Справа № 2-а-8022/2007
Суддя: Гонтарук В.М.
Дата ухвалення: 2007-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Справа
№2-а-8022/07

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» листопада 2007 року
м.
Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд

в складі:

головуючого: судді Гонтарука В.М.

при секретарі Зелінській І.В.

за участю

представника позивача Колісника С.В.

відповідача Сокотнюк Т.С.

представника відповідача
Караваєва І.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області до
державного підприємства «Бджільнянський спиртовий завод» про спонукання
вчинення певних дій, суд -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов Контрольно-ревізійного
управління у Вінницькій області до державного підприємства «Бджільнянський
спиртовий завод» про спонукання вчинення певних дій.

Позов
мотивовано тим, що контрольно-ревізійним управлінням у Вінницькій області
проведено ревізію фінансово-господарської діяльності державного підприємства
«Бджільнянський спиртовий завод» за 2005 рік та 9 місяців 2006 року, в ході
якої встановлено ряд порушень вимог чинного законодавства.

Зокрема, в порушення вимог Закону України від 22 лютого 2000 року №1490-ІІІ
«Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти», із змінами, статті
75 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року №436-ІV (далі Господарський кодекс) та постанови
Кабінету Міністрів України від 27 січня 2006 року №73 «Про особливості закупівлі
товарів, робіт і послуг державними (казенними) підприємствами та господарчими
товариствами, в статутному фонді яких державна частка перевищує 50 відсотків»,
підприємством проведено закупівлю товарів за державні кошти без застосування
процедури закупівель за державні кошти придбано
за 9 місяців 2006 року сировини та ферментів для виробництва спирту на загальну суму 3075,0 тис. грн.,
в тому числі: зерна на 2742,0 тис.
грн., ферментів - 333,0 тис. гривень. Внаслідок
чого додаткові витрати підприємства при закупівлі сировини без застосування процедури тендерних торгів та
за цінами, що перевищували
котирувальні, склали 235,3 тис. гривень.

Підприємством протягом 2005 року та 9 місяців 2006 року реалізовано 149.9
тис. дал спирту на загальну суму 4078,4 тис. грн. за ціною, що нижча від
собівартості, при цьому недоотримало доходів в сумі 979,9 тис. грн., в тому
числі при реалізації спирту за експортними контрактами - 700,8 тис. грн., від
реалізації на внутрішньому ринку України - 279.1 тис. гривень.

Підприємством в порушення пункту 5 статті 75 Господарського кодексу та
Статуту безкоштовно передано державного майна на суму 11,7 тис. гривень.

Підприємством в квітні 2006 року придбано ліцензію на виробництво спирту з
терміном дії з 21 квітня 2006 року по 21 квітня 2011 року вартістю 1250,0 тис.
грн., за яку щорічно повинно сплачувати 250,0 тис. гривень.

Придбання зазначеної ліцензії відображено в обліку лише в частині сплаченої
суми - 250,0 тис. грн., тобто вартість нематеріальних активів занижена на
1000,0 тис. грн., чим порушено вимоги частин 3 і 5 статті 9 Закону України від
19 липня 1999 року №996- ХІУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в
Україні», із змінами, та Плану рахунків бухгалтерського обліку активів,
капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій,
затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 №
291, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 21 грудня 1999 року за №892/4185.

В порушення норм Господарського кодексу та Статуту, без дозволу Органу управління
майном (Державного департаменту
продовольства Міністерства аграрної політики України). Підприємством, згідно
договору спільну діяльність, укладеного із ТОВ «Строй індустрія» м. Київ,
здійснено внесок у якості капітальних інвестицій та обладнання на загальну
суму 28.9 тис. гривень.

Проведеною інвентаризацією на Підприємстві встановлено недостачу основних засобів на суму 12,0 тис.грн., розмір збитків у відповідності
до Порядку визначення розміру збитків
від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 січня 1996 року №116, із змінами, становить 24,0
тис. гривень.

Крім того, інвентаризацією встановлено лишки основних засобів на суму 62,0
тис. грн. та металобрухту на суму 4,0 тис. гривень.

Аналізом фінансової звітності за 2005
рік та 9 місяців 2006 року встановлено, що у Підприємства була реальна
можливість повернути до бюджету отриману позичку в сумі 808,0 тис. грн. за
умови дотримання вимог механізму поставки зерна
на державні спиртові заводи та повернення бюджетної
позички, наданої Міністерству
сільського господарства і продовольства, затвердженого спільними
наказами Державного комітету України по харчовій промисловості, Міністерства
сільського господарства і продовольства,
Міністерства фінансів України
та Міністерства економіки України
від 9 липня 1996 року №49/212/139/90, із змінами, яким визначено повернення
позики в розмірі 34,4 відсотки від виручки від реалізації спирту.

Зокрема, за 2005 рік по Підприємству виручка від реалізації спирту та
спиртових розчинів становила 14967,0 тис. грн., за 9 місяців 2006 року - 4909.0
тис. грн., тобто питома вага заборгованості по бюджетній позичці у сумі виручки
від реалізації становить, відповідно, 5,4 відсотки та 16,5 відсотків, що значно
менше нормативу визначеного вказаним Механізмом.

Внаслідок дооцінки отриманого від постачальників зерна, яке рахувалося в
залишку та не було оплачено в терміни, визначені договорами, додаткові витрати
Підприємства склали 124,2 тис. гривень.

Також, встановлені непоодинокі факти порушення діючих нормативних актів,
які призвели до порушень системного характеру при організації бухгалтерського
обліку, складання та подання недостовірної фінансової звітності.

Зокрема, внаслідок проведення розподілу загально-виробничих витрат з
порушенням діючих нормативних актів,
протягом ревізійного періоду їх надлишково віднесено до виробничої собівартості спирту в загальній сумі 1153,54
тис.грн.

Протягом 2005 року Підприємством до складу адміністративних витрат -
включені витрати в сумі 11,0 тис.грн., які не пов'язані з його обслуговуванням
та управлінням.

В порушення діючих стандартів бухгалтерського обліку в складі витрат на
збут протягом 2005-2006 років Підприємством не враховувалася заробітна плата
завідуючого складом готової продукції та відрахування з неї до державних
фондів, що стало причиною заниження витрат на збут в сумі 47.6 тис.грн.

До складу собівартості реалізованих виробничих запасів вищевказаного
суб'єкту господарювання включені витрати на виробництво вівсяних пластівців,
які повинні обліковуватися в складі витрат по спільній діяльності, що
спричинило завищення інших операційних витрат на суму 171,5 тис.грн.

Відповідно до статті 10 Закону України від 26 січня 1993
року №2939-ХІІ «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» із
внесеними змінами, відповідачу листом Управління від 27 лютого 2007 року
№07-17/1406 пред'явлено обов'язкові вимоги про усунення виявлених ревізією
порушень законодавства з фінансових питань, та в подальшому листом Управління
від 03.04.2007 року №07-17/2312 надіслано нагадування про відсутність
інформації щодо усунення виявлених ревізією порушень.

Однак, лише 16 квітня 2007 року Управлінням отримано лист
Підприємства, вхідний номер якого 4-923, від 13 березня 2007 року №125
«Інформація про вжиті заходи і виконання вимог та усунення фінансових
порушень». Однак, зміст окремих пунктів вказаного листа не свідчить про
забезпечення усунення встановлених ревізією порушень, а тільки в окремих випадках пояснюються причини
допущених порушень, або взагалі викладено зміст у формі заперечень до вимог
Управління.

Акт ревізії фінансово-господарської діяльності Підприємства за 2005 рік та
9 місяців 2006 року від 9 лютого 2007 року №07-23/3, підписаний посадовими особами
Підприємства із зауваженнями.

Управлінням розглянуто «Зауваження до акта ревізії фінансово-господарської
діяльності державного підприємства «Бджільнянський спиртовий завод» №07-23 від
09.02.2007 р., які не прийнято, про що детально аргументовано у Висновках на 22
арк., які надіслані на адресу Підприємства листом Управління від 27 лютого 2007
року №07-17/1406.

На підставі вищенаведеного, Контрольно-ревізійне управління у Вінницькій області
звернулось до суду з позовною заявою про спонукання вчинення певних дій.

В
судовому засіданні представником позивача надано клопотання про уточнення
нумерації резолютивної частини позовних вимог, оскільки було технічно допущена
помилка, а саме: п.5 резолютивної частини позовної заяви вважати п.4, п.6 -
п.5, п.7.- п.6.

При
цьому, п. 5, що в позовній заяві вказаний як п.6, змінено. Зокрема, представник
позивача вважає, що бюджетна позичка підлягає поверненню відповідачем до
державного бюджету станом на 26.11.2007 року в сумі 303,0 тис. грн.

Разом з
тим, представник позивача заявив клопотання про залишення без розгляду частини
заявлених вимог до ДП «Бджільнянський спиртовий
завод», а саме - п.п.8, 9, 10, що були викладені в позовній заяві від
09.07.2007 року без вищевказаних змін щодо порядкового номеру самих позовних
вимог.

Розглянувши клопотання, ухвалою суду від 26.11.2007 року позов
Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області до державного
підприємства «Бджільнянський спиртовий завод» про
спонукання вчинення певних в частині
заявлених вимог, що викладені в п.п.8, 9, 10, залишено без розгляду.

Таким
чином, в судовому засіданні представником позивача уточнені позовні вимоги,
щодо зобов'язання державного підприємства «Бджільнянський
спиртовий завод» вчинити наступні дії, викладені в слідуючій редакції:

1.Вжити заходів, з метою недопущення порушень норм Закону України від
22.02.2000 року №1490-ІІІ «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні
кошти» із змінами, та інших законодавчих і нормативно-правових актів про
закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, в подальшій господарській
діяльності;

2. Вжити заходів щодо
повернення державного майна на суму 11,7 тис. грн. використаного в порушення
вимог статті 75 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року №436-1V, із змінами, на надання благодійної і
спонсорської допомоги;

3. Забезпечити
відшкодування збитків від недостачі основних засобів в сумі 24 тис. грн., з
якої 12,0 тис. грн. у відповідності до вимог Порядку визначення розміру збитків
від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 22 січня 1996 року №116, із
змінами, перерахувати в дохід державного бюджету;

4. Забезпечити відшкодування основних засобів вартістю 3,9 тис.грн., що
списані в порушення вимог статті 75 Господарського кодексу України від 16 2003
року №436-ІУ, із змінами, без дозволу Органу управління майном і по яких не був
в повному обсязі нарахований знос та поновити їх по бухгалтерському обліку;

5. Зобов'язати державне підприємство «Бджільнянський
спиртовий завод» повернути в дохід держаного бюджету заборгованість по
бюджетній позичці, яка була надана відповідачу відповідно до постанов Кабінету
Міністрів України від 20.06.1996 року №663 «Про заходи забезпечення державних
спиртових заводів сировиною» та від 20.06.1996 року №664 «Про забезпечення
державних спиртових заводів патокою - мелясою», в розмірі 303 тис. грн.,
згідно ст. 2 Закону України від
18.01.2001 року №2237-ІІІ «Про врегулювання заборгованості за бюджетними позичками,
наданими державним та іншим сільськогосподарським підприємствам усіх форм
власності і господарювання через обслуговуючі, заготівельні і переробні
підприємства, та реструктуризацію заборгованості зі сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів) переробних підприємств агропромислового комплексу» яка
виникла за період 2004-2006 років.

6. Посилити контроль за станом збереження державного майна та оприбуткувати
по обліку лишки основних засобів на суму 62,0 тис. грн., які встановлені в ході
інвентаризації;

Відповідач
та його представник позов не визнали. В обґрунтування заявленого суду пояснили
наступне.

Щодо вимог по поверненню бюджетної позички в сумі 303,0 тис. грн.,
відповідач та його представник зазначають, що державне підприємство «Бджільнянський
спиртовий завод» не мав змоги сплачувати відповідну
процентну суму від позички виходячи з економічної збитковості підприємства у
період, охоплений перевіркою КРУ.

Крім того, відповідач зазначив, що згідно законодавчої бази, що регламентує
порядок діяльності контрольно-ревізійних органів в Україні, КРУ не може
виступати як орган стягнення даної позички, а ця компетенція визначена і надана
податковим органам України. Тому звернення до суду з такими позовними вимогами
не відноситься до повноважень КРУ.

Щодо отримання дозволу Органу управління на ведення спільної діяльності в
порядку ст. 75 ГКУ, то відповідач та його представник пояснили, що Договір про
спільну діяльність було укладено раніше ніж момент вступу в силу вказаної
норми.

Разом з тим, відповідач та його представник суду пояснили, що відповідно до
колективного договору підприємства, відповідач має право здійснювати витрати,
які не пов'язані з виробничою діяльністю, згідно рахунку 949. На підставі чого,
дані кошти були використані на дитячий садочок для матеріального утримання
дітей, батьки яких працюють безпосередньо на Підприємстві.

Щодо вимоги про відшкодування збитків від недостачі основних засобів, а
саме меблів, то відповідач та його представник суду пояснили, що на час
перевірки КРУ державного підприємства, вказані меблі були повернуті СПД ОСОБА_1
для їх заміни, оскільки були пошкодженні при транспортуванні.

Законом
України «Про державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» із внесеними змінами, органам державної контрольно-ревізійної служби
при проведенні контрольних заходів визначати збитки чи матеріальну шкоду не
заборонено. Однак, позивачем не представлено розрахунок сум збитків, не
зазначено причини їх виникнення та не
доведено вину відповідача, по відношенню до їх настання.

Розмір збитків, у будь-якому випадку підлягає доказуванню стороною та
оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним
процесуальним законодавством України.

Крім того, не аргументовано вимогу саме про такий спосіб усунення порушення
як «забезпечення відшкодування», так як діюче законодавство не містить такого
виду санкцій.

Враховуючи
вище наведене, відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні
позову.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши докази
та матеріали справи, суд встановив наступне.

На виконання плану контрольно-ревізійної роботи
Головконтрольно-ревізійного управління України на ІV квартал
2006 року, контрольно-ревізійним управлінням у Вінницькій області проведено
ревізію фінансово-господарської діяльності державного підприємства
«Бджільнянський спиртовий завод» за 2005 рік та 9 місяців 2006 року, в ході
якої встановлено ряд порушень вимог чинного законодавства. За результатами
складено акт, згідно якого відповідач був
зобов'язаний усунути порушення й недоліки.

Судом, при оцінці доказів поданих суб'єктом владного повноваження (КРУ у
Вінницькій області), проведено аналіз статті 3
КАС України, згідно якою під справою адміністративної юрисдикції розуміється
переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому
хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт
публічного управління є виразником державних і суспільних інтересів, тобто
відповідним носієм тільки публічної влади, він має владні повно­важення щодо
об'єкта управління. Такі суб'єкти обмежені повно­важеннями, що надані їм
законодавством.

В
силу пункту 4 статті 17 КАС України, до компетенції адміністративних судів
відносяться спори за зверненням суб'єкта
владних повноважень у випадках,
встановлених законом. Тобто суб'єкт владних повноважень може бути позивачем у
адміністративній справі, однак лише у випадках, що передбачено Законом.

Як вбачається зі змісту статті 10
Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» чітко
визначені права державної контрольно-ревізійної служби. Зокрема п 8. вказаної
норми передбачено право КРУ у
судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, одержані підконтрольними
установами, за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з
порушенням чинного законодавства, та п. 10-звертатися до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою незабезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і
використання активів. З аналізу вказаних положень вбачається, що Законом не
передбачено інших підстав для звернення данного субєкта владних повноважень до
суду.

Тому
суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині, згідно змінених
позовних вимог та нумерації пунктів резолютивної частини позовної заяви, що викладені в пунктах 1, 6 оскільки дані вимоги не
стосуються повноважень контрольно-ревізійного управління у сфері
публічно-правових відносин, а стосуються внутрішньогосподарської діяльності
підприємства.

Вимога
позивача в частині вжиття заходів щодо повернення державного майна на суму 11,7
тис. грн., використаного в порушення вимог статті 75 Господарського кодексу
України (п.2 позовних вимог) не може
бути задоволена, так як в судовому засіданні встановлено, що згідно колективного
договору ДП «Бджільнянський спиртовий завод» має право за наявності
прибутку, використовувати певні кошти на соціальні гарантії, матеріальні
виплати та пільги працівникам підприємства.

Як вбачається з
матеріалів справи, зокрема реєстру спонсорської та благодійної допомоги, що
надана державним підприємством «Бджільнянський спиртовий завод» протягом 2005
року та 9 місяців 2006 року були виділені кошти на загальну суму 11657,77 грн.
забезпечення соціальних потреб працівникам підприємства.

Крім того, відповідачем
та його представником в судовому засіданні, з урахуванням листів-погоджень
Державного департаменту продовольства, який є органом управління майна
вказаного підприємства, доведено, що відповідні кошти були виділені та
використанні для фінансової допомоги навчальних та дошкільних дитячих закладів,
в яких навчаються та виховуються діти працівників підприємства.

Суд
дійшов висновку що, вимоги позивача в частині зобов'язання державного
підприємства «Бджільнянський спиртовий завод» відшкодувати в дохід
державного бюджету 12 тис. грн. збитків від недостачі основних засобів (меблів)
та 12 тис. грн. санкції, що була нарахована підприємству в зв'язку з нестачею
цих основних засобів, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню, виходячи
з наступного.

Під час
проведення КРУ у Вінницькій області планової перевірки Державного підприємства
«Бджільнянський спиртовий завод», було встановлено нестачу меблів на вказаному
підприємстві, а саме стола та шість стільців «Бологна» на загальну суму 12 тис.
грн. В зв'язку з виявленою нестачею вказаних вище матеріальних цінностей,
відповідно до вимог Порядку визначення розміру
збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 22 січня 1996 року №116,
підприємству нарахована санкція на суму 12 тис. грн.

Представником
відповідача в судовому засідання надана довідка СПД ОСОБА_1 б/н та б/д,
яка видана директору Підприємства
Сокотнюк Т.С., про те, що з 01.02.2007 року по 12.02.2007 року, саме в період проведення
КРУ перевірки, зазначені вище меблі були повернуті продавцю вказаного товару по
причині необхідності його заміни у зв'язку з суттєвим пошкодженням при
транспортуванні.

Однак, вказана
обставина спростовується поясненнями представника позивача та наданими нею
доказами, які суд бере до уваги. Зокрема: довідка КРУ у Вінницькій області від
7 лютого №07-23/31 щодо зустрічної перевірки в СПД ОСОБА_1 м. Вінниця по
питанню взаєморозрахунків за реалізовані меблі державному підприємству
«Бджільнянський спиртовий завод» за 2006 рік. Як вбачається зі змісту вказаної
довідки, звірку проведено з відома та в присутності СПД ОСОБА_1, в результаті
якої встановлено, що протягом 2006 року СПД ОСОБА_1 відпущено, ДП
«Бджільнянський спиртовий завод», за дорученням ЯКЦ №036387 через Сокотнюка
С.П., меблів на загальну суму 57,55 тис.грн., в тому числі і вищезазначені
меблі, та ніяких даних про їх повернення продавцю немає.

Знайшла
своє підтвердження вимога позивача в частині зобов'язання
державного підприємства «Бджільнянський спиртовий завод» відшкодувати основні
засоби на суму 3,9 тис. грн., які списані в порушення вимог ст. 75
Господарського кодексу України від 16.01.2003 року №436-4 із змінами, без
дозволу органу управління майном, та поновити їх на бухгалтерському обліку. А
тому суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з
матеріалів справи, зокрема Статуту державного підприємства «Бджільнянський
спиртовий завод», Підприємство засноване на державній власності і
підпорядковане Вінницькому обласному державному об'єднанню спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості (концерн «Укрспирт»), Державному департаменту
продовольства, що є Органом управління майна.

Відповідно до ст. 75 Господарського кодексу України та п. 3.10 Статуту Підприємства, списання з
балансу не повністю
амортизованих основних фондів,
а також прискорена амортизація основних
фондів державного комерційного
підприємства можуть проводитися
лише за згодою органу, до сфери управління якого входить дане підприємство.

Однак
в порушення вищевказаних норм, та без дозволу органу управління майном, Підприємством були списанні основні засоби на суму 3,9
тис. грн.

Щодо
вимоги позивача в частині зобов'язання державного підприємства «Бджільнянський
спиртовий завод» повернути в дохід держаного бюджету заборгованість по
бюджетній позичці, яка була надана відповідачу відповідно до постанов Кабінету
Міністрів України від 20.06.1996 року №663 «Про заходи забезпечення державних
спиртових заводів сировиною» та від 20.06.1996 року №664 «Про забезпечення
державних спиртових заводів патокою - мелясою», в розмірі 303 тис. грн.,
згідно ст. 2 Закону України від
18.01.2001 року №2237-ІІІ «Про врегулювання заборгованості за бюджетними
позичками, наданими державним та іншим сільськогосподарським підприємствам усіх
форм власності і господарювання через обслуговуючі, заготівельні і переробні
підприємства, та реструктуризацію заборгованості зі сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів) переробних підприємств агропромислового комплексу» яка
виникла за період 2004-2006 років, то вона підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Відповідно
до ст.2 Закону України від 18 січня 2001 року №223-ІІІ «Про
врегулювання заборгованості за бюджетними позичками, наданими державним та
іншим сільськогосподарським підприємствам усіх форм власності і господарювання
через обслуговуючі, заготівельні і переробні підприємства, та реструктуризацію
заборгованості зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) переробних
підприємств агропромислового комплексу», реструктуризується
на 8 років з виплатою щороку рівними частинами починаючи з 1 січня 2004 року
решта заборгованості державних та інших сільськогосподарських підприємств усіх
форм власності і господарювання, не врегульованої відповідно до
статті 1 цього
Закону, а також обслуговуючих, заготівельних та
переробних підприємств, з
якими такі
сільськогосподарські підприємства уклали
угоди на закупівлю зерна до
державних ресурсів за
державним замовленням (контрактом), за станом на 1 січня 2000 року за отримані ними
в 1994-1999 роках бюджетні позички, включаючи грошові аванси та натуральні
насіннєві і фуражні позички, зерно державних ресурсів та державних резервів,
використане для придбання матеріально-технічних ресурсів,
крім заборгованості за імпортну техніку, коштів,
використаних не за цільовим
призначенням, та сум,
що підлягають врегулюванню відповідно до
вимог статті 1
цього Закону і статті 2 Закону України «Про списання
заборгованості зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)
платників податків у
зв'язку з реформуванням
сільськогосподарських підприємств».

З
аналізу вищевказаної норми вбачається, що підлягає сплаті
до державного бюджету рівними частинами протягом 8 років, починаючи з 2004 року
бюджетна позичка державними та іншими
сільськогосподарськими підприємствами усіх форм власності і господарювання.

Отже
бюджетна позичка в сумі 808,00 тис. грн., що була отримана підприємством,
відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 20.06.1996 року №663 «Про
заходи забезпечення державних спиртових заводів сировиною» та від 20.06.1996
року №664 «Про забезпечення державних спиртових заводів патокою - мелясою»,
підлягає сплаті до державного бюджету за період 2004-2006 роки, та становить 808,0
: 8 років х 3 роки = 303,0 тис.грн.

Таким
чином, пояснення відповідача та його представника, що КРУ
не може виступати як орган стягнення даної позички, а ця компетенція визначена
і надана податковим органам України, судом не можуть бути прийняті, оскільки:

1) сума 303,0 тис. грн. - це сума несплати в рівних частинах бюджетної
позички за період 2004-2006 роки, яка підлягає обов'язковому поверненню.

2) КРУ У Вінницькій області в даному питанні звертається до суду не як
орган стягнення, а як об'єкт державно-фінансового контролю, який діє на
підставі Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» з метою забезпечення усунення порушення законодавства з
фінансових питань.

В силу ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд,
згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та
об'єктивному дослідженні.

За вказаних вище обставин, наданих доказів та в їх
сукупності, суд дійшов висновку що заявлені позовні вимоги підлягають
частковому задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 11, 70,
71, 94, 158
- 163, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Контрольно-ревізійного
управління у Вінницькій області до державного підприємства «Бджільнянський
спиртовий завод» про спонукання вчинення певних дій задовільнити частково.

Зобов'язати
державне підприємство «Бджільнянський спиртовий завод» відшкодувати в дохід
державного бюджету 24 тис. грн. збитків від недостачі основних засобів.

Зобов'язати державне підприємство «Бджільнянський
спиртовий завод» відшкодувати основні засоби на суму 3,9 тис. грн., які списані
в порушення вимог ст. 75 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року
№436-4 із змінами, без дозволу органу управління майном, та поновити їх на
бухгалтерському обліку.

Зобов'язати
державне підприємство «Бджільнянський спиртовий завод» повернути в дохід
держаного бюджету заборгованість по бюджетній позичці, яка була надана
відповідачу відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 20.06.1996
року №663 «Про заходи забезпечення державних спиртових заводів сировиною» та
від 20.06.1996 року №664 «Про забезпечення державних спиртових заводів патокою
- мелясою», в розмірі 303 тис. грн., згідно
ст. 2 Закону України від 18.01.2001 року №2237-ІІІ «Про врегулювання
заборгованості за бюджетними позичками, наданими державним та іншим
сільськогосподарським підприємствам усіх форм власності і господарювання через
обслуговуючі, заготівельні і переробні підприємства, та реструктуризацію
заборгованості зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) переробних
підприємств агропромислового комплексу» яка виникла за період 2004-2006 років.

В іншій частині
вимог відмовити.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10
днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної
інстанції через суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає
сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: