Справа № К-3990/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Хмельницького міськрайонного суду від 08 квітня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької області від 12 липня 2004 року у справі
за скаргою ОСОБА_1на рішення Хмельницької міської ради, -

встановила:

В грудні 2003 року ОСОБА_1
звернувся до суду зі скаргою на рішення Хмельницької міської ради від
16.03.1999 р. №14 "Про затвердження правил благоустрою, забезпечення
чистоти і порядку додержання тиші в громадських місцях на території міста
Хмельницького", в якій просив скасувати розділ 2 вказаного рішення
"Організація прибирання та благоустрою", посилаючись на те, що останнім
порушені його конституційні права на безпечне для життя і здоров'я довкілля,
право користування об'єктами комунальної власності, порушено заборону
використання примусової праці. В обґрунтування скарги заявник зазначав, що
спірний розділ рішення прийнятий суб'єктом оскарження з перевищенням
повноважень та покладає на нього обов'язки не передбачені законодавством
України. Зокрема, зобов'язуючи підприємства, установи, організації та громадян
проводити комплекс робіт спрямованих на наведення чистоти і порядку на
прилеглих територіях, органи місцевого самоврядування перекладають на них
обов'язки комунальних служб міста, використовуючи таким чином примусову працю.

Листом Хмельницької міської ради
від 08.12.2003 р. заявнику у задоволенні скарги відмовлено.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 08 квітня 2004 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької області від 12 липня 2004 року, у задоволенні
скарги ОСОБА_1 про скасування рішення Хмельницької міської ради від 16.03.1999
року №14 "Про затвердження правил благоустрою, забезпечення чистоти і
порядку, додержання тиші в громадських місцях на території міста
Хмельницького" в частині розділу 2 "Організація прибирання та
благоустрою" - було відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся
до Верховного Суду України з касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК
України 1963 року, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права, просив вказане судове рішення скасувати, а справу
направити на новий апеляційний розгляд.

Листом Верховного Суду України від
12.10.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою
було передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку
касаційного провадження.

Перевіривши зазначене рішення суду
апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги на відповідність нормам
матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції виходив з положень ст. 30
ЦПК України 1963 року, якою визначено, що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки скаржником не було
підтверджено належними доказами факт порушення спірним рішенням його
конституційних прав на безпечне для життя та здоров'я довкілля, створення
перешкод для реалізації права користування об'єктами комунальної власності,
володіння, користування та розпорядження своєю власністю, колегія судді
апеляційного суду обґрунтовано погодилась із висновками суду першої інстанції
та залишила в силі його рішення.

Крім наведеного слід зазначити, що
частиною 7 статті 41 Конституції України
передбачено заборону використання власності із шкодою для прав, свобод
та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршення екологічної ситуації та
природних якостей землі.

Статтею 50 Конституції України гарантується право на безпечне для життя та
здоров'я оточуюче середовище.

Реалізація зазначених положень
Конституції України та досягнення передбаченого ними соціального ефекту
об'єктивно можлива лише за участі кожного окремо взятого громадянина. Причому
формою реалізації такої участі може бути, зокрема, безпосередня індивідуальна
зайнятість суб'єкта господарювання чи громадянина спрямована на дотримання
правил благоустрою.

Спірним рішенням Хмельницької
міськради були розподілені обов'язки з прибирання територій між суб'єктами
господарювання відповідно до територій на які поширюється їх господарська
діяльність чи право власності та прилеглі до них території, зокрема, власників
приватних домоволодінь зобов'язано прибирати присадибну ділянку, зелену зону й
тротуар, що не суперечить вищенаведеним положенням Конституції.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі обставини справи, перевіривши доводи та
давши їм належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції ухвалив рішення, що
відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в касаційній
скарзі доводи зазначені висновки суду не спростовують і зводяться до незгоди з
ними.

Відповідно до ст. 86 КАС
України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, оскільки при
вирішенні справи судом правильно застосовані норми матеріального права,
порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення, а
рішення Хмельницького міськрайонного суду від 08 квітня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької області від 12 липня 2004 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: