Справа № 22а-6041/2007
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2007-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №22а-6041/07 Головуючий
у 1-й інстанції: Драч М.Г.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
30 жовтня 2007 року колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Межевича М.В.,
суддів Бараненка І.І. та
при секретарі Антошині
відкритому судовому засіданні в м. Києві справу
за апеляційними скаргами Державної судової адміністрації України та
Державного казначейства України на постанову Корольовського районного суду м.
Житомира від 25.01.2007 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до Міністерства юстиції
України, Міністерства фінансів України, Головного управління Державного
казначейства України, Державної судової адміністрації України, Територіального
управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про
стягнення недоплаченої заробітної плати, -
У травні 2006 року позивачі, що працюють суддями
Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, звернулися з
адміністративним позовом до відповідачів про стягнення недоплаченої заробітної
Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від
25.01.2007 року позовні
вимоги частково задоволено: стягнуто з
Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_1 - 104034 грн. 96 коп.,
грн. 77 коп., а також судові витрати по оплаті експертизи в розмірі по 500 грн.
на користь кожного позивача шляхом списання з Державного казначейства України
Міністерства фінансів України. Рішення вмотивовано обґрунтованістю позовних
вимог. В задоволенні позову до Міністерства Юстиції України, Державної судової
адміністрації України та територіального управління Державної судової
адміністрації України в Житомирській області відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням,
Державна судова адміністрація України та Державне казначейство України подали
апеляційні скарги, в яких просять:
ДСА України - скасувати постанову суду першої інстанції
як незаконну необґрунтовану та прийняти нову постанову, якою відмовити
позивачам в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з»ясування та
недоведеність обставин справи, а також на порушення норм матеріального та
процесуального права і на не застосування норм законів, які підлягають
Держказначецйство України - скасувати постанову суду
першої інстанції як незаконну та необґрунтовану і за наявністю підстав кошти
стягнути з ДСА України, посилаючись на те, що головним розпорядником бюджетних
коштів, які передбачені на утримання судової влади є ДСА України.
Заслухавши суддю-доповідача, представників
ДСА України та Міністерства фінансів України, які підтримали апеляційні скарги,
а також перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга ДСА України не підлягає задоволденню, а
апеляційну скаргу Держказначейства України слід
задовольнити частково, змінивши постанову суду, виходячи з наступного.
з п. 2 ч. 1 ст. 198 та ст. 201 КАС
України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на
постанову суду перешої інстанції має право змінити постанову суду, якщо
правильне по суті вирішення справи чи питання, але з помилковим застосуванням
норм матеріального чи процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачі працюють
суддями Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області і відповідно до Конституції України та Закону
України «Про статус суддів» мають право на належне матеріальне та соціальне
забезпечення. Протягом 1995 - 2005 років позивачам нарахована, але через
недофінансування невиплачена заробітна плата на вище вказані суми, що також
підтверджується висновком експерта № 05-03/71 від 24.11.2006 року.
Зокрема, до складу нарахованої та невиплаченої заробітної
плати входять премія, матеріальна
допомога, надбавка за інтенсивність та вислугу років, які відповідно ст.ст. 1 та 2 Закону України «Про оплату
праці» входять в структуру заробітної плати.
З таким висновком суд апеляційної інстанції погоджується
виходячи з наступного.
Так, у ч.1 ст. 126 Основного Закону України закріплено
положення, згідно з яким незалежність і недоторканність суддів гарантується
Конституцією і законами України. Складовою цих гарантій відповідно до ч.1
ст.130 цього Закону є обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні
умови функціонування судів і діяльності суддів.
Відповідно до Закону України «Про статус суддів» суддя є
носієм судової влади, здійснення правосуддя є видом професійної діяльності,
держава повинна створити належні умови діяльності суддів на задоволення
професійних, матеріальних і соціальних потреб. Гарантії незалежності суддів не
можуть бути скасовані чи змінені нормативними актами України.
Колегія суддів вважає, що надання судді за рахунок
держави матеріального і соціального захисту, у тому числі заробітної плати, що
відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності судді.
У рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи від 13
жовтня 1994 року 3(94) 12 (994 323) зазначається: «Незалежність, дієвість та
роль суддів має забезпечити те, щоб статус і винагорода суддів відповідали
гідності їхньої професії та відповідальності, яку вони беруть на себе».
Пунктом 6.1 Європейської Хартії передбачено, що судді,
які виконують професійно свої суддівські функції, мають право на винагороду,
рівень якої повинен бути таким, щоб вони були захищені від тиску при прийнятті
ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не могло вплинути на їх незалежність
Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності
суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на
забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.
Втім, розгляд даної справи свідчить, що матеріальне
забезпечення суддів - позивачів, знаходиться не на належному рівні.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про статус
суддів» заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат
за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.
Згідно Рішення Конституційного Суду України від
01.12.2004 року норми про матеріальне і побутове забезпечення суддів, їх
соціальний захист не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної
компенсації, а надання суддям пільг, компенсацій і гарантій не може ставитися у
залежність від бюджетного фінансування.
На забезпечення гарантованої Основним Законом України та
Законом України «Про статус суддів» незалежності суддів, Президентом України 10
липня 1995 року прийнято Указ «Про додаткові заходи щодо соціального захисту
суддів» №584/95, відповідно до абзацу 4 статті 1 якого заробітна плата суддів
не обкладається прибутковим податком.
Проте, Указом від 25 грудня 2003 року №1497/2003
Президент України зазначену гарантію незалежності суддів визнав такою, що
втрачає чинність з 1 січня 2004 року.
Обговорюючи питання про можливість застосування до
спірних правовідносин даного Указу Президента України, колегія суддів виходить
Згідно приписам ст. 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У
разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня
2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу, що відповідно до
статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та
інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи
людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг
встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1
На підставі статті 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні відповідати їй.
Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні
права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 102 Конституції України визначено, що Президент
України є главою держави і виступає від її імені. Також він є гарантом
державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання
Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.
Частиною 3 статті 106 Конституції України встановлено, що
Президент України видає укази і розпорядження на основі та на виконання
Конституції і законів України.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен
зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не
посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян,
незалежність судової влади, держава в особі Президента України шляхом видання
останнім Указу від 10
липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»
встановила певні соціальні гарантії суддям, що є складовою конституційного
права на соціальний захист і юридичним засобом здійснення цього права.
Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо
окремих осіб, у тому числі щодо суддів,
підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до
порушення принципів соціальної правової держави.
Принципи соціальної держави втілено у ратифікованих
Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і
культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996
року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та
рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12
Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року, держава зобов'язана
підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний
рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного
Закону України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись
від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків
місцевого суду в цій частині.

Однак, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду
першої інстанції в частині порядку стягнення коштів, на що в своїй скарзі
наголошує Держказаначейство України.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону
України «Про судоустрій України», ст. ст. 120, 126 цього Закону та Положень про
Державну судову адміністрацію України, остання з 01.01.2003 року є головним
розпорядником бюджетних асигнувань, які передбачені на утримання судової влади.

Тоді як Держказначейство України, згідно ст. 48
Бюджетного кодексу України та п. 1 ч. 4 Положення про Держказначейство
України, здійснює розрахунково-касове
обслуговування розпорядників бюджетних коштів.

До того ж, Законом України «Про державний бюджет України
на 2007 рік» ДСА Україні встановлені бюджетні призначення за програмою «Виконання рішень судів на
користь суддів» на суму 9500,0 тис.грн.

Наведене свідчить про те, що виконання постановленого
даного судового рішення щодо стягнення заборгованості суддям по заробітній
платі можливе шляхом списання з ДСА України за бюджетною програмою «Виконання
рішень сідів на користь суддів» з рахунку, який відкритий в Держказначействі
України, а не з Міністерства фінансів України, як помилково зазначив суд першої
інстанції.

На підставі вище
викладеного та враховуючи те, що судом першої інстанції по суті рішення
винесено правильно, однак не вірно встановлений порядок стягнення коштів, то в
цій частині, колегія суддів рахує необхідним апеляційну скаргу Держказначейства
України задовольнити, а постанову Корольовського районного суду м. Житомира від
25.01.2007 року змінити та викласти в наступній редакції: стягнути з Державної
судової адміністрації України і зобов»язати Державне казначейство України
провести видатки з Державного бюджету України, передбачені ДСА України за бюджетною
програмою «Виконання рішень судів на
користь суддів» на користь ОСОБА_1 - 104034 грн. 96 коп., ОСОБА_2 - 85226 грн.
06 коп., ОСОБА_3 - 85226 гн. 06 коп., ОСОБА_4 - 75502 грн. 52 коп., ОСОБА_5 -
35929 грн. 06 коп. , ОСОБА_6 - 66720 грн. 43 коп., ОСОБА_7 - 84345 грн. 49
коп., ОСОБА_8 - 54177 грн. 25 коп., ОСОБА_9 - 54865 грн. 22 коп., ОСОБА_10 -
72502 грн. 52 грн., ОСОБА_11 - 80047 грн. 36 коп., ОСОБА_12 - 95669 грн. 77
коп. а також судові витрати по оплаті
експертизи в розмірі по 500 грн. на користь кожного позивача. В задоволенні
позову до Міністерства Юстиції України, Міністерства фінансів України та Ттериторіального управління Державної
судової адміністрації України в Житомирській області відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 201, 205, 206 КАС
України, колегія суддів

у х
в а л
и л а:

Апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Державного
казначейства України задовольнити
частково.

Постанову Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 25
січня 2006 року змінити в частині порядку стягнення зарплати та виплат по
оплаті експертизи на користь позивачів, а саме:

стягнути з Державної
судової адміністрації України шляхом зобов»язання Державне казначейство України
провести видатки з Державного бюджету, передбачені Державній судовій
адміністрації України за бюджетною програмою
«Виконання рішень судів на користь суддів» на користь ОСОБА_1 - 104034 грн. 96
коп., ОСОБА_2 - 85226 грн. 06 коп.,
ОСОБА_3 - 85226 грн.06 коп., ОСОБА_4 - 75502 грн. 52 коп., ОСОБА_5 - 35929
грн. 06 коп., ОСОБА_6 - 66720 грн. 43 коп., ОСОБА_7 - 84345 грн. 49 коп.,
ОСОБА_8 - 54177 грн. 25 коп., ОСОБА_9 - 54865 грн. 22 коп., ОСОБА_10 - 72502
грн. 52 грн., ОСОБА_11 - 80047 грн. 36 коп., ОСОБА_12 - 95669 грн. 77
коп., а також судові витрати по оплаті
експертизи в розмірі по 500 грн. на користь кожного позивача

В задоволенні позову до
Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України та Територіального
управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
:

Судді:

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Справа: №22а-6041/07 Головуючий
у 1-й інстанції: Драч М.Г.

Суддя-доповідач: Межевич М.В.

У
Х В А
Л А

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

30 жовтня 2007 року колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Межевича М.В.,

суддів
Бараненка І.І.
та Малиніна В.В.

при секретарі Антошині А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за апеляційними скаргами Державної судової адміністрації України та
Державного казначейства України на постанову Корольовського районного суду м.
Житомира від 25.01.2007 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до Міністерства юстиції
України, Міністерства фінансів України, Головного управління Державного
казначейства України, Державної судової адміністрації України, Територіального
управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про
стягнення недоплаченої заробітної плати.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198,
201, 205, 206 КАС України, колегія суддів

у х
в а л
и л а:

Апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Державного
казначейства України задовольнити
частково.

Постанову Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 25
січня 2006 року змінити в частині порядку стягнення зарплати та виплат по
оплаті експертизи на користь позивачів, а саме: стягнути з Державної судової
адміністрації України шляхом зобов»язання Державне казначейство України
провести видатки з Державного бюджету, передбачені Державній судовій
адміністрації України за бюджетною програмою
«Виконання рішень судів на користь суддів» на користь ОСОБА_1 - 104034 грн. 96
коп., ОСОБА_2 - 85226 грн. 06 коп.,
ОСОБА_3 - 85226 грн.06 коп., ОСОБА_4 - 75502 грн. 52 коп., ОСОБА_5 - 35929
грн. 06 коп., ОСОБА_6 - 66720 грн. 43 коп., ОСОБА_7 - 84345 грн. 49 коп.,
ОСОБА_8 - 54177 грн. 25 коп., ОСОБА_9 - 54865 грн. 22 коп., ОСОБА_10 - 72502
грн. 52 грн., ОСОБА_11 - 80047 грн. 36 коп., ОСОБА_12 - 95669 грн. 77
коп., а також судові витрати по оплаті
експертизи в розмірі по 500 грн. на користь кожного позивача.

В задоволенні позову до
Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України та Територіального
управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий :

Судді: