Справа № К-8284/06
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2007-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого Співака В.І.

суддів:
Білуги С.В.

Гаманка О.І.

Загороднього А.Ф.

Заїки М.М.,

при секретарі Дашківській
О.Є.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну
скаргу Харківського університету Повітряних Сил Збройних Сил України на ухвалу військового
апеляційного суду Центрального регіону 13.05.2005 р. по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії посадових осіб Харківського інституту
Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України імені Івана Кожедуба та
Чернігівського обласного військового комісаріату, -

встановила:

У жовтні 2005 року рядовий запасу ОСОБА_1звернулась
до військового суду зі скаргою на дії начальника Харківського інституту
Військово-Повітряних сил Збройних Сил України імені Івана Кожедуба, згідно яких
вона на підставі наказу № 108 від 07.05.2004 р. була незаконно позбавлена
військового звання «старший сержант» та дії Чернігівського обласного
військового комісаріату, згідно яких їй невірно був обчислений розмір пенсії за
вислугою років (оскільки при розрахунку пенсії до її грошового забезпечення був
включений оклад за військовим званням «рядовий», а не оклад за військовим
званням «старший сержант»).

Рішенням військового місцевого суду Чернігівського
гарнізону від 20.10.2004 р. скаргу ОСОБА_1. задоволено повністю. Пункт 2 наказу
начальника Харківського інституту Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України
імені Івана Кожедуба № 108
від 07.05.2004 р. щодо позбавлення ОСОБА_1. військових звань «старший сержант»,
«сержант» та «молодший сержант» визнано неправомірними та зобов'язано вказану
військову посадову особу скасувати незаконно виданий наказ. Зобов'язано
Чернігівський обласний військовий комісаріат здійснити перерахунок раніше призначеної
ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, включивши до її грошового забезпечення оклад
за військовим званням «старший сержант».

Ухвалою військового місцевого суду
Чернігівського гарнізону від 25.11.2004 р. апеляційну скаргу ОСОБА_2. на
рішення військового місцевого суду Чернігівського гарнізону від 20.10.2004 р.
визнано такою, що подана неповноважною особою та повернута особі, яка її
подала.

Ухвалою військового апеляційного
суду Центрального регіону України від 13.05.2005 р. залишено без змін ухвалу
військового місцевого суду Чернігівського гарнізону від 25.11.2004 р. про
визнання такою, що подана неповажною особою, апеляційної скарги ОСОБА_2. на
рішення військового місцевого суду Чернігівського гарнізону від 20.10.2004 р.

У касаційній скарзі Харківській
університет Повітряних Сил Збройних Сил України,
не погоджуючись з рішенням суду апеляційної
інстанції, посилаючись на допущені судом апеляційної інстанції порушення норм
процесуального права, просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції
та постановити ухвалу про прийняття апеляційної скарги скаржника на рішення
військового місцевого суду Чернігівського гарнізону від 20.10.2004 р. до
розгляду судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, оскільки судове
рішення суду апеляційної інстанції постановлено з порушенням норм
процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення з
наступних підстав.

При
прийнятті оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції вказує, що згідно
ухвали судді військового місцевого суду гарнізону ОСОБА_2. 20.11.2004 р., діючи
на підставі доручення в інтересах Харківського
інституту Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України імені Івана Кожедуба,
надіслав поштою до військового місцевого суду гарнізону апеляційну скаргу на
рішення військового місцевого суду Чернігівського гарнізону від 20.10.2004 р. у
справі за скаргою ОСОБА_1. на дії військових посадових осіб. Оскільки ОСОБА_2.
не брав участі у розгляді справи і не є стороною у справі, то суддя гарнізону в
ухвалі вказав, що він є неповноважною особою, а тому, у відповідності до
частини 1 статті 290 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції 1963
року), не має права оскаржити в апеляційному порядку вищевказане рішення
суду.

Главою
12 Цивільного процесуального кодексу України в редакції 1963 року встановлено
вимоги до представництва в суді, а саме
справи юридичних осіб ведуть у суді їх органи, що діють в межах
повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники.
Керівники організацій, які виступають як органи юридичної особи, представляють
в суд документи, що посвідчують їх службове становище і повноваження.

Представниками
сторін і третіх осіб у суді можуть бути: 1) члени органів управління,
працівники державних підприємств, установ, організацій, колгоспів, інших
кооперативних організацій, їх об'єднань, інших громадських організацій - в
справах цих підприємств, установ і організацій; 2) уповноважені професійних
спілок - у справах осіб, захист прав та інтересів яких здійснюється
професійними спілками; 3) уповноважені організацій, яким їх статутом чи
положенням надано право представляти інтереси членів цих організацій, - у
справах членів цих організацій; 4) адвокати; 5) один із співучасників за
дорученням інших співучасників (стаття 104 цього Кодексу); 6) інші особи,
допущені судом, який розглядає справу, до представництва в даній справі.

Статтею
113 цього Кодексу встановлено, що повноваження представників сторін і третіх
осіб на ведення справи в суді повинні бути стверджені для працівників
підприємств, установ, організацій - довіреністю від імені підприємства,
установи, організації. Довіреності від імені державних підприємств, установ,
організацій видаються за підписом керівника або іншої уповноваженої ним
службової особи і з прикладенням печатки підприємства, установи, організації.

Повноваження
на ведення справи в суді дає представникові право на вчинення від імені особи,
яку він представляє, всіх процесуальних дій, крім передачі справи в третейський
суд, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни
предмета позову, укладення мирової угоди, передачі повноважень іншій особі
(передоручення), оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа до
стягнення, одержання присудженого майна або грошей. Повноваження представника
на вчинення кожної із зазначених в цій статті дій повинні бути спеціально
обумовлені у виданій йому довіреності (стаття 115 цього Кодексу).

Судами
вірно встановлено, що сторонами у даній справі є заявник ОСОБА_1і суб'єкти
оскарження - Чернігівський обласний військовий комісаріат та Харківського інституту Військово-Повітряних Сил Збройних
Сил України імені Івана Кожедуба, отже висновок судів про те, що представники
останніх, які безпосередньо брали участь у справі, є тими іншими особами,
вказаними в частині 1 статті 290 Цивільного процесуального кодексу України в
редакції 1963 року, які мають право апеляційного оскарження рішення суду, і
будь-хто інший не має законного права подати апеляційну скаргу на вказане
рішення суду, а в даному випадку, що безпосередньо стосується представника
ОСОБА_2.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки зміна представників
юридичної особи не може впливати на право участі в справі цієї юридичної особи,
тому апеляційна скарга Харківського
інституту Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України імені Івана Кожедуба на
рішення військового місцевого суду Чернігівського гарнізону від 20.10.2004 р.
була подана уповноваженою особою.

Отже, судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального
права, які призвели до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені
судом касаційної інстанції, а тому касаційну скаргу слід задовольнити частково,
скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанції та направити
справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття
апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що
не були доведені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Згідно частини 4 статті 2201
Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове
скасування судового рішення.

Керуючись статтями 220, 2201, 223,
227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Харківського
університету Повітряних Сил Збройних Сил України
задовольнити частково.

Ухвалу військового місцевого суду
Чернігівського гарнізону від 25.11.2004 р. і ухвалу
військового апеляційного суду Центрального регіону України від
13.05.2005 р. по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії
посадових осіб Харківського інституту Військово-Повітряних Сил Збройних Сил
України імені Івана Кожедуба та Чернігівського обласного військового
комісаріату скасувати.

Справу за скаргою ОСОБА_1 на дії посадових
осіб Харківського інституту Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України імені
Івана Кожедуба та Чернігівського обласного військового комісаріату направити до
Київського апеляційного адміністративного суду для вирішення питання про
прийняття апеляційної скарги Харківського інституту Військово-Повітряних Сил
Збройних Сил України імені Івана Кожедуба на рішення військового місцевого суду
Чернігівського гарнізону від 20.10.2004 р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
(підпис)

Судді
(підписи)