Справа № К-28910/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня
2007 року м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

головуючого: Бутенка В.І.,

суддів: Сороки М.О.,

Лиски
Т.О.,

Панченка О.І.,

Штульмана І.В.,

при секретарі Єрко С.М.

з участю: Лопаєва
О. В., представників Державної податкової інспекції у м. Чернігові Машко О.П.,
Пряси О.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у м.
Чернігові на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18 липня
2006 року

за позовом Державної податкової
інспекції у м. Чернігові до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про
стягнення податкового боргу і за зустрічним позовом суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові (далі -
ДПІ) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,

встановила:

У березні 2005 року ДПІ звернулась до
господарського суду з
позовом до ОСОБА_1. про стягнення податкового
боргу.

У травні 2005 року ОСОБА_1. звернувся
до господарського суду з
позовом до ДПІ про
визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 31
серпня 2005 року первісний позов задоволено. Стягнуто
з ОСОБА_1. за рахунок його активів до державного бюджету 101
320,50 грн. податкового боргу по
податку на додану вартість, до місцевого бюджету 623,81 грн. податкового боргу з єдиного податку на
підприємницьку діяльність з фізичних осіб, до місцевого бюджету 12,02 грн. податкового боргу з надходжень від сплати
збору за забруднення
навколишнього природного середовища. У задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 18 липня 2006 року рішення суду першої інстанції
скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено, а
зустрічний позов задоволено. Визнано недійсним податкове повідомлення - рішення
№0/0 від 03.06.2004 р.. Стягнуто з Державного бюджету на користь
ОСОБА_1. 101320,50 грн. податкового боргу по податку на додану вартість, 623,81
грн. податкового боргу по податку на підприємницьку діяльність з фізичних осіб,
12,02 грн. податкового боргу з надходжень від сплати збору за забруднення
навколишнього середовища, 3,40 грн. державного мита за подання позовної заяви
та 170 грн. за подання апеляційної скарги.

У касаційній скарзі ДПІ, посилаючись
на порушення п. 6 Методики визначення
сум податкових зобов'язань за непрямими методами, затвердженої постановою
Кабінету Міністрі України від 27.05.2002 р. №697, п. 6.1, п.п. 6.2.4, п. 6.2
ст.6, п.п.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»,
п.4.3 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами», просить судове рішення апеляційної
інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що
відповідачем була проведена
комплексна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності ОСОБА_1. за період з 01.04.2001 р. по
31.03.2004 р. За результатами перевірки був складений акт №
156/17-219/ від 28.05.2004 р., на підставі якого було прийнято
податкове повідомлення - рішення № 0/0
від 03.06.2004 р., яким визначено податкове зобов'язання з ПДВ в сумі
67574 грн. основного платежу та 337773,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій,
всього 1013210, 50 грн.

Задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. п. 7.4.5 п.7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану вартість» не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними деклараціями. У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму
податкового кредиту, не підтверджену вказаними документами.

Відповідно до п.п.6.2.4
п.6.2 ст. 6 зазначеного Закону надання транспортних послуг з перевезення
вантажів оподатковується за ставкою, передбаченою п.6.1 вказаної статті - 20%.

Згідно п.п.17.1.3 п.17.1
ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли контролюючий орган самостійно
донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами,
викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього
Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти
відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за
кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору
(обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така
недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким
платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не
більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від
кількості податкових періодів, що минули.

Відмовляючи у
задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1. не надано доказів, які б спростували висновки акту перевірки, на
підставі якого прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення.

Скасовуючи судове
рішення та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив
з того, що відповідно
до п.п.4.3.3. ст. 4 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" методика визначення суми податкових зобов'язань за
непрямими методами затверджується Кабінетом Міністрів України і є загальною для
всіх платників податків. Відповідно до Постанови КМУ від 27.05.2002 р. № 697
(п.п.2, 5, 8, 9) під непрямими
методами визначення сум податкових зобов'язань платників податків розуміється визначення
сум їх податкових зобов'язань за оцінкою витрат платника податків, приросту
його активів, кількості осіб, які перебувають з ним у відносинах найму, а також оцінкою
інших елементів податкових баз, які приймаються для розрахунку податкового зобов'язання конкретного
податку, збору (обов'язкового платежу) відповідно до закону. При цьому оцінка елементів
баз здійснюється за допомогою інформації, одержаної з джерел інших, ніж
звітність або первинні документи.

Відповідно до п.19.1
ст.19 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами" пункт 4.3. статті 4 набрав
чинності з 01.04.2001 року. Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та
інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли
вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином ДПІ, проводячи перевірку СПД
Лопаєва із застосуванням непрямих методів,
повинен визначити показники доходів, одержаних платником податку, за допомогою інформації, одержаної з інших
джерел, ніж звітність або первинні документи.

Судом встановлено, що в
порушення вищезазначених норм, для визначення податкових баз приватного підприємця
використовувалась його податкова звітність та первинні документи. Непрямі методи
застосовані при відсутності правових підстав, а саме - в порушення п.3
Методики, оскільки рішення про застосування непрямих методів не має дати та
номеру, не містить правових підстав для їх застосування та передбачає застосування п.2.3.
Методичних рекомендацій визначення
сум податкових зобов'язань за непрямими методами, затверджених наказом ДПА від 05.07.02 р. № 312 ДСК, які не являються
нормативним актом. В порушення п. 9 ч.
1 Методики акт про результати перевірки платника податку не був
затверджений керівником відповідного податкового
органу. Бланк акту та текст в ньому є надрукованими, акт не містить граф для його затвердження.
Подальший запис про затвердження
вчинений кульковою ручкою поверх тексту.

За результатами судово-бухгалтерської експертизи та висновку експерта №73ц від 28.04.06р. у
справі, документально не підтверджуються висновки,
викладені в п. 2.5 вищевказаного акту
про заниження відповідачем податкового зобов'язання по податку на додану
вартість у 2001, 2002, 2003р.р. і січні-березні 2004р. в розмірі 67 547 грн.

За таких обставин
податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові від 03.06.2004р. № 0/0 суд апеляційної інстанції
обґрунтовано визнанав недійсним.

Висновок суду про те, що у ДПІ не було підстав
для визначення суми
податкового зобов'язання ОСОБА_1. з податку на додану вартість із застосування непрямих
методів з квітня 2001 року, оскільки застосування непрямих методів передбачено
лише з 1 січня 2002 року,
відповідає фактичним обставинам справи.

Разом з тим, суд апеляційної
інстанції помилково вирішив стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1.
101320,50 грн. податкового боргу по податку на додану вартість. Така сума
позивачем до бюджету не вносилась і спору з цього приводу немає. Тому у цій
частині рішення підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 225, 230, 231 КАС України,
колегія суддів,

постановила:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.
Чернігові задовольнити частково.

Постанову Київського
апеляційного господарського суду від 18 липня 2006 року змінити. Виключити із
резолютивної частини вказаної постанови вказівку про стягнення з Державного бюджету на
користь ОСОБА_1. 101320,50 грн. податкового боргу по податку на додану
вартість. В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судові рішення Вищого адміністративного суду
України, які ухвалені в порядку касаційного провадження, можуть бути оскаржені
лише за винятковими обставинами - з мотивів неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції однієї й тієї самої норми права; визнання судових
рішень міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, такими,
що порушують міжнародні зобов'язання України - протягом одного місяця з дня
відкриття таких обставин шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду
України.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно,

Відповідальний
секретар:
Єрко С.М.