Справа № 22-а-1079/2007
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2007-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
Справа №
Головуючий 1 інстанції: Яризько В.О.
Доповідач: Філатов Ю.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2007 р.
Справа № 22-а-1079/2007

Колегія суддів у
складі:

головуючий суддя
Філатов Ю.М., судді Водолажська Н.С., Шевцова Н.В.

при секретарі
Волошиній Я.В.

за участю
представників:

позивача - Печко О.С.

відповідача - Борисовський Г.О., Сокара Н.Ю.

прокурор - Зуєва
І.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду апеляційні скарги позивача, ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова та прокуратури Харківської області на постанову
господарського суду Харківської області від 16.05.2006р. по справі №
АС-42/59-07

за позовом ДПІ у Дзержинському
районі м. Харкова

до ПП "КСК" та ПФ
"Агросоюз"

за участю прокурора Харківської області

про визнання недійсними господарських зобов'язань

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Державна
податкова інспекції у Дзержинському районі м. Харкова, звернувся до
господарського суду Харківської області з позовом до ПП "КСК" та ПФ
"Агросоюз", яким просить визнати недійсними господарські зобов'язання
відповідачів на загальну суму 2467080,45 грн., що виникли у підприємств на
підставі вчинення ними правочинів в період з 01.11.2005р. по 31.03.2006р., на
підставі ст. 207 ГК України та застосувати наслідки, що передбачені ч. 1 ст.
208 ГК України.

Листом від 06.04.07р.
прокурор Харківської області повідомив суд про свій вступ у дану справу,
підтримуючи позовні вимоги позивача.

Постановою господарського
суду Харківської області від 16.05.2006р. по справі № АС-42/59-07в задоволені
позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з
вказаною постановою суду, подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати
постанову господарського суду Харківської області від 16.05.2006р. по справі №
АС-42/59-07 та прийняти нову, якою позов задовольнити, вважає, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та неповно
дослідив докази, на які посилався позивач.

Також апеляційна скарга
була подана прокуратурою Харківської області, яка також просить скасувати
постанову господарського суду Харківської області від 16.05.2006р. по справі №
АС-42/59-07 та прийняти нову, якою позов задовольнити, вважає, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та неповно
дослідив докази, на які посилався позивач.

Розглянувши матеріали
справи, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін та представника
прокурора судова колегія встановила наступне.

ПФ «Агросоюз» та ПП «КСК»
уклали договори поставки № 10 від 01.11.05р, № 4 від 16.01.2006 р. та № 15 від
15.02.2006 р. та №18 від 31.03.06р., на підставі яких ПП «КСК» зобов'язувалося
здійснити поставку запчастин до тракторів ХТЗ, а ПФ «Агросоюз» зобов'язувалося
здійснити оплату запчастин.

На виконання вимог
вказаних договорів ПП "КСК" поставив ПФ "Агросоюз"
запчастини до тракторів на загальну суму 1641330,57грн., що підтверджується
податковими накладними від 30.11.05р. №82, від 01.12.05р. №85, від 05.12.05р.
№87, від 15.02.2006р. №19, від 15.02.2006р. №20, від 27.01.2006р. №7, від
18.01.2006р. №4, від 15.02.2006р. №18, від 01.04.06р. №26, від 02.04.06р. №27,
від 10.04.06р. №29.

За отримані запчастини
розрахунки були проведені у повному обсязі в безготівковій формі, що
підтверджується наданими платіжними дорученнями, що свідчить про здійснення
2-відповідачем своєї господарської діяльності на законних підставах. Факт
отримання коштів за реалізовані запчастини також підтвердила ОСОБА_1., колишній
директор ПП "КСК", яка була допитана в суді першої інстанції в якості
свідка.

Судом першої інстанції у
позивача було витребувано особову справу платника податку ПП "КСК"
для огляду її у судовому засіданні. З даної справи вбачається, що ПП
"КСК" останній звіт з ПДВ було надано за квітень 2004р., з травня
2004р. не звітує та має заборгованість у розмірі 5284,99грн. У вересні 2005р.
змінився власник та керівник цього підприємства. Ним стала ОСОБА_1., в зв'язку
з чим було проведено перереєстрацію статутних та інших документів підприємства,
відомості про що знаходяться в даній справі. Також ОСОБА_1. було відкрито новий
розрахунковий рахунок в банківській установі, про відкриття якого банк
повідомив ДПІ. Також в особовій справі знаходяться всі реквізити (юридична
адреса підприємства та фактична адреса директора, та засоби зв'язку з новим
власником та директором ОСОБА_1.). Юридична адреса підприємства залишилась
попередня, за місцем проживання колишнього власника м. Харків АДРЕСА_1.
Незважаючи на проведені в вересні 2005р. зміни власника підприємства та
повідомлення про це позивача, позивачем 28.11.05р. було складено акт про
анулювання свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ ПГТ "КСК", який було
направлено на юридичну адресу 1-відповідача, та яку він не отримав. На інші
адреси, що були зазначені директором підприємства, таке повідомлення не
направлялось.

Як пояснила в судовому
засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1., вона займалася господарською
діяльністю свого підприємства та здавала звітність до ДПІ, але надати копії
податкової звітності з відміткою ДПІ про її прийняття не може в зв'язку з їх
втратою.

Як вбачається з довідки
позивача та особової справи платника податку, ПП "КСК" з травня
2004р. перед ДПІ не звітує.

Таким чином, враховуючи,
що ПП "КСК" з листопада 2005 року проводило господарську діяльність в
значних розмірах, але до ДПІ не звітувало, податки не сплачувало, в наявності
факт ухилення таким підприємством від сплати податків, на що позивач при
проведенні перевірки такого підприємства та подачі позову до господарського
суду про визнання його банкрутом, уваги не звернув, не зважаючи на те, що через
розрахунковий рахунок 1-відповідача проходили значні суми за продані товари.
Кримінальна справа за фактом ухилення від сплати податків стосовно ОСОБА_1.
також не порушувалась.

Відмовляючи в задоволені
позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Для вирішення спору про
визнання господарського зобов'язання недійсним в порядку ст. 207 ГК України,
необхідно встановити наявність обставин, з якими закон пов'язує їх недійсність,
а саме наявність протиправної мети (умислу) при здійсненні зобов'язання.

Наявність умислу по
угодам, стосовно дійсності яких виник спір, входять до предмету доказування в
судовому процесі. Факт по несплаті податків однією зі сторін договору є
правопорушенням, а не наявністю умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави та суспільства.

Згідно ст.67 Конституції
України - кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Ст. ст. 2, 4, 9 Закону
України „Про систему оподаткування" передбачений обов'язок платників
податків, яким зокрема є і суб'єкт підприємницької діяльності, сплачувати
податки і збори до бюджетів та до державних цільових фондів у порядку та на
умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1
Закону України "Про податок на додану вартість", платник податку -
особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення
до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на
митну територію України.

Платники податку,
визначені у підпунктах "а", "в", "г",
"д" пункту 10.1 статті 10, відповідають за дотримання достовірності
та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його
внесення до бюджету відповідно до закону (п.10.2. ст. 10 Закону).

Таким чином, як випливає з
вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі в разі
ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування а тому і
на визнання таких угод недійсними.

