Справа № К-26775/06
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2007-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. - головуючий,

Амєліна С.Є. -
суддя-доповідач,

Гуріна М.І.,

Кобилянського М.Г.,

Ліпського Д.В.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань у Летичівському районі Хмельницької
області на постанову Господарського суду Хмельницької області від 06 квітня
2006 року та ухвалу Житомирського апеляційного господарського суду від 04 липня
2006 року в справі за позовом Управління Пенсійного фонду України у
Летичівському районі Хмельницької області до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у Летичівському районі Хмельницької області про
зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

01 березня 2006 року Управління Пенсійного фонду України
у Летичівському районі Хмельницької області звернулося в суд з вказаним
адміністративним позовом.

Просило визнати нечинними дії та зобов'язати Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань у Летичівському районі Хмельницької
області підписати акт звірки суми виплачених пенсій по інвалідності та включити
до нього не прийняту до відшкодування суму 6 859, 30 грн.

Постановою Господарського суду Хмельницької області від
06 квітня 2006 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного
господарського суду від 04 липня 2006 року, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач зазначає, зокрема, що суди
неправомірно застосували до спірних правовідносин Угоду «Про гарантії прав
громадян держав-учасниць Співдружності незалежних держав в галузі професійного
забезпечення» від 13 березня 1992 року, оскільки її не було ратифіковано
Верховною Радою України. Посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить скасувати судове рішення.

Перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального й процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про
те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. одержали трудове каліцтво на території колишньої Російської РФСР у
1990 році, є інвалідами ІІІ групи і їм в Україні виплачується пенсія.

Зокрема, за період 01 січня 2004 року по 01 лютого 2006
року Управлінням Пенсійного фонду України у Летичівському районі Хмельницької
області вказаним особам здійснювалася виплата пенсій на загальну суму 6 859, 30
грн.

Проте, відповідачем не приймаються до заліку та не
відшкодовується витрати пенсійного фонду, пов'язані з виплатою пенсій по
інвалідності, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві на
території колишньої РРФСР.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування встановлено, що загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає
надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі
хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в
інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються
шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом,
громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, в Україні залежно від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного соціального страхування:

пенсійне страхування;

страхування у зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням;

медичне страхування;

страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності;

страхування на випадок безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними у
частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального
страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому
порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (стаття 12
Основ).

За пенсійним страхуванням згідно зі статтею
25 Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення:

пенсії за віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених пунктом 4 цієї статті;

медичні профілактично-реабілітаційні заходи;

допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання
надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення:

профілактичні заходи по запобіганню нещасним
випадкам на виробництві та професійним захворюванням;

відновлення здоров'я та працездатності
потерпілого;

допомога по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

відшкодування збитків, заподіяних
працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням
ним своїх трудових обов'язків;

пенсія по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійного захворювання;

пенсія у зв'язку із втратою годувальника,
який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання;

допомога на поховання осіб, які померли
внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

У частині 4 статті 26
Основ встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до
належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є
наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ, є
Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві положення) Закону України “Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”, який набрав чинності з 1 квітня 2001 року, встановлено, що
Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх
сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати
та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду
України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені
потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків
на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів
страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Частиною 2 статті 24 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи
надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори
щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право
звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування
щодо відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на таку категорію інвалідів, щодо відшкодування
витрат на виплату пенсій яким виник спір.

За змістом частини 2 статті 2 зазначеного Закону особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам
внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних
з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по
страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не
залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом “а” статті 27 Закону України “Про
пенсійне забезпечення” встановлено, що громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від
стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI (Прикінцеві
положення) Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності” відшкодування шкоди, медична, професійна
та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України також зазначеним у статті 8 цього
Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI
встановлено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і
організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок
Фонду та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду страхові
платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров`я
потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного вище пункту, Фонд
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України "Про охорону
праці", які ліквідуються.

Доводи Відділення ФССНВ про поширення на спірні відносини
положень Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, підписаної 9 вересня
1994 року між частиною держав колишнього СРСР, не є обґрунтованими.

Статтею 2 цієї Угоди передбачено, що відшкодування шкоди,
завданої працівнику внаслідок трудового каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати працездатності в результаті нещасного випадку на
виробництві, пов'язаного з виконанням працівниками трудових обов'язків, після
переїзду потерпілого на територію іншої Сторони), смерті здійснюється
роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалось на працівника в момент
одержання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті.

Роботодавець, відповідальний за завдання шкоди, здійснює
її відшкодування відповідно до свого національного законодавства.

Зі змісту процитованої норми випливає, що вона регулює
інші відносини, а не ті, які є предметом спору у даній справі та пов'язані з
відшкодуванням витрат ПФУ, понесених у зв'язку з виплатою пенсій особам, які
стали інвалідами внаслідок нещасного випадку на виробництві на території інших
республік СРСР до проголошення Україною незалежності.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян
держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення
від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної
Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати,
пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава,
яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами
можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що
страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік
СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Разом з тим, обраний у цій справі спосіб
захисту (відновлення) порушеного права колегія суддів вважає частково таким, що
не відповідає змісту прав Управління ПФУ щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений
постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань від 4 березня 2003 року № 5-4/4, не врегульовує спірних відносин,
які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків
розраховано на відсутність спору.

Згаданий Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному
фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" (крім осіб, зазначених
у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними
трудових обов'язків.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, з урахуванням наведених норм права правомірно
зобов'язав Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у Летичівському районі Хмельницької області включити в
акт звірки суми виплачених пенсій ОСОБА_1. та ОСОБА_2. в сумі 6 859, 30 грн.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального
та матеріального права, тому передбачених Кодексом адміністративного
судочинства України підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у
Летичівському районі Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову
Господарського суду Хмельницької області від 06 квітня 2006 року та ухвалу
Житомирського апеляційного господарського суду від 04 липня 2006 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня їх відкриття.

Судді:

М.І. Цуркан С.Є. Амєлін М.І. Гурін М.Г. Кобилянський Д.В. Ліпський