Справа № 22ас-32/2007
Суддя: Морозовський В.І.
Дата ухвалення: 2007-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22ас - 32 / 2007 Постанову ухвалено під головуванням
Категорія 39 судді
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 лютого 2007 року місто
Вінниця

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючого
: Морозовського В. І.,

суддів: Оніщука
В.В. і Чорного В.І.,

при
секретарі: Шевчук Л.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою командира
військової частини А0705 на постанову Гайсинського районного суду Вінницької
області від 28 листопада 2006 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
військо­вої частини А0705 про визнання неправомірними дій командування частини
та стягнення грошової надбавки за безперервну військову службу, -

встановила:

У листопаді 2006 року ОСОБА_1
звернулись до суду із вказаним позовом, мотивованим тим, що станом на 30
листопада 2005 року строк її безперервної військової служби складав 20 років 7
місяців, а тому згідно Указу Президента України від 5 травня 2005 року № 389
"Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства
внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України
та Управління державної охорони України за безперервну службу" вона мала
право на отримання щомісячної надбавки до грошового забезпечення за безперервну
військову службу за період з 1 травня 2003 року по 1 березня 2005 року в
розмірі 50% грошового забезпечення. Проте,
командування військової частини А0705 дану надбавку виплачувало їй у заниженому
розмірі, у зв'язку з чим недоплата склала 3342,81 грн.

Постановою Гайсинського районного
суду Вінницької області від 28 листопада 2006 року позов задоволено:
бездіяльність командування військової частини А0705 у виконанні Указу
Президента України від 5 травня 2005 року № 389 щодо недонарахування та
невиплати ОСОБА_1 надбавки за безперервну
військову службу у встановленому розмірі визнана протиправною. З
відповідача на її користь стягнуто заборгованість в сумі 3342,81 грн.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим
обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального
права, просить судове рішення скасувати та постановити ухвалу про закриття
провадження у справі.

В ході розгляду справи апеляційним
судом позивач доводи апеляційної скарги заперечувала, вважаючи їх
безпідставними, тому просила скаргу відхилити та залишити постанову суду без
змін.

2

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду
був повідомлений завчасно та належним чином, у зв'язку з чим судовою колегією у
відповідності до ч.4 ст. 196 КАС України прийнято рішення про розгляд справи у
відсутності зазначеної
сторони.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення позивача, перевіривши законність та обгрунтованість
судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
скарга задоволенню не підлягає, при цьому виходить з таких підстав.

Відповідно до
ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або
ухвалу суду- без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що
всупереч твердженню відповідача, суд дослідив нормативно-правові
акти, що регулюють порядок і умови нарахування та виплати військово­службовцям
МО України щомісячної надбавки до грошового забезпечення за безперервну військову службу, дав їм належну оцінку в
мотивувальній частині постанови, а також дійшов вірного висновку про
невідповідність обмеження Міністром оборони України розмірів надбавки за
безперервну військову службу вимогам діючого на території України національного та міжнародного законодавства,
згідно яких ніхто не має права обмежувати . військовослужбовців у
наданих їм правах і свободах.

По справі також
встановлено та не заперечується апелянтом, що Міністром оборони України виданий
наказ № 308 від 30 липня 2004 року, на підставі якого виплата зазначеної
надбавки військовослужбовцям структурних підрозділів центрального апарату МО України,
Генерального штабу Збройних Сил України та їх функціональних органів
військового управ­ління, що утримуються на
окремих штатах, здійснюється без обмежень, які розповсюджені на військовослужбовців
інших структурних підрозділів МО
України.

Зазначене розмежування у виплаті грошового забезпечення, одною із складових
частин якого є надбавка за безперервну військову службу і яке у
відповідності до ч.3 ст.9 Закону України
"Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх
сімей" мало б визначатись залежно від посади, військового звання,
кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов
військової служби, а фактично встановлюється в залежності від місця проходження служби окремими з
військовослужбовців, не відповідає вимогам вказаного вище Закону та
суперечить конституційним засадам рівності прав і свобод людини та громадянина,
гарантованим ст.ст.21 і 24 Конституції України.

Крім того, зі
змісту розділу 4 Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в
Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №
149 від 26 травня 2003 року, випливає, що підставою позбавлення військовослужбовця
виплати цієї надбавки є наказ відповідного командира (начальника) військової
частини, військового навчального закладу, організації, установи. Натомість
відповідачем не надано подібних наказів із зазначенням підстав позбавлення
позивача або виплати "їй цієї надбавки у заниженому розмірі.

Відповідачем в апеляційній скарзі не наведено жодної з обставин, які у
відповідності до ч.1 ст.157 та ст.203 КАС України є підставою для закриття
провадження у справі.

Оскільки доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду, який, правильно встановивши дійсні обставини справи, ухвалив
постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для скасування або зміни постанови
суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст.
198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів -

ухвалила:

3

Апеляційну скаргу командира військової частини А0705 залишити без
задоволення, а постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 28
листопада 2006 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця.