Справа № 2А-578/2007
Суддя: Романенко В.В.
Дата ухвалення: 2007-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2А-578/2007
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
міський суд Автономної Республіки Крим у складі:
судді -
секретарі - Кириловій К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну
справу за позовом заступника
прокурора м.Ялта в інтересах держави в особі Державної інспекції з контролю за
використанням і охороною земель Автономної Республіки Крим до ОСОБА_1 та
Ялтинської міської ради, 3-я особа: Центру державного земельного кадастру про визнання недійсним і скасування рішення
суб'єкта владних повноважень, визнання недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації державного акту
на право власності на земельну ділянку,
прокурора міста Ялти звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства
в інтересах держави в особі Державної інспекції з контролю за використанням і
охороною земель Автономної Республіки Крим з позовом до ОСОБА_1 та Ялтинської
міської ради з вимогами про визнання недійсним і скасування рішення Ялтинської
міської ради №68 від 27 лютого 2007 року, визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, який був отриманий відповідачем на
підставі оскаржуваного рішення, та скасування державної реєстрації державного
акту на право власності на земельну ділянку, здійснену Ялтинським відділенням
Кримського республіканського філіалу державного підприємства «Центр державного
земельного кадастру» за реєстраційним номером НОМЕР_2.
свої вимоги заступник прокурора посилався на відкликані Ялтинським міським
управлінням земельних ресурсів та Управлінням головного архітектора Ялтинської
міської ради позитивні висновки щодо можливості надання земельної ділянки у
власність та відсутність рішення міської ради щодо надання дозволу ОСОБА_1 на
складання проекту відведення у зв'язку з відміною рішення ради №60 (3) від 02
червня 2003 року, яким цей дозвіл був наданий. На думку позивача ухвалення
безпідставного рішення №68 від 27 лютого 2007 року щодо надання землі у
власність призвело до протиправного оформлення державного акту, який підлягає
Ялтинської міської ради позов не визнав та зазначив, що приймаючи рішення про
надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки місцева рада діяла на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, визначений законом.
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 проти позову заперечував, посилаючись на непорушність права
приватної власності, яке було набуте відповідачкою у передбаченому законом
Центру державного земельного кадастру в судове засідання не з'явився, про дату,
час та місце слухання справи був повідомлений належним чином - за правилами ст.
35 КАС України, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин,
враховуючи, що немає необхідності заслуховувати особисті пояснення представника
третьої особи, суд визнав можливим розглянути справу за його відсутності на
підставі наявних у справі доказів.
пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши надані сторонами докази,
дослідивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає
відповідності зі ст.6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод від 04
листопада 1950 року ратифікованою Верховною Радою України 17 липня 1997 року
кожний при рішенні питання про його цивільні права й обов'язки має право на
відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом,
установленим законом.
частиною справедливого судочинства, зокрема, є доступ до процедури з усіма
атрибутами контролю, тобто право на судовий контроль органів державної влади.
третя ст.55 Конституції України визначають, що
права та свободи громадянина захищаються судом, кожному гарантується
право на оскарження в суд рішень, дій або бездіяльності органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
до ст. 14 Конституції України кожному громадянинові України, гарантується
частиною 1 ст. 143 Конституції України майном, що є в комунальній власності,
управляє територіальна громада, здійснюючи це безпосередньо або через органи
місцевого самоврядування.
пункту 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених
пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких
розташовані державні підприємства, здійснюють відповідні місцеві ради.
України, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних
ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб,
відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст.
зі ст. 116 ЗК України громадяни і юридичні особи здобувають право власності й
права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної
власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їхніх повноважень.
ЗК України встановлює, що проекти відводу земельної ділянки із земель
комунальної власності затверджуються органами місцевого самоврядування.
приватизації земельних ділянок встановлений ст. 118 ЗК України.
6 ст. 118 ЗК України, - громадяни, зацікавлені в одержанні безкоштовно у
власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для
обслуговування житлового будинку й госспоруджень подають заяви у відповідну
7 ст. 118 ЗК України, - Міська Рада у випадку згоди на передачу земельної
ділянки у власність дає дозвіл на розробку проекту його відводу.
відповідно до п. 10 ст. 118 ЗК України, - Міська Рада в місячний строк
розглядає проект відводу й ухвалює рішення щодо передачі земельної ділянки у
Судом
встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до ст.118 ЗК України звернулася з заявою до
Ялтинської міської ради про надання земельної ділянки у власність.
02 червня 2003 року Ялтинська міська рада
розглянула заяву ОСОБА_1 про передачу їй у приватну власність земельної ділянки
площею 0,10 га за адресою: АРК,
АДРЕСА_2, та на підставі документів, що підтверджують розмір ділянки,
затвердила матеріали попередніх узгоджень і прийняла рішення №60 (3) про
надання дозволу на складання проекту відводу, який був погоджений з органами
земельних ресурсів, культурної спадщини, архітектури, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами та отримав позитивний висновок державної
землевпорядної експертизи.
року Ялтинська міська рада ухвалила рішення №68 про передачу зазначеної
земельної ділянки у власність ОСОБА_1 площею 0,10 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна
ділянка), на підставі чого позивачка отримала державний акт.
ці рішення на підставі наявних та поданих сторонами доказів, суд дійшов
висновку, що при їх ухваленні Ялтинська міська рада діяла на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, рішення прийняти відповідно
до вимог частини 2 ст. 19 Конституції України.
чином, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок ОСОБА_1 порушений не
прокурора на рішення Ялтинської міської ради №106 від 18 липня 2006 року, яким
рада задовольнила протест прокурора №5097 від 26 червня 2006 року та скасувала
своє рішення №60 (3) від 02 червня 2003 року, яким ОСОБА_1 був наданий дозвіл
на складання проекту відведення земельної ділянки, є неспроможними, оскільки
Ялтинський міський суд постановою по адміністративній справі №2а-437 від 04
червня 2007 року скасував рішення Ялтинської міської ради №106 від 18 липня
2006 року, яке було ухвалене за результатами розгляду зазначеного протесту,
визнавши тим самим безпідставність вимог прокурора.
акту органу місцевого самоврядування, постановленого на виконання протесту
прокурора, встановлена судом. Згідно з приписами частини 1 ст. 72 КАС України
рішення суду з адміністративної справи, що набрало законної чинності, є
преюдиціальним, тобто обов'язковим щодо фактів, які встановлені судом і мають
значення для вирішення спору.

Факт
відклику Ялтинським міським управлінням земельних ресурсів та Управлінням
головного архітектора Ялтинської міської ради своїх погоджень щодо можливості
передання земельної ділянки у власність не може бути врахований судом при
прийнятті рішення по справі, оскільки згідно із ст. 21 Закону України «Про
прокуратуру» за наслідками розгляду протесту прокурора опротестований акт
повинен бути скасований або приведений у відповідність з законом. Такої
процедури як «відклик погодження» ні в земельному законодавстві, ані в
законодавстві, яке регулює відносини прокуратури з органами земельних ресурсів
та архітектури, не існує.

Судом
встановлено та сторонами не заперечується, що на підставі оскаржуваного рішення
ОСОБА_1 23 березня 2007 року отримала державний акт НОМЕР_1, який згідно з
частиною 1 ст. 126 ЗК України посвідчує право власності на земельну ділянку.
Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності
на землю за НОМЕР_2.

У
відповідності зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997р., який
згідно із ст. 9 Конституції України є частиною законодавства, ніхто не може
бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Це
положення дістало розвиток в національному законодавстві, зокрема в частині 4
ст. 41 Конституції України, частині 1 ст. 321 ЦК України, ст. 153 ЗК України, а
також в частині 1 ст. 51 Закону України «Про власність», зі змісту яких
випливає, що громадянин не може бути позбавлений права власності на земельну
ділянку поза його волею інакше, як на підставі рішення суду, у випадках,
передбачених законодавчими актами України.

Перелік підстав
для припинення права власності на земельну ділянку встановлений ст. 140 ЗК
України. Відповідно до цієї статті підставами припинення права власності на
земельну ділянку є добровільна відмова власника від права на земельну ділянку,
смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця, відчуження
земельної ділянки за рішенням власника, звернення стягнення на земельну ділянку
на вимогу кредитора, відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної
необхідності, конфіскація за рішенням суду або невідчуження земельної ділянки
іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у
визначених випадках. Вичерпний та непідлягаючий розширеному тлумаченню перелік
не містить такої підстави як скасування акта суб'єкта владних повноважень.

Посилання
позивача в обґрунтування своїх вимог на приписи ст. 152 ЗК України є
неспроможними, оскільки вказана норма встановлює способи захисту прав на
земельну ділянку саме власника або землекористувача, отже в даному спорі вона
може бути застосована виключно на користь відповідачки - ОСОБА_1.

Таким чином, суд
вважає, що доводи заступника прокурора міста Ялти в інтересах Державної
інспекції з контролю за використанням і охороною земель Автономної Республіки
Крим не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому позов
задоволенню не підлягає.

Враховуючи
вищевикладене, керуючись ст.ст. 14, 19, 41, 55, 124, 140, 143, 144 Конституції
України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод
людини, ст.ст. 12, 116, 118, 121, 126,
140, 152, 153, 186, п. 12 розділу Х ЗК України, ст.ст. 10, 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»,, ст.ст. 2, 17, 18, 71, 72, 159, 161,
162, 163 КАС України,

п о с т а н о в
и в :

У задоволенні
адміністративного позову прокурору міста Ялти в інтересах держави в особі
Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель Автономної
Республіки Крим до ОСОБА_1 та Ялтинської міської ради, 3-я особа: Центру
державного земельного кадастру, про визнання недійсним і скасування рішення
Ялтинської міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності
на земельну ділянку та скасування державної реєстрації державного акту на право
власності на земельну ділянку - відмовити.

Постанова може
бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її
проголошення шляхом подання до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим як
суду адміністративної юрисдикції через Ялтинський міський суд заяви про
апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної
скарги у порядку передбаченому ст. 186 КАС України.

Постанова
набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 КАС України після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

С у д д я: