Справа № к-24382/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2007 року м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка
В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О., Штульмана І.В.,

провівши в
порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за касаційною
скаргою Управління праці та соціального захисту населення Первомайської міської
ради Миколаївської області на рішення Первомайського районного суду
Миколаївської області від 27 березня 2006 року та постанову апеляційного суду
Миколаївської області від 25 травня 2006 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Первомайської міської ради про
стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 рік та відшкодування
моральної шкоди, -

в
с т а н о в и л а :

В лютому 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Управління та соціального захисту населення
Первомайської міської ради (далі - УПСЗН Первомайської міськради, відповідач)
про стягнення компенсаційних виплат та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
заявник вказував, що він має статус учасника ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 3 категорії і, у зв'язку з цим, відповідно до ст. 48 Закону
України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ),
відноситься до числа осіб, які мають право на отримання щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

Проте, відповідачем вказані виплати
не здійснювались з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від
12.07.2005 р. №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Посилаючись на порушення своїх
прав, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача 996,00 грн. щорічної допомоги на
оздоровлення та 3000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду від 27 березня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1. було
задоволено частково та стягнуто з відповідача на його користь 996,00 грн.
щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 рік, 300,00 грн. моральної шкоди та
51,00 грн. судових витрат.

Постановою апеляційного суду
Миколаївської області від 25 травня 2006 року частково задоволено апеляційну
скаргу УПСЗН Первомайської міськради та скасовано рішення суду першої інстанції
в частині задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди і в цій частині
постановлено нове рішення - про відмову у задоволенні позову. В решті рішення
залишено без змін.

Не погоджуючись із постановленими
по справі судовими рішеннями в частині задоволення позову, відповідач звернувся
до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм матеріального права, просить в цій частині
зазначені рішення судів скасувати.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

При розгляді справи судом першої
інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС 3 категорії.

Відповідно до статті 48 Закону
№796-ХІІ, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3
категорії мають право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі трьох
мінімальних заробітних тат. При цьому, розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (частина 7 статті 48 Закону № 796-ХІІ).

Встановивши у судовому засіданні,
що ОСОБА_1 має статус особи, яка брала участь у ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи 3 категорії, суд обґрунтовано визнав за позивачем
право на отримання щорічної допомоги за 2005 рік саме в цьому розмірі.

Зазначений висновок випливає з наступного.

Статтею 3 Конституції України
встановлено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність
і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава
відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком держави.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 12.07.2005 р. №562, на яку посилається відповідач у своїй касаційній
скарзі, встановлено конкретні розміри виплат у визначеній сумі, що суперечить
вимогам Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Однак, Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" визначено вказані виплати в кратному розмірі від мінімальної
заробітної плати в Україні. Даним Законом (статті 62 та 67) Кабінету Міністрів
надано право проводити лише роз'яснення порядку застосування цього Закону,
якою, зокрема, є постанова Кабінету Міністрів України №987 від 20.06.2000 року
"Про затвердження Порядку використання коштів Фонду для здійснення заходів
щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту
населення", та підвищувати розміри доплат, пенсій і компенсацій,
передбачених цим Законом, відповідно до зміни індексу вартості життя і
зростання мінімальної заробітної плати, але не зменшення їх та встановлення їх
у твердій сумі, яка не відповідає Закону.

Іншими Законами в зазначений період
Кабінету Міністрів України також не надавалось право на зменшення гарантованих
державою виплат.

Слід зазначити, що згідно із ст. 8
КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і спрямованість, діяльності держави.

Колегія суддів наголошує, що
відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно
законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75
Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є
парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту
делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми
нормативно-правовими актами змінювати положення законів. Верховною Радою
України дія статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 2005 рік
не призупинялась.

Враховуючи викладене та виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами,
колегія суддів відзначає, що в даному
випадку підлягають застосуванню саме норми ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та норми відповідних Законів України, якими встановлювався
розмір мінімальної заробітної плати за час, що сплив після прийняття постанови
КМУ №836 від 26.07.1996 року.

За таких обставин та з урахуванням
вимог статті 48 Закону №796-ХІІ, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1. в
частині стягнення щорічної допомоги на оздоровлення судами попередніх інстанцій
було вірно застосовано вищезазначені положення Закону №796-ХІІ, порушень норм
процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 220,
2201, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської
області - залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду Миколаївської
області від 25 травня 2006 року та змінене нею рішення Первомайського районного
суду Миколаївської області від 27 березня 2006 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її підписання та оскарженню не підлягає, за винятком випадків,
передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: