Справа № К-16500/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2007 року м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду
України в складі:

головуючого-судді Бутенка В.І.,

суддів: Лиски
Т.О., Панченка О.І., Сороки М.О., Штульмана І.В.,

при секретарі
Мацюк Т.С.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 23
листопада 2005 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 лютого
2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ірпінської
міської ради Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
недійсним рішення виконкому Ірпінської міської ради №50/1 від 15.03.2005 року,
-

встановила:

У липні 2005 року ОСОБА_1 пред'явила в суд позов до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Ірпіньської міської ради
Київської області про визначення порядку користування присадибною земельною ділянкою,
усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування моральної шкоди та
визнання незаконним рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 501
від 15 березня 2005 року.

Позивачка
зазначала, що їй на праві приватної власності належить 210 частини жилого
будинку № 13 з відповідною частиною господарських будівель АДРЕСА_1,
відповідачі по справі є співвласниками будинку в різних частках: ОСОБА_2
належить 24/100 частини будинку з відповідною частиною господарських будівель,
ОСОБА_3 - 23/100 частини будинку з відповідною частиною господарських будівель
і ОСОБА_4 - 29/100 частин будинку з відповідною частиною господарських
будівель.

Належний їм жилий будинок з господарськими будівлями
розміщений на земельній ділянці площею 1002 кв.м, хоч за будинком згідно
рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 20 від 12 листопада 1954
року закріплена земельна ділянка площею 1200 кв.м.

На час придбання кожним із співвласників частини будинку
був добровільно визначений порядок користування присадибною земельною ділянкою
із встановленням внутрішніх парканів.

Однак відповідачка ОСОБА_2 знесла належні їй (ОСОБА_2)
споруди і самовільно розпочала будівництво нового жилого будинку.

Під час з'ясування нею (ОСОБА_1) підстав будівництва
будинку ОСОБА_2, їй стало відомо, що рішенням виконавчого комітету Ірпінської
міської ради від № 501 від 15 березня 2005 року ОСОБА_2 дозволено провести
переобладнання жилого будинку „Б-б-б-1" із збільшенням його розмірів та із
блокуванням з її сараєм „Г".

Позивачка, посилаючись на те, що дане рішення виконавчого
комітету порушує її права, оскільки
будинок будується на близькій відстані від її будинку та руйнується її погріб
просила визнати рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 501 від
15 березня 2005 року незаконним і скасувати його та зобов'язати ОСОБА_2 знести
самовільно залитий фундамент будинку на садибі АДРЕСА_1, звільнити зайняту
частину її земельної ділянки, відновити зруйнований паркан та визначити порядок
користування присадибною земельною ділянкою, виділивши їй в користування
частину земельної ділянки, що вигороджена парканом відповідно до технічного
паспорту станом на 1998 рік.

Крім того, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 3000
грн. моральної шкоди, а з усіх відповідачів - судові витрати на її користь.

У вересні 2005 року ОСОБА_2 звернулася в суд із
зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку
користування спірною присадибною земельною ділянкою, що біля будинку АДРЕСА_1,
в якій просила виділити їй в користування частину земельної ділянки, що
вигороджена парканом відповідно до даних технічного паспорта станом на 2004
рік, усунути перешкоди в користуванні приватною власністю та стягнути з ОСОБА_1
10000 грн. на відшкодування їй моральної шкоди.

Ухвалою Ірпінського міського суду від 10 жовтня 2005 року
позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов'язання ОСОБА_2 знести самовільно залитий
фундамент будинку на садибі АДРЕСА_1, звільнити зайнятої ОСОБА_2 частини
земельної ділянки ОСОБА_1, відновити зруйнований паркан, визначити порядок
користування земельною ділянкою і відшкодування моральної шкоди та вимоги
ОСОБА_2 за зустрічним позовом щодо визначення порядку користування земельною
ділянкою, усунення перешкод в користуванні приватною власністю, відшкодування
моральної шкоди виділено в окреме провадження для розгляду в порядку цивільного
судочинства із зупиненням провадження в даній справі до розгляду в порядку
адміністративного судочинства вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення
виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 501 від 15
березня 2006 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свої вимоги щодо
визнання рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 501 від 15
березня 2005 року незаконним,
посилаючись на те, що вона, як співвласник будинку АДРЕСА_1 не давала згоди на
переобладнання будинку ОСОБА_2 зі збільшенням розмірів за рахунок добудов до
будинку, оскільки порушуються її права,
як співвласника будинку.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області
від 23 листопада 2005 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 16 лютого 2006 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

ОСОБА_1 відмовлено в позові до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про визнання не
чинним рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області №
501 від 15 березня 2005 року в частині дачі дозволу ОСОБА_2 на переобладнання
будинку „Б-б-б-і" зі збільшенням розмірів за рахунок добудови.

В касаційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків
суду обставинам справи, ставить питання про скасування постановлених по справі
судових рішень з направленням її на новий розгляд до апеляційного суду.

Колегія суддів
вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи
судові рішення суди виходили з того, що даний спір є справою
адміністративної юрисдикції. Проте з таким висновком погодитися не можна
виходячи з наведеного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі
адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий
спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Судами встановлено, що спірні правовідносини між
сторонами виникли у зв'язку з перебудовою відповідачкою ОСОБА_2 належної їй
частини будинку на земельній ділянці,
яка знаходиться у спільному користуванні кількох власників, порядок
користування якою був раніше визначений ними з встановленням внутрішніх
парканів на межах які їх розділяли.

Предметом спору в
даній справі є реалізація повноважень приватного власника щодо володіння,
користування і розпорядження своєю власністю і землею.

Компетенція адміністративних судів, встановлена ст.17
Кодексу, на цей спір не поширюється, оскільки даний позов не є
адміністративним, тому, що вимоги позивача не стосуються захисту його прав,
свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку
органів державної влади, він повинен розглядатись в порядку цивільного
судочинства.

Тобто між сторонами існує спір про право, що в свою чергу
виключає розгляд зазначеної справи в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, і ту обставину, що помилки при
визначенні виду судочинства відносно даної справи допустили саме суди, а також
те, що позивачка ОСОБА_1 при зверненні до суду правильно визначилась у
законодавстві при подачі позовної заяві, а помилка судів не може бути перешкодою
гарантованого конституційного права на судовий захист, усі ухвалені в даній
справі судові рішення відповідно до п. 4 частини 1 статті 230 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягають скасуванню з
направленням справи на
новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 221, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 23 листопада 2005 року та ухвалу колегії суддів судової
палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 16
лютого 2006 року скасувати і справу
направити на новий розгляд в порядку цивільного судочинства до суду першої
інстанції.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення і
оскарженню не підлягає, за винятком випадків, передбачених ст. 237 КАС України.

Головуючий

Судді: