Справа № К-2775/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 16 грудня 2004 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30 березня 2005 року у справі за скаргою
ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби
Павлоградського міського управління юстиції, -

встановила:

В червні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеною скаргою на неправомірні дії державного виконавця, вказуючи, що
14.04.2004 р. до ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції
надійшов виконавчий лист №2/746 від 26.02.2004 р. про стягнення з ВАТ
"Дніпропетровськгаз" на його користь моральної шкоди у розмірі 1250
грн. та судових витрат по справі у сумі 104,25 грн., всього - 1354,25 грн.

Постановою державного виконавця від 16.04.2004 р. було
відкрито виконавче провадження із наданням строку на добровільне виконання
рішення до 23.04.2004 р.

05.05.2004 р. державним виконавцем було винесено
постанову про зупинення виконавчого провадження у зв'язку з поданням скарги ВАТ
"Дніпропетровськгаз" на його дії до суду, а 17.05.2004 р. відновлено.

Постановою державного виконавця від 24.05.2004 р.
виконавче провадження було закінчено на пілставі п.10 ст. 37 Закону України
"Про виконавче провадження" у зв'язку з тим, що належним відповідачем
по справі є не Павлоградське управління з експлуатації газового господарства, а
Відкрите акціонерне товариство "Діпропетровськгаз", місцезнаходженням
якого є місто Дніпропетровськ.

ОСОБА_1 із вказаною постановою від 24.05.2004 р. не
погоджувався, вважав, що її прийнято без будь-яких законних підстав, у зв'язку
з чим просив суд визнати дії державного виконавця неправомірними.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 16
грудня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30 березня 2005 року, в задоволенні скарги
ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із постановленими по справі судовими
рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до
Верховного Суду України з касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК України
1963 року, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив
постановлені по справі судові рішення скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Листом Верховного Суду України від 24.11.2005 р. на
підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою було передано до
Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку касаційного
провадження.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У відповідності з положенням ч.1 ст. 20 Закону України
"Про виконавче провадження", якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або
майна. Право вибору між кількома відділами державної виконавчої служби, які
можуть вчиняти виконавчі дії по виконанню рішення на території, на яку поширюються
їх функції, належить стягувачу.

Відповідно до п.10 ст. 37 зазначеного Закону, виконавче
провадження підлягає закінченню у випадках направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

З урахуванням наведених норм, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, і з
цим вірно погодилась колегія суддів апеляційного суду, про правомірність дій
державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження у зв'язку із
встановленням місцезнаходження належного відповідача. Доводи касаційної скарги
щодо порушеного права вибору між кількома відділами державної виконавчої
служби, які можуть вчиняти виконавчі дії по виконанню рішення на території, на
яку поширюються їх функції, передбаченого ст. 20 Закону України "Про
виконавче провадження", слід визнати безпідставними, оскільки у відповідності з положенням статті 11
Закону державний виконавець не має права самостійно встановлювати боржника по
виконавчому провадженню.

Відповідно до ч.3 ст. 2201 КАС України, суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового рішення.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суди
першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення, що відповідають вимогам
закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

При вирішенні справи
судами правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм
процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а
рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16
грудня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30
березня 2005 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: