Справа № 22-а-935/2007
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2007-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 22-а-935/2007
Головуючий 1 інстанції - Наумова С.М.
відмову в наданні статусу біженця в Україні Доповідач -
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2007 року Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду

В складі : Головуючого - судді Сіренко
О.І.

Суддів
Мельнікової Л.В.

Григорова А.М.

За участю
секретаря
Спесивцевої О.В.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові апеляційну
скаргу громадянина ОСОБА_1 на постанову
Дзержаниського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2007 року по справі за адміністративним
позовом громадянина ОСОБА_1до управління міграційної служби в Харківській
області про скасування наказу Управління міграційної служби в Харківській
області від 22 травня 2006 року № 110 -о про відмову в оформленні документів
для вирішення питання щодо надання йому статусу біженця в Україні, зобов'язання Управління міграційної служби в Харківській області прийняти рішення про
оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в
Україні, -

В С Т А Н О В И Л А :

26 травня 2006 року
громадянин ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління міграційної служби
в Харківській області про скасування наказу управління міграційної служби в
Харківській області від 22 травня 2006 року № 110-0 про відмову в оформленні
документів для вирішення питання щодо надання йому статусу біженця в Україні,
зобов`язати управління міграційної служби в Харківській області прийняти
рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання йому
статусу біженця в Україні.

Відповідач - управління міграційної
служби у Харківській області позов не визнав, вважає позов необґрунтованим,
оскільки з матеріалів особової справи позивача не вбачається, що він
переслідувався на батьківщині за жодною з конвенційних ознак.

6 лютого 2007 року постановою
Дзержинського районного суду м. Харкова
позов громадянинаОСОБА_1 залишений без задоволення.

В апеляційній скарзі громадянин
ОСОБА_1 просить скасувати постанову Дзержинського районного суду м. Харкова та
ухвалити нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги. При цьому
посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та
матеріального права.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав :

Судом встановлено, що 27 квітня 2006
року позивач - громадянин ОСОБА_1 звернувся до управління міграційної служби в
Харківській області із заявою про надання йому статусу біженця в Україні, в
порядку, передбаченому Законом України «Про біженців» від 21 червня 2001 року №
2557-Ш. Заяву обґрунтував тим, що він має побоювання стати жертвою
переслідування в країні його походження,
надав пояснення причин за яких він має побоювання знаходитися в країні
ОСОБА_1. Вважає, що він є біженцем згідно визначення «біженець» яке є в Законі
України «Про біженців», оскільки : він не є громадянином України, має цілком
обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками його політичних
переконань. 19 вересня 2002 року в ОСОБА_1 відбулося збройне повстання
опозиції. Однієї із опозиційних партій ОСОБА_1 є партія «Об'єднання республіканців».

Його дядя ОСОБА_2 був одним з політичних
лідерів цієї партії. Коли він навчався в
Університеті в м. Буаки став одним з лідерів студентської організації
«Співдружність» студентів та школярів північно-східного ОСОБА_1 та який
відстоював інтереси та ідеї партії. Ідеологія
та цілі партії співпали із ідеологією
та цілями «Об»єднання республіканців». Після повстання сили уряду країни почали
проводити арешти, страти. Він вимушений був бігти з країни в 2004 році , щоб
врятуватися від переслідувань.

Відповідач управління
міграційної служби у Харківській області 22 травня 2006 року наказом № 110-0
відмовив позивачу в наданні статусу біженця, при цьому вказав, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Бон дуку ОСОБА_1, за національністю івуарієць.
Прибув в Україну в м. Харків 18 вересня 2004 року з метою навчання на підставі
учбової візи відкритого посольства України в Гвінейській республіці. По
прибутті в м. Харків був зарахований на підготовчий факультет до Української
державної академії залізничного транспорту України. Після закінчення підготовчого
факультету вступив до Харківського інституту управління. Мав реєстрацію за вказаним навчальним закладом до 25 квітня
2006 року. Продовжувати подальше навчання не має змоги через брак коштів. До
міграційної служби із заявою позивач
звернувся про надання статусу біженця
лише 27 квітня 2006 року вперше. Протягом 19 місяців перебування в
Україні з заявою про надання статусу біженця не звертався.

Заяву було розглянуто відповідно до
вимог Закону України «Про біженців». В заяві зазначено, що в країну своєї
громадянської належності позивач повернутися не може, бо побоюється
переслідувань з боку офіційної влади за належність до опозиційної партії. При розгляді заяви позивача, останній
повідомив, що був лідером студентського руху і що цей рух до жодної з партій не належав. Крім того,
надав фото, з якого видно, що заявник тісно співпрацював з діючою владою. За
таких обставин заявник не відчував реальної загрози переслідування з боку
влади. Фактів на підтвердження його переслідування в країні громадської
належності не надав. До заяви позивач
надав копію паспорта , який він отримав
2 травня 2003 року в поліцейському управлінні ОСОБА_1, за яким він вільно
виїхав за межі країни, при цьому він сам пояснив, що ніяких проблем не мав. З
матеріалів особової справи позивача не вбачається, що він переслідувався на
батьківщині за жодною з конвенційних ознак.

Про прийняття наказу про відмову в
оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця
позивачу направлено повідомлення 22 травня
2006 року за № 17-17-561.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що при зверненні до відповідача позивач не надав безспірних доказів своїх побоювань страху переслідування та
арешту за свою діяльність в країні походження, також позивач не надав суду
доказів, які б спростовували висновки управління міграційної служби у
Харківській області та підтверджували зазначені в позові обставини . Доводи,
зазначені позивачем в позовній заяві не спростовують висновки, зазначені в
наказі відповідача № 110-0 від 22 травня 2006 року .

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам діючого
законодавства та фактичним обставинам справи.

Згідно ст.. 1 Закону України «Про
біженців» біженець - це особа, яка не є громадянином України і у наслідок
цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї
громадянської належності та не має користуватися захистом цієї країни або не
бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і перебувати за межами країни свого попереднього
постійного проживання, не може чи не бажає
повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

У відповідності до абзацу 7 статті 11
Закону України «Про біженців» до заяви про надання

статусу біженця додаються
документи, які посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що
можуть бути доказом наявності умов для набуття статусу біженця. Документів, які
б підтвердили наявність переслідувань або утисків щодо заявника, які б
відповідали вимогам абзацу другого статті 1 Закону України «Про біженців» , не
надано.

Заявник до заяви додав інформацію по
країні походження. Однак ці матеріали містять інформацію про загальну ситуацію
в країні і не містять інформації щодо його особистого переслідування або
утисків в країні громадянської належності.

Відповідно до п. 45 Керівництва з процедур і
критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН, особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати
переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою
переслідування.

Відповідно до п. 66 Керівництва з
процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН для того, щоб
вважатися біженцем, особа повинна надати свідоцтва повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.

Відповідно до пункту Е розділу 1
Женевської Конвенції «Про статус біженця» 1951року, положення цієї Конвенції не
поширюються на осіб, за якими компетентні органи країни, в якій вони
проживають, визнають права та обов'язки , пов'язані з громадянством цієї країни.

Згідно до ст..1 , ч.6 ст. 12 Закону
України «Про біженців», рішення про відмову в оформленні документів для
вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є
очевидно необґрунтованими, тобто у разі встановлення відсутності у заявника
цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї
громадянської належності та не можливості користуватися захистом цієї країни
або не бажання користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань.

За таких обставин, відмовляючи в
оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу
біженця управління міграційної служби в
Харківській області діяло в межах своєї
компетенції та у спосіб, передбачений діючим законодавством. Позивач не навів будь-якої аргументації своїм
побоюванням у разі повернення на батьківщину, які б ґрунтувалися на реальних подіях, або інших
доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими та відповідають вимогам абзацу
другого статті 1 Закону України «Про біженців».

Оскільки
судове рішення ухвалене на підставі повного та всебічного з»ясування
обставин справи, згідно вимог норм матеріально та процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для
скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст..ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1залишити без задоволення.

Постанову Дзержаниського районного суду
м. Харкова від 6 лютого 2007 року по справі за адміністративним позовом
громадянина ОСОБА_1до управління міграційної служби в Харківській області про
скасування наказу Управління міграційної служби в Харківській області від 22
травня 2006 року № 110 -о про відмову в оформленні документів для вирішення
питання щодо надання йому статусу біженця в Україні, зобов'язання Управління міграційної служби в Харківській області прийняти рішення про
оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в
Україні - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця.

Повний текст ухвали виготовлений 24
грудня 2007 року.

Головуючий підпис Сіренко О.І.

Судді підпис Мельнікова Л.В.

підпис
Григоров А.М.

ВІРНО: СУДДЯ: