військовослужбовців
та наявного фонду забезпечення.
Зазначене свідчить про відсутність порушень з боку
відповідача ст.ст. 2 та 9 Закону України
«Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».
таких обставин судова колегія вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та
такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому в їх
задоволенні належить відмовити.
року відповідачем також були подані доповнення до апеляційної скарги, в яких
вимоги тим, що постанова Замостянського районного суду м. Вінниці від
06.03.2007 року виконана та з Військової частини А 2502 на користь позивача
була стягнута зазначена сума.
до ч. 1 ст. 265 КАС України питання про поворот виконання судового рішення
вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши судове
рішення, він закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду
або відмовляє у задоволенні адміністративного позову чи задовольняє позовні
вимоги у меншому розмірі.

У
випадках, встановлених частиною першою цієї статті, суд, ухвалюючи нове судове
рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно
стягнене з нього за скасованим судовим рішенням або визначити інший спосіб і
порядок здійснення повороту виконання (ч. 2 ст. 265 КАС України).

З
огляду на викладене, судова колегія вважає, що вимоги відповідача, викладені в
доповненнях до апеляційної скарги, підлягають задоволенню.

Керуючись
ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254, 265 КАС України, суд

П О С Т
А Н О В И В :

Апеляційну
скаргу Військової
частини А 2502 задовольнити.

Постанову
Замостянського
районного суду м. Вінниці від 06 березня 2007 року скасувати.

В
задоволенні позову відмовити.

Зобов'язати
ОСОБА_1 повернути Військовій частині А 2502 безпідставно стягнуті з неї 11067,38 грн.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
суддя

Судді: