Справа № К-9558/07
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2007-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
Справа № К-9558/07
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Ліпського Д.В. - головуючий,

Амєліна С.Є. -
суддя-доповідач,

Гуріна М.І.,

Цуркана М.І.,

Юрченка В.В,

при секретарі Лелюку О.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Кушніра І.П.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційними скаргами
ОСОБА_1, Міністерства закордонних справ України на постанову Дарницького
районного суду міста Києва від 27 червня 2006 року та постанову судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва від 26 березня 2007 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України, третя
особа ОСОБА_2 про визнання нечинним рішення та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним
адміністративним позовом.

Зазначав, що проходить дипломатичну службу й перебував на
посаді заступника Генерального інспектора - головного радника. Після
направлення у довготермінове відрядження
Генерального інспектора - посла з особливих доручень з 20 грудня 2004
року став виконувати його обов'язки.

01 липня 2005 року був переведений на посаду заступника
начальника Контроль-ревізійного управління МЗС України але фактично виконував
обов'язки начальника управління, оскільки ця посада була вакантною.

Наказом Міністра закордонних справ України від 07 вересня
2005 року №2377-ос на посаду начальника Контроль-ревізійного управління МЗС
України призначено ОСОБА_2, шляхом переведення з посади Генерального консула
України у Владивостоку.

Посилаючись на порушення вимог статті 24 Кодексу законів
про працю України, позивач просив суд зобов'язати відповідача видати наказ про
призначення його з 20 грудня 2004 року по 30 червня 2005 року на посаду
Генерального інспектора - посла з особливих доручень, а з 01 липня 2005 року - начальника Контроль-ревізійного управління
МЗС України та скасувати наказ МЗС
України від 07 вересня 2005 року №2377-ос про переведення ОСОБА_2 на посаду
начальника Контроль-ревізійного управління МЗС України.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 27
червня 2006 року позов задоволено частково: зобов'язано Міністерство
закордонних справ України скасувати наказ від 07 вересня 2005 року №2377-ос про
переведення ОСОБА_2 на посаду начальника
Контроль-ревізійного управління МЗС України та провести конкурс на зайняття
цієї посади, в решті вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 26 березня
2007 року постанову районного суду змінено і з резолютивної частини рішення
виключено зобов'язання про проведення конкурсу на посаду начальника
Контроль-ревізійного управління МЗС України.

В касаційній скарзі позивач зазначає, зокрема, що судами
не враховано те, що відповідачем порушені вимоги частини 4 статті 24 Кодексу
законів про працю України. Просить скасувати судові рішення та постановити нове
про задоволення позову.

Відповідач в касаційній скарзі просить скасувати судові
рішення та постановити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального
права, колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційні скарги
підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач
проходив дипломатичну службу в МЗС України.

Наказом Міністра закордонних справ України від 23 лютого
2004 року №382-ос ОСОБА_1 переведено на посаду заступника Генерального
інспектора - головного радника.

Наказом Міністра закордонних справ України від 29 жовтня
2004 року Генерального інспектора - посла з особливих доручень з 20 грудня 2004
року переведено на час довготермінового відрядження на посла Надзвичайного і
Повноважного Посла України в Алжирській Народній Демократичній Республіці, а
виконувати обов'язки Генерального
інспектора став позивач.

Наказом Міністра закордонних справ України від 01 липня
2005 року №1678-ос позивача призначено на посаду заступника начальника
Контрольно-ревізійного управління - начальника відділу інспектування органів
дипломатичної служби. Посада начальника управління була вакантною.

Наказом Міністра закордонних справ України від 07 вересня
2005 року №2377-ос на посаду начальника Контроль-ревізійного управління МЗС
України призначено ОСОБА_2, шляхом переведення з 03 жовтня 2005 року з посади Генерального
консула України у Владивостоку.

Наказом Міністра закордонних справ України від 03
листопада 2005 року №2935-ос на позивача з 01 січня 2005 року по 30 червня 2005
року було покладено виконання обов'язків Генерального інспектора Генеральної
інспекції з виплатою різниці у посадових окладах, та з 01 липня 2005 року по 02
жовтня 2005 року було покладено виконання обов'язків начальника
Контроль-ревізійного управління з виплатою різниці у посадових окладах.

Особливості правового статусу державних службовців, які
перебувають на дипломатичній службі визначене Законом України «Про дипломатичну
службу», та Законом України «Про державну службу».

З вказаних правових актів не вбачається, що тимчасове
виконання заступником структурного підрозділу МЗС України обов'язків керівника
підрозділу є безумовною підставою для призначення такої особи на посаду
керівника підрозділу.

Вирішуючи спір
суди попередніх інстанцій з урахуванням правового статусу позивача правильно
прийшли до висновку про відсутність підстав для застосування до спірних
правовідносин положень статті 24 Кодексу законів про працю України й
обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог щодо покладання на
відповідача обов'язку призначити ОСОБА_1 на посади Генерального інспектора -
посла з особливих доручень та начальника Контроль-ревізійного управління МЗС
України.

Однак розглядаючи позовні вимоги про законність наказу
Міністра закордонних справ України від 07 вересня 2005 року №2377-ос щодо
переведення ОСОБА_2 з посади Генерального консула України у Владивостоку на
посаду начальника Контроль-ревізійного управління МЗС України, районний суд
вийшов за межі своєї компетенції і незаконно перевіряв доцільність такого
переведення та звільнив третю особу з посади, що є виключною компетенцією
органу, який приймає і звільняє зі служби.

Вказане порушення районним судом вимог законодавства було
залишено без уваги і належної правої оцінки суду апеляційної інстанції. Тому судові рішення у
вказаній частині підлягають скасуванню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або
проведення додаткової перевірки доказів, обставини справи судами встановлені
повно й правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального
права, суд касаційної інстанції, згідно зі статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України ухвалює нове рішення про відмову в позові
в частині, що стосується вимог про скасування наказу про переведення третьої
особи на посаду начальника Контроль-ревізійного управління МЗС України.

Керуючись статтями 223, 229, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

п о с т а н о в и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства закордонних
справ України задовольнити частково.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 27
червня 2006 року та постанову судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду міста Києва від 26 березня 2007 року в частині, що стосується визнання
незаконним і скасування наказу Міністра закордонних справ України від 07
вересня 2005 року №2377 про переведення ОСОБА_2 з посади Генерального консула
України у Владивостоку на посаду начальника Контрольно-ревізійного управління
скасувати і в цій частині в позові відмовити.

В решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня їх відкриття.

Судді:

Д.В.
Ліпський С.Є. Амєлін М.І. Гурін М.І. Цуркан В.В. Юрченко