Недотримання ПП «КСК»
вимог податкового законодавства не може розцінюватися як умисел на укладення
спірних угод з метою ухилення від сплати податків. Так, відповідно до ч. 3 п. 3
постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.10.2004 р. № 15 «Про деякі
питання застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати
податків, зборів, інших обов'язкових платежів» про наявність умислу на ухилення
від сплати податків, зборів, інших обов'язкових платежів можуть свідчити,
наприклад: відсутність податкового обліку чи ведення його з порушенням
установленого порядку; перекручування в обліковій або звітній документації;
неоприбуткування готівкових коштів, одержаних за виконання робіт чи надання
послуг; ведення подвійного (офіційного та неофіційного) обліку; використання
банківських рахунків, про які не повідомлено органи державної податкової
служби; завищення фактичних затрат, що включаються до собівартості реалізованої
продукції, тощо. Пункт 4 вказаної Постанови також роз'яснює, що необхідно
розмежовувати ухилення від сплати обов'язкових платежів і несвоєчасну їх сплату
за відсутності умислу на несплату. Особа, яка не мала наміру ухилитися від
сплати зазначених платежів, а не сплатила їх з інших причин, може бути
притягнута лише до встановленої законом відповідальності за порушення
податкового законодавства, пов'язані з обчисленням і сплатою цих платежів.
Відповідно до законодавства з питань оподаткування зазначене діяння є
фінансовим (податковим) правопорушенням, відповідальність за яке може
наставати, зокрема, за підпунктом 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" - у разі, коли несплата пов'язана з неподанням
платником податкової декларації у визначені законом строки, або ж за п. 11 ч. 1
ст. 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" -
якщо несплата зумовлена відсутністю податкового обліку, веденням його з
порушенням порядку встановленого законодавством.

В інших випадках
передбачена кримінальна відповідальність за ухилення від сплати податків.

За таких обставин покупець
не може нести відповідальність як за несплату податків продавцями, так і за
можливу недостовірність відомостей про них, включених до Єдиного державного
реєстру, за умови необізнаності покупця щодо такої.

Чинним на момент розгляду
справи Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" було встановлено, що, якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою
особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до
нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя
особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати
про те, що такі відомості є недостовірними (ч.1, ч.2 ст.18 Закону).

Стаття 19 Конституції
України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не
можуть визнавати угоди недійсними при несплаті податків продавцем, оскільки
чинне законодавство не встановлює підстав для визнання таких угод недійсними.

Такої ж позиції
дотримується і Верховний суд України в постанові від 26.09.2006р.

Крім того, положення
ст.ст.207 та 208 ГК слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який
вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас
суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч.1 ст.203, ч.2 ст.215
ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину не дійсним судом не
вимагається.

Органи державної
податкової служби, вказані в абзаці першому ст. 10 закону "Про державну
податкову службу в Україні", можуть на підставі п. 11 цієї статті
звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних
за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Санкції, встановлені ч.1
ст.208 ГК України, не можуть застосовуватися як сам факт несплати податків
(зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін договору. За таких
обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину.

Частиною 1 ст.208 ГК
передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст. 41
Конституції, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована
виключно рішенням суду
у випадках, обсязі
та порядку, встановлених
законом. Оскільки санкції, передбачені цією частиною, <% конфіскаційними,
стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення
господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є
адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст.
238 ГК. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків,
встановлених ст. 250 ГК - протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але
не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Колегія суддів
погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Також колегія суддів
зазначає, що в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем було
надано для приєднання до матеріалів справи довідку з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 78-80), згідно якої на момент
вчинення спірних правочинів реєстрація ПП "КСК" припинена не була.
Отже на момент укладення спірних угод ПП "КСК" мало цивільну
правоздатність.

Також необхідно зазначити,
що згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивачем та прокуратурою
не було доведено наявності у відповідачів умислу на укладення угоди з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства..

На підставі викладеного
судова колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального права, керуючись ст.. ст.. 160,167, 195,
196, 198, 200, 205 ,206, 209, 254 КАС України

ухвалила:

Постанову
господарського суду Харківської області від 16.05.2006р. по справі №
АС-42/59-07 залишити без змін.

Апеляційні
скарги позивача, ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова та прокуратури Харківської
області залишити без задоволення.

Роз'яснити
сторонам, що вони мають право подати касаційну скаргу на дану ухвалу до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної
сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Справу
направити до суду першої інстанції.

Повний
текст ухвали виготовлений 29.10.2007р.

Головуючий суддя
Філатов Ю.М.

Судді
Водолажська Н.С.

Шевцова Н.В.