Справа № 2-а-16505/2007
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2007-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул. Островського, 14
тел/факс (0432) 61-86-28, e-mail:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня
2007 року
м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд

в складі: головуючого - судді Мельник-Томенко Ж.М.

при секретарі -
Пивовар І.М.

за
участю сторін:

представника
прокуратури Каменяр С.В.,

позивача
Черепахи Т.П. - представник за дорученням,

відповідач
у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Про день, час і
місце розгляду справи повідомлено завчасно і належним чином,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом
прокурора Вінницького району в інтересах Вінницького обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницького району в інтересах Вінницького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до суду з позовом до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських
санкцій в розмірі 2383 грн. 34 коп. та пені в розмірі 128 грн. 88 коп., а
всього на суму 2512 грн. 22 коп.

Позов мотивовано тим, що, не виконуючи вимоги ст.ст. 18, 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідач не
забезпечив встановленого нормативу одного робочого місця, призначеного для
працевлаштування інваліда. Згідно
вказаного Закону, відповідач повинен був
самостійно нарахувати і сплатити Вінницькому обласному відділенню Фонду
соціального захисту інвалідів до 15.04.2007 року кошти, у розмірі половини
середньорічної зарплати за 2006 рік, що становить 2383 грн. 34 коп. за 1
нестворене робоче місце для інваліда. Відповідно до ст. 20 Закону відповідачу у
зв'язку з порушенням термінів сплати адміністративно - господарських
санкцій нараховано пеню в розмірі 128
грн. 88 коп. Таким чином, загальна сума боргу становить 2512 грн. 22 коп.
Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму боргу.

У судовому засіданні представник прокуратури, представник позивача позов
підтримали повністю та посилаючись на обставини викладені у позовній заяві,
просили суд задоволити позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі.
Про день, час і місце розгляду справи повідомлено завчасно і належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника прокуратури, представника позивача,
дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку,
що в задоволені позову слід відмовити, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач
просить стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
адміністративно-господарські санкції 2382 грн. 34 коп. та пеню в розмірі 128
грн. 88 коп. за одне незайняте робоче місце, призначене для працевлаштування
інваліда в 2006 р., Обґрунтовуючи свої вимоги
позивач вказує, що відповідач зобов'язаний був створити в 2006 р. 1
робоче місце для працевлаштування інваліда, але відповідач в 2006 році дане
вакантне місце інваліда не було зайняте, у зв'язку з чим відповідач повинен
сплатити штрафні санкції у загальній сумі 2383 грн. 34 коп. (середню річну
заробітну плату за 2006 р. за 1 не створене робоче місце для інваліда) та пеню
у розмірі 128 грн. 88 коп.

Статтею 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що для
підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману
працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників
облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного
робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому
числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні
особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування
інвалідів.

Статтею 18 Закону встановлено, що
підприємства, установи, організації фізичні особи, які використовують найману
працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці
з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати
державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленою Кабінетом
Міністрів України.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких
визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному
підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації
громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману
працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не
зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на
яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче
місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом
визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка
використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому
числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними
особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15
квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу,
встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до
правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених
цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського
кодексу України

Згідно наданих суду документів, зокрема, звіту відповідача,
середньооблікова чисельність штатних працівників в 2006 році становила 9 осіб, згідно ст. 19 Закону із застосуванням
правил арифметичного округлення кількість робочих місць для працевлаштування
інвалідів в 2006 році визначена - 1 місце.

З аналізу положень Закону України
"Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" витікає, що фізичні особи, які
використовують найману працю, самостійно займаються працевлаштуванням інвалідів
в порядку ст.18 Закону, при цьому ст.18 Закону встановлено, що відповідач
повинен надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для
організації працевлаштування інвалідів.

Статтею 238 Господарського кодексу України
передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування
адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або
майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його наслідків.

Таким чином, адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані за порушення правил, встановлених законодавчими
актами.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу
України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських
відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення
правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У
разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за
порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність,
якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим
внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за
даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, як вбачається із змісту ст. 20 Закону
України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідно до
обставин справи, позивач не уповноважений на визначення розміру та стягнення
адміністративно-господарських санкцій з відповідача. За таких підстав, позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18, 19, 20
Закону України «Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», ст.ст. 11, 71, 86, 128, 159, 163, 186 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову прокурора Вінницького району в інтересах Вінницького
обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських
санкцій та пені, відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне
оскарження або після розгляду апеляційної скарги у випадку її подання будь-якою
зі сторін.

Постанова може бути оскаржена до адміністративного суду апеляційної
інстанції шляхом подання заяви про оскарження постанови до Вінницького
окружного адміністративного суду в 10-денний строк з дня складання постанови у
повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Мельник-Томенко Ж.М.