Справа № 22а-2913/2007
Суддя: Стежко В.А.
Дата ухвалення: 2007-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
Головуючий суддя у 1-ій інстанції -
(справа № 2а-4/07)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада
2007 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Стежко В.А.,

суддів -
Мартиненко О.В., Уханенка С.А.,

при
секретарі - Портненко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Кіровоградській області на постанову
Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25 липня 2007 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в
Кіровоградській області про скасування наказу про звільнення та поновлення на
службі в органах внутрішніх справ, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду у квітні
2006 року з позовом про скасування наказу відповідача № 34 від 10.02.2000 року,
яким його звільнено з посади дізнавача групи дізнання Олександрівського
районного відділу УМВС України в Кіровоградській області та поновити його на
цій службі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що рапорт на звільнення він
писав під тиском керівництва райвідділу. Позивач просив поновити йому строк на
звернення до суду.

Постановою Олександрівського
районного суду Кіровоградської області від 25 липня 2007 року позовні вимоги
задоволені - наказ начальника УМВС України в Кіровоградській області № 34 від
10.02.2000 року про звільнення позивача скасований із поновленням його на
попередньо займаній посаді дізнавача Олександрійського РВ УМВС України в
Кіровоградській області. Рішення суду обґрунтовано порушенням відповідачем
п.п.64,68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української РСР - звільнення позивача в період
перебування його на лікарняному та відсутності для цього підстав.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати вказану постанову та ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, суд безпідставно
поновив позивачу строк на звернення до суду, адже ОСОБА_1 звернувся за захистом
своїх прав через 6 років, не надавши суду докази поважності пропуску
встановленого законом строку протягом усього часу з моменту звільнення. Окрім
того, рішення суду ґрунтується на припущеннях, які були висловлені свідками,
тому є незаконним.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду
першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційні
скарзі і запереченнях, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з постановленням
нового рішення про відмову в позові з наступних підстав.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст. 202 КАС України підставами
для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Висновок суду щодо доцільності поновлення позивачеві
строку на звернення до суду зроблений
без достатніх підстав і не узгоджується з обставинами справи.

Відповідно до ст. 248-5 ЦПК України (в ред. 1963 року,
яка діяла на час звільнення позивача), був встановлений двомісячний строк для
звернення громадянина зі скаргою на неправомірні дії, рішення посадових осіб.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 02.02.2000 року
подав на ім»я начальника УМВС України в Кіровоградській області рапорт з
проханням звільнити його з органів внутрішніх справ за власним бажанням, а
також відмовився від проходження медичного огляду (а.с.37). Згідно наказу по
УМВС України Кіровоградській області № 34 від 10.02.2000 року позивач був
звільнений за власним бажанням з 07.02.2000 року з виплатою грошової
компенсації за невикористану відпустку за один відпрацьований місяць (а.с.4). На
підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем
зазначено перебування його на
стаціонарному лікуванні з 07.02.2000 року по 07.03.2000 року. Однак, доводи
апелянта спростовуються доданими ним до позову документами. Так, згідно виписки
з медичної карти, виданої поліклінічним відділенням Олександрівської
центральної районної лікарні, ОСОБА_1 дійсно перебував на лікуванні з
07.02.2000 р. по 07.03.2000 р., однак не на стаціонарному, як він зазначав, а на амбулаторному (а.с.26). У цій же
виписці, яка заповнюється зі слів хворого, позивач зазначений як непрацююча
особа. ОСОБА_1 також стверджував, що своєчасному зверненню до суду перешкоджала
хвороба його батьків, які потребували сторонньої допомоги, на підтвердження
чого надав виписки із протоколу засідання ЛКК. Суд першої інстанції не звернув
уваги, що висновок щодо потреби у сторонній допомозі ОСОБА_2 зроблений на
засіданні ЛКК лише 21.08.2006 року (а.с.27). Доказів необхідності такого
догляду і здійснення його позивачем з лютого 2000 року, суду не надано.
Твердження позивача щодо необхідності у сторонньому догляді його батька
ОСОБА_3 також не підтверджені жодними
доказами. Окрім того, зазначені докази пояснюють наявність підстав для
звільнення позивача зі служби за власним бажанням, а не про неможливість подати
позов до суду.

Зважаючи на звернення з позовом лише у квітні 2006 року
та відсутність доказів про поважність причин тривалого пропуску процесуального
строку, суд необґрунтовано поновив позивачеві строк звернення до адміністративного
суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Матеріали справи містять письмові заперечення відповідача щодо відмови
позивачеві у позові саме з підстав пропуску ним зазначеного строку (а.с.33).

З урахуванням наведених обставин та норм
закону, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене у
справі судове рішення підлягає скасуванню, а в задоволені позову повинно бути
відмовлено за пропуском строку звернення до суду та відсутністю підстав для
його поновлення.

Керуючись
ч.1 ст.100, п.3 ч.1 ст.198, п.3 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України, колегія
суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області задовольнити.

Постанову Олександрівського
районного суду Кіровоградської області
від 25 липня 2007 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про скасування
наказу про звільнення та поновлення на службі в органах внутрішніх справ
відмовити.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця.

Головуючий:

Судді :