Справа № 2-а-66/2007
Суддя: Литвин О.В.
Дата ухвалення: 2007-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-66/2007
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року Рокитнянський районний
суд Київської області в складі :

головуючого - судді Литвина О.В.

при секретарі - Киричок
В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
смт. Рокитне адміністративну справу
за позовом
ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення
Рокитнянської райдержадміністрації

про стягнення недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення та
одноразової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду, позивач посилається, що він являється учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1 та інвалідом ІІ групи.
Інвалідність спричинена захворюванням, яке пов»язане з ліквідацією наслідків
аварії на ЧАЕС. Відповідно до ст.. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на щорічну допомогу на оздоровлення
в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат. Виплату даної допомоги проводить
відповідач і здійснює її разовими платежами протягом поточного року. Зазначає,
що на даний час відповідачем вказана допомога виплачена в таких розмірах, за 2004
рік - 26-70 грн., за 2005 рік - 100-00 грн., за 2006 рік - 100-00 грн., а всього ним отримано за три роки 246-70 грн.
Вважає, що виплата та такої допомоги
повинна проводитися, виходячи з розміру мінімальної заробітної
плати, яка мала місце протягом 2006
року: з березня - 350-00 грн. з вересня
- 375-00 грн і з листопада - 375-00 грн. 03.04.2007 року він направив звернення
до відповідача з проханням пояснити виходячи з яких підстав проведено такий
розрахунок виплат і провести донарахування та виплату недоотриманих коштів.
Відповідач відмовився у задоволенні його вимог, посилаючись, що нарахування та
виплата йому щорічної допомоги на
оздоровлення виплачена йому в порядку, визначеному постановами КМ України
від 26.07.1996 року № 836 та від 12.07.2005 року № 562. Також зазначив, що у вересні 2005 року йому
проведено виплату одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС в сумі 284-40 грн., тоді
як необхідно виплатити 14655-60 грн.

Просить стягнути з відповідача на свою користь 5038-30 грн. щорічної
допомоги на оздоровлення та 14655-60 грн. одноразової компенсації, а всього
19693-90 грн.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав за викладених у позові обставин та підстав та просив його
задовольнити.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, відповідач в судове засідання свого
представника не направив, направивши
натомість до суду заяву, якою позов не визнав та просив розглянути останній у
відсутності свого представника.

Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
та інвалідом ІІ групи з липня 2005 року. Причиною інвалідності стало
захворювання пов»язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС. Відповідачем проводилися
нарахування та виплата позивач щорічної допомоги на оздоровлення, що
передбачено ст..48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.На даний час відповідачем
вказана допомога виплачена в таких розмірах: за 2004 рік - 26-70 грн., за 2005
рік - 120-00 грн., за 2006 рік - 120-00 грн.,
а всього позивачем отримано за три роки
246-70 грн. Зазначена допомога на
оздоровлення виплачена відповідачем в тих розмірах, які встановлені постановою
КМ України від 26.07.1996 року за № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період до 2005 року, та
постановою КМ України від 12.07.2005
року за № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період з 2005 року. Також відповідачем 23.09.2005 року виплачено позивачу одноразову компенсацію за заподіяну здоров»ю
шкоду в сумі 284-40 грн.

Викладене підтверджується наявними у
справі та оглянутими у судовому засіданні письмовими доказами, якими є:

§ Посвідчення
особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на ім.»я
позивача;

§ Копія витягу з акту огляду МСЕК КИО-1 № 234078
;

§ Лист відповідача № 07-258/11 від13.04.2007
року;

§ Довідки відповідача № 4 від 14.11.2007 та № 26 від 22.10.2007
року.

Відповідно до ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачені
нарахування та виплата щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам першої і
другої групи, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії в розмірі п”яти мінімальних заробітних плат,
а також виплата одноразової компенсації
в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати. Обов»язок по нарахуванню та виплаті такої
допомоги покладено на органи соціального захисту населення по місцю проживання
громадян.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до положень ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України
у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента
України.

Частина перша статті 9 КАС України визначає, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов”язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Розмір допомоги на оздоровлення, визначений вказаними вище постановами КМ
України, суперечить вимогам ст.48 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 89 ЗУ «Про
Держаний бюджет України на 2004 рік встановлений з 1 січня 2004 року розмір
мінімальної заробітної плати 205 грн. на місяць, з 1 вересня 2005 року 237 грн. на місяць.

Статтею 83 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2005 рік” установлений з 1 січня 2005 року розмір
мінімальної заробітної плати в сумі 262 грн. на місяць, з 1 квітня 2005 року - 290 грн., з 1 липня
2005 року - 310 грн., з 1 вересня 2005 року -332 грн.

Статтею 82 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2006 рік» встановлений з 1
січня 2006 року розмір мінімальної заробітної плати 350 грн. на місяць, з 1
липня 2006 року 375 грн. на місяць, з 1 грудня 2006 року 400 грн. на місяць.

Вказані Закони, окрім Закону України
«Про державний бюджет України на 2006 рік», не мали обмежень щодо застосування
ст.48 Закону “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, яка передбачає право позивача на щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Зважаючи, що закони України мають вищу юридичну силу над урядовими
нормативними актами, суд приходить до висновку, що при вирішенні даного спору
підлягають застосуванню саме положення ст.48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та
положення зазначених вище Законів про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати, а не постанови КМ України від 26.07.1996 року за № 836 “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та від 12.07.2005 року за №
562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Такий висновок суду узгоджується з положеннями ч.4 ст.9 КАС України в тім, що у разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Разом з тим, суд не знаходить неправомірною відмову відповідача провести
нарахування та виплату позивачу допомоги на оздоровлення за 2006 рік,
оскільки дію абзацу другого частини
четвертої статті 48 зупинено на 2006 рік в
частині виплати компенсацій
і допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно
із Законом України N 3235-IV від 20.12.2005
року.

Враховуючи наведене суд знаходить
неправомірними дії відповідача в частині відмови у нарахуванні та виплаті
позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, що визначений ст..48 ЗУ
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” у період 2004-2005 років та приходить до висновку, що остання має бути
стягнута з відповідача на користь позивача за вказаний період, виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
при виплаті за 2004 рік - 237 грн
, за 2005 рік - 350 грн.. Всього
позивачу підлягало до нарахування та виплати за 2004 рік - 1185-00
грн., за 2005 рік - 1750-00 грн, а всього - 2935-00 грн. Враховуючи суму
добровільно виплаченої позивачу допомоги розміром 146-70 грн., до примусового
стягнення з відповідача підлягає сума
розміром 2788-30 грн.

За викладеного підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення з
відповідача на його користь
недовиплаченої суми одноразової компенсації в розмірі 14655-60 грн., виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, що мала місце на час проведення нарахування та виплати
компенсації (332-00 грн.) та з врахуванням раніше виплачених
284-40 грн. такої компенсації.

Таким чином позовні вимоги підлягають до частково задоволення.

Доводи позивача про необхідність проведення нарахування та виплати одноразової компенсації, виходячи з розміру мінімальної заробітної
плати, що мала місце у 2006 році, судом не приймаються за встановлених обставин
справи, оскільки позивач на переконання
суду невірно тлумачить вимоги ст..48 Закону України щодо вибору розміру
мінімальної заробітної плати для проведення нарахування та виплати не
отриманої ним в повному обсязі одноразової компенсації.

Суд не знаходить підстав для обговорення питання про пропущення позивачем
строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України, оскільки на цьому
не наполягав відповідач.

На підставі ст.4 Декрету КМ “Про державне мито” позивач звільнений від
сплати судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст.19, 113 Конституції України, ст.48, 62 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, ст.ст.6, 9, 17, 89, 99, 100,
158-163, 185, 186 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту
населення Рокитнянської райдержадміністрації про відмову у проведенні
перерахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової
компенсації ОСОБА_1.

Позов ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення
Рокитнянської райдержадміністрації про стягнення недоотриманих сум щорічної
допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Рокитнянської районної державної
адміністрації на користь ОСОБА_12788-30
грн. недоотриманої суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення, 14655-60
грн. одноразової компенсації, а всього 17443-90 грн..

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Звільнити позивача від сплати
судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного адміністративного суду
Київської області через Рокитнянський районний суд протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана до суду протягом
десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя