Справа № К-21892/06
Суддя: Гурін М.І.
Дата ухвалення: 2007-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2007 року м.
адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого Смоковича М.І.
судді-доповідача Гуріна М.І.
суддів Амєліна
при секретарі судового засідання Міненку І.М.
у відсутності сторін та їх
розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду міста Києва
від 15.05.2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до апеляційного суду
Чернігівської області, Державної судової адміністрації України, Державного
казначейства України про перерахунок довічного грошового утримання, стягнення
недоплачених коштів, -
2005 року ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до апеляційного суду
Чернігівської області, Державної судової адміністрації України, Державного
казначейства України про перерахунок довічного грошового утримання з 01.11.2005
року, стягнення недоплачених коштів за період з 01.01.2005 року по 01.11.2005
року у розмірі 5 398 грн.
Новозаводського районного суду міста Чернігова від 28.12.2005 року позов
апеляційного суду міста Києва від 15.05.2006 року постанову суду першої
інстанції скасовано, а у справі ухвалено нове рішення, яким відмовлено у
задоволенні позовних вимог.
погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду міста
Києва від 15.05.2006 року, а справу направити на новий розгляд, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм
процесуального права.
суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
Судами першої
та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1. з 30.12.1952 року по
14.07.1987 року працювала суддею Чернігівського обласного суду. Після звільнена
з посади у зв'язку з виходом на пенсію позивачу призначено довічне грошове
утримання у розмірі 90 відсотків заробітку суддів, котрий працює на відповідній
частини першої статті 44 Закону України “Про статус суддів” заробітна плата
суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи,
надбавок за вислугу років та інших надбавок.
грошове утримання судді визначається у відсотковому розмірі заробітної плати
працюючого на відповідній посаді судді (абзац перший частини четвертої статті
Президента України “Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у
зв'язку з додатковим навантаженням” від 05.03.2002 року № 220/2002 з метою
підвищення ефективності судочинства та заохочення суддів, які поряд з повноваженнями
судді виконують додаткові функції щодо вдосконалення законодавства з питань
захисту прав і свобод громадян, беруть участь у правовій освіті населення та
роботі органів суддівського самоврядування постановлено рекомендувати
керівникам судів загальної юрисдикції встановлювати, виходячи з рівня
кваліфікації судді, здійснюваних ним додаткових функцій, участі в правовій
експертизі нормативно-правових актів і проектів таких актів, у підвищенні
професійного рівня суддів та рівня правової освіти населення, в тому числі
щомісячну надбавку за напруженість та складність роботи у розмірі до 80
відсотків посадового окладу з урахуванням доплати на кваліфікаційний клас.
Судами
встановлено також, що на підставі даного Указу Президента апеляційний суд
Чернігівської області встановив працюючим суддям надбавку в розмірі 25% від
посадового окладу з урахуванням надбавки на кваліфікаційний клас на період з
01.01.2005 року до 31.03.2005 року і надбавку в розмірі 80% посадового окладу з
урахуванням надбавки на кваліфікаційний клас на період з 01.04.2005 року.
Суд першої
інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачу, який є
суддею у відставці з 1987 року, неправомірно не нараховується та не
виплачується вищевказана надбавка, оскільки заробітна плата працюючих суддів,
яким дана надбавка встановлена, фактично збільшилась, то і автоматично повинна
збільшитись сума щомісячного довічного грошового утримання позивача, відповідно
до Постанови Верховної Ради України від 15.12.1992 року “Про порядок введення в
дію Закону України “Про статус суддів” з доповненнями.
частиною п'ятою статті 4 Закону України “Про статус суддів” трудові відносини
суддів (крім суддів військових судів), не врегульовані цим Законом,
визначаються законодавством України про працю. А відповідно до пункту першого
статті 2 Закону України “Про оплату праці” основною заробітною платою є
винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми
часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Поряд з цим, пунктом другим
статті 2 зазначеного Закону за працю понад встановлені норми, трудові успіхи,
винахідливість і особливі умови праці передбачена винагорода, яка включає
доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним
законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій є
додатковою заробітною платою і носить необов'язковий характер, оскільки
встановлювати її розмір являється пріоритетом керівників установ у межах фонду
заробітної плати, затвердженого для бюджетних установ у кошторисах на
відповідний бюджетний період.
рекомендована до встановлення надбавка в розмірі до 80 відсотків є персональною
надбавкою, яка встановлюється суддям, виходячи з їх рівня кваліфікації,
здійснюваних ними додаткових функцій тощо.
пунктом 4.7. Положення про порядок призначення та виплати щомісячного грошового
утримання працюючим суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям
у відставці, затвердженого Наказом державної судової адміністрації України від
25.08.2005 року № 94 персональні надбавки, в тому числі персональний розмір
загальних надбавок, виплачуються у розмірі, встановленому судді на момент
виходу у відставку або виникнення права на відставку.
на момент виходу позивачки на пенсію у 1987 році дана надбавка їй встановлена
не була, то на сьогоднішній день позивач не має права претендувати на виплату
закону чи іншого нормативно-правового акту поширюється тільки на ті відносини,
які виникли після набуття ним чинності, а тому Указ Президента № 220, яким
встановлені оспорювані надбавки, зворотної сили не має.
ухваленні рішення суд апеляційної інстанції дійшов вичерпних юридичних
висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи
судом було допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення
норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
обставин, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення
статтями 220, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду міста
Києва від 15.05.2006 року - без змін.
Ухвала є
остаточною і не може бути оскаржена, крім випадків, встановлених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

М.І. Смокович

Судді

(підпис)

С.Є. Амєлін

(підпис)

М.І. Гурін

(підпис)

Т.Ф. Весельська

(підпис)

В.В. Юрченко