Справа № К-37849/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі:

Головуючого

Цуркана М.І.

Суддів:

Амєліна С.Є.

Федорова М.О.

Ліпського Д.В.

Юрченка В.В.

при секретарі судового
засідання Полинько Д.М.,

за участю представника
позивача ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до
Львівської митниці про поновлення на роботі, яка
переглядається за касаційною скаргою Львівської митниці на постанову
Залізничного районного суду м. Львова від 16 травня
2006 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2006 року

у с т а н о в и л а :

У травні 2005 року ОСОБА_1звернувся в суд з позовом до Львівської митниці про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Зазначав, що в 1997 році прийнятий на посаду
інспектора митної варти в Західну регіональну митницю, з 24.05.2004 року
призначений на посаду старшого інспектора сектора оперативного реагування № 2
відділу митної варти в порядку переведення з Галицької митниці.

Наказом голови комісії з питань припинення
діяльності Західної регіональної митниці №106-к від 15.04.2005 року звільнений
із займаної посади, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, в зв'язку з
припиненням діяльності митниці.

Вважає звільнення незаконним та таким, що не
відповідає нормам законодавства, оскільки згідно пункту 1 статті 40 КЗпП
України працівники підлягають звільненню лише в разі ліквідації
або перепрофілювання установи або скорочення штату працівників, тобто такої підстави звільнення, як припинення
діяльності підприємства не передбачено.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1
уточнив вимоги та просив поновити на роботі відповідно до штатного розпису та
кваліфікації з тих підстав, що йому не буле запропоновано іншої роботи. Крім
того має переваги на залишення на роботі перед іншими працівниками.

Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 16 травня 2006 року, залишеного без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20
листопада 2006 року, позов задоволено.
Ухвалено поновити ОСОБА_1 на Львівській митниці на вільній посаді
відповідно до штатного розпису та його кваліфікації з 16.04.2005 року.

У касаційній скарзі Львівська
митниця, з посиланням на порушення судами норм матеріального права, просить судові рішення скасувати та постановити
нове, яким відмовити в задоволені позову.

Заслухавши доповідача,
пояснення представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги,
заперечення на скаргу та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За правилами
ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Судами встановлено, що ОСОБА_1
з 24.05.2004 року перебував на посаді старшого інспектора оперативного
реагування № 2 відділу оперативного реагування митної варти Західної
регіональної митниці.

Наказом №106-к від 15.04.2005 року позивача
звільнено з роботи у зв'язку з припиненням діяльності Західної регіональної
митниці з 15.04.2005 року відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Наказом Державної митної служби України № 11
від 12.01.2005 року з 18.04.2005 припинено діяльність Західної регіональної
митниці шляхом перетворення її у
Львівську митницю з граничною чисельністю 392 одиниці замість 402 у
реорганізованій митниці.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, а
апеляційний суд погодившись з таким висновком, виходив з того, що на момент
звільнення позивача була вакантна посада водія сектора автотранспортного
забезпечення господарсько-експлуатаційного відділу, яка не була йому
запропонована і на яку він міг
претендувати.

Крім того,
не враховано передбачене статтею 42 КЗпП України переважне право
позивача на залишення на роботі, оскільки на утриманні ОСОБА_1 двоє неповнолітніх
дітей, дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, в сім'ї немає інших працівників з
самостійним заробітком, позивач навчався у вищому
навчальному закладі, мав безперервний стаж роботи у митній службі з 1997 року.

З такими висновками погодитись не можна.

Відповідно
до п.15 ч.1
ст.3 КАС України
та ст. 407 Митного
кодексу

України, діяльність позивача є публічною
службою.

Згідно ст. 408 Митного кодексу України
правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов»язки
визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється
ним, - Законом України «Про державну службу».

Митний кодекс не регулює питання звільнення
посадовців митної служби, а за змістом ч. 1 ст.30 Закону України «Про державну
службу» підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто
передбаченими Кодексом законів про працю України, та спеціальними, наведеними в
цій нормі закону.

Таким чином, суди правильно застосували до
спірних відносин норми КЗпП України, оскільки підстави припинення служби є
загальними.

Однак, таке застосування, тобто юридична
кваліфікація виниклих правовідносин, не ґрунтується на повному з»ясуванні
дійсних обставин справи.

Так, за змістом п.1 ст.40 КЗпП України
передбачено можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу у разі змін в організації
виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або
штату працівників.

За наявності цих обставин розірвання трудового договору
проводиться з обов»язковим додержанням передбаченого ст.49-2 КЗпП України
порядку вивільнення працівників, відповідно до якого вони попереджаються про
наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Одночасно роботодавець
пропонує працівникові роботу на тому ж підприємстві, в тій самій установі,
організації за відповідною професією чи спеціальністю, а за відсутності роботи
- іншу. При вивільненні працівника враховується його переважне право й перевага
перед іншими у залишенні на роботі.

Дійшовши висновку, що при звільненні позивача йому не
запропоновано вакантної посади, з урахуванням можливості переведення в межах
організації, а не тільки підрозділу де він працював, суди не звернули увагу на
те, що йдеться про посаду в установі, з
якою ОСОБА_1 не перебував у службових відносинах.

Взявши до уваги наявність вакантної посади, суди залишили
поза увагою той факт, що на час попередження про наступне вивільнення такої
вакансії не було та не дали оцінки доводам відповідача про те, що посада водія
в новоствореній установі запроваджена після звільнення ОСОБА_1

Поновивши позивача в Львівській митниці на вільній
посаді, суди не послалися на закон, яким таке поновлення передбачено та залишили
поза увагою, що за правилами статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без
законної підстави працівник повинен бути
поновлений на попередній, а не іншій
роботі.

Перебравши на себе повноваження органу по
працевлаштуванню, суди вийшли за межі наданих їм повноважень.

За наведених обставин рішення судів не відповідають вимогам ст. 159 КАС України
щодо законності і обґрунтованості, підлягають скасуванню, а відповідно до
правил ч.2 ст.227 КАС справу необхідно направити на новий судовий розгляд для
усунення недоліків, які не можуть бути усунені судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220,223,230 КАС
України колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Львівської митниці задовольнити частково.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 16
травня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20
листопада 2006 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та
у порядку визначеними ст.ст. 237 - 239 КАС України.

Головуючий М.І.Цуркан

Судді:
С.Є. Амєлін

М.О.Федоров

Д.В.Ліпський

В.В.
Юрченко