Справа № К-37994/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
серпня 2007 року м. Київ
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
головуючого - судді - Бутенка В.І.,
суддів :
при секретарі Марушевському А.А.,
за участю позивача ОСОБА_1 та представника Пенсійного фонду України
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства праці та
соціальної політики України, Пенсійного фонду України і Державного казначейств
України про визнання неправомірними нормативних актів з питань пенсійного
забезпечення державних службовців, зобов'язання вчинити дії та відшкодування
в с т а н о в и л а :
У березні 2005 року ОСОБА_1 подав до суду вказаний позов, в якому після
уточнення позовних вимог просив зобов'язати Міністерство праці та соціальної
політики України протягом місяця визначити і довести до відома органів
Пенсійного фонду України такий порядок перерахунку пенсії державним службовцям,
який забезпечив би можливість усім пенсіонерам безперешкодно користуватись
правом, наданим ст. 371 Закону України "Про державну
службу"; зобов'язати Пенсійний
фонд України доручити підпорядкованому йому управлінню в Голосіївському районі
м. Києва після отримання відповідного роз'яснення Міністерства праці та
соціальної політики України протягом місяця провести перерахунок призначеної
позивачу пенсії на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 04.11.2004
року № 1481 і від 15.01.2005 року № 35;
зобов'язати Державне казначейство України протягом двох місяців
Крім того, просив постановити окрему ухвалу на адресу Кабінету Міністрів
України, в якій звернути увагу на допущені Міністерством праці та соціальної
політики України та Пенсійним фондом України порушення законодавства з питань
пенсійного забезпечення державних службовців і запропонувати розглянути питання
щодо притягнення до відповідальності осіб, які ці порушення допустили.
В обґрунтування цих своїх вимог позивач посилався на те, що
відповідачем - Міністерством праці та
соціальної політики, у 2003 році направлялись до Пенсійного фонду України листи
від 17.06.2003 року та від 18.06.2003 року, в яких роз'яснювався механізм
призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, крім того Міністерством
також була оприлюднена форма довідки, що необхідно подавати в органи Пенсійного
фонду для оформлення пенсії.
Як вважав позивач, дані документи створювали перешкоди для отримання ним
пенсії у розмірі, визначеному законодавством України, а вказані дії
Міністерства праці та соціальної політики України здійснені з перевищенням ним
своїх повноважень, оскільки, на його думку, в такий спосіб відповідач змінив
норми чинного законодавства, зокрема, Закону України "Про державну
службу", згідно яких премія входить до складу заробітної плати і повинна
враховуватись при нарахуванні пенсії державним службовцям.
В той же час, другий відповідач - Пенсійний фонд України та його
територіальні відділення, на думку позивача, неправомірно використовували у
роботі зазначені роз'яснення Міністерства та не вчинювали дій щодо
безпосереднього виконання вимог законодавства з питань пенсійного забезпечення
державних службовців.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2005 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня
2005 року уточнено, що відмовлено у задоволенні позову і до Державного
казначейства України.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2006 року ці рішення
місцевого суду залишені без змін.

В касаційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить скасувати вказані
судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

При цьому в скарзі вона посилається на порушення судами норм матеріального
і процесуального права.

Пенсійний фонд України у наданих запереченнях на касаційну скаргу вважає
оскаржені судові рішеннями такими, що відповідають вимогам закону та просить
залишити їх в силі.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи, судами було досліджено та дано правову оцінку
тільки вимогам позивача щодо визнання неправомірними документів Міністерства
праці та соціальної політики України з питань пенсійного забезпечення державних
службовців № 02-273-6 від 17.06.2003 року та № 03-3/3411-02-6 від 18.06.2003
року.

Зазначені документи визнані судами першої та апеляційної інстанцій такими,
що не порушують прав позивача у сфері пенсійного забезпечення, оскільки згідно
Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року "Про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади"
та "Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління
та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 28 грудня 1992 року № 731, вони не мають нормативного характеру, а в своїй
діяльності державні органи відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України повинні
керуватись лише вимогами законів та підзаконних актів.

В той же час, взагалі поза увагою суду як першої, так і апеляційної
інстанції залишились вимоги ОСОБА_1, викладені ним в уточненнях до позовної
заяви (а.с. 42), в яких він просить зобов'язати Пенсійний фонд доручити
підпорядкованому йому Управлінню Пенсійного фонду в Голосіївському районі м. Києва
провести перерахунок призначеної йому пенсії на підставі постанови Кабінету
Міністрів України від 06.08.2003 року № 1207 з 01 вересня 2003 року по 31
жовтня 2004 року згідно довідки про заробітну плату працюючого начальника
управління Держтурадміністрації, до якої буде включено одноразову премію, а також провести перерахунок його пенсії на підставі постанов
Кабінету Міністрів України від 04.11.2004 року № 1481 і від 15.01.2005 року №
37, відповідно з 01 листопада 2004 року та 01 січня 2005 року.

Враховуючи викладене, є всі підстави вважати, що судами попередніх
інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права, які
призвели до неправильного вирішення справи і такі порушення не можуть бути
усунуті судом касаційної інстанції.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що постановлені у справі судові
рішення не повинні залишатись в силі. Їх необхідно скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, під час якого слід
врахувати наведене і у відповідності із вимогами закону вирішити даний спір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230 КАС
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_1,
задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26
липня 2005 року, додаткове рішення цього ж суду від 05 серпня 2005 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2006 року скасувати, а
справу направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Згідно ст.ст. 236, 237 КАС України рішення суду касаційної інстанції може
бути оскаржено до Верховного Суду України лише за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д і :