Суддя: Савранська Т.І.
Дата ухвалення: 2007-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Постанова

Іменем України

"24" травня 2007 року
м. Ялта

Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим як
адміністративний суд

у складі: головуючого,
судді

САВРАНСЬКОЇ Т.І.

при секретарі

Шевчук
О.С.

за участю

позивача

ОСОБА_1

представника
відповідача

Османової Д.Р.

розглянувши
у відкритому судовому
засіданні в залі
Ялтинського міського суду Автономної Республіки
Крим адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України про
визнання протиправними дій та рішення державного виконавця, зобов'язання вчиняти певні дії, відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним
позовом в порядку процесуальних вимог адміністративного судочинства і просить
суд:

- визнати дії
відповідача такими, що вчинені в порушення статті 24 Закону України „Про виконавче провадження";

- Визнати незаконною і скасувати постанову старшого державного
виконавця Департаменту державної
виконавчої служби Бутейко В.С, від 21 лютого 2007 року про відмову у відкритті виконавчого провадження;

- Визнати виконавчий лист, виданий Ялтинським міським судом 6
лютого 2007 року в адміністративній справі
№ 2а-520/200б р., втраченим;

- Зобов'язати Департамент державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України подати до
Ялтинського міського суду АРК заяву про видачу дублікату втраченого виконавчого листа в адміністративній справі №
2а-520/200б р.;

- Стягнути з Департаменту державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України на користь
ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 25 000 гривень.

Позовні вимоги
обґрунтовуються тим, що постановою старшого державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби від 21 лютого 2007
року позивачу всупереч вимог статей 19, 26 Закону України „Про виконавче
провадження" відмовлено в прийнятті
до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання Постанови
Ялтинського міського суду АРК від 14 вересня
2006 року.

Також
повернутий позивачу виконавчий документ містить дописку, вчинену посадовою особою Департаменту державної виконавчої
служби, що унеможливлює відкриття
виконавчого провадження і порушує право позивач на судовий захист.

Обґрунтовуючи позов в частині відшкодування моральної
шкоди, позивач зазначив, що факт
порушення права є безперечним, йому завдано душевних страждань, а
матеріально-правові підстави відшкодування моральної шкоди передбачені ст. 49
Закону України „Про
інформацію", Законом України „Про звернення громадян", а також Цивільним кодексом України.

Представник відповідача заперечував проти позову,
посилаючись на його безпідставність.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача,
дослідивши надані докази в
адміністративній справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи таку
постанову суд виходив з такого.

Рішенням Ялтинського міського суду АРК від 14 вересня
2006 року позов ОСОБА_1 був задоволений
частково, заступника начальника управління нагляду за додержанням законів на транспорті Генеральної прокуратури
України Кривчикова О.С. зобов'язано розглянути
заяву ОСОБА_1 про порушення кримінальної справи.

6 лютого 2007 року
позивачу був виданий виконавчий лист за № 2а-520/2006 р.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в
адміністративних справах

здійснюється у порядку, встановленому статтею 181
Кодексу адміністративного

судочинства..

У
відповідності до статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю, державного
виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні
права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено іншій порядок судового оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Позивач оспорює правомірність постанови старшого
державного виконавця Відділу примусового
виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21 лютого 2007 року,
якою відмовлено в прийнятті до провадження зазначеного
виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження.

Відмовляючи у відкритті виконавчого провадження,
державний виконавець виходив з того, що у поданому на виконання виконавчому
документі боржником зазначений заступник
начальника Управління нагляду за додержанням законів на транспорті
Генеральної прокуратури України Кривчиков Олексій Сергійович, що не відповідає вимогам частини 2 статті 11 Закону
України „Про виконавче провадження", згідно якої боржником не може виступати посадова особа. На зворотному
боці виконавчого листа вчинений не
оговорений рукописний напис.

Проте з такими доводами
Ялтинський міський суд погодитися не може.

Відповідно до статті 24 ч. 1 Закону України „Про
виконавче провадження" державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження.

Статтею 19 Закону України „Про виконавче
провадження" встановлено, що у виконавчому
документі повинні бути зокрема зазначені найменування (для юридичних осіб) або
ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), а також інші відомості, якщо вони
відомі суду, які ідентифікують стягувача та боржника чи
можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи.

Виконавчий лист за 2а-520/2006 р. повною мірою відповідає
зазначеним вимогам закону, оскільки містить ті відомості, що ідентифікують
особу боржника, і які були відомі суду.

Боржник, зазначений у виконавчому листі, є посадовою
особою і водночас фізичною особою, що відповідає
положенням статті Й Закону України „Про виконавче провадження".

Відповідні доводи представника позивача стосовно того, що
виконавчий документ не може бути прийнятий до виконання, оскільки на його
зворотному боці вчинений не засвідчений у встановленому порядку рукописний
напис, суд до уваги не бере, оскільки такий напис тягне лише нікчемність самого
напису, а не нікчемність усього документа в цілому.

Отже, виконавчий документ відповідає вимогам ст. ст. 11,
19 Закону України „Про виконавче
провадження".

За таких обставин постанову державного виконавця належить
скасувати і в порядку, передбаченому
статтею 11 ч. 2 КАС України, зважаючи на те, що це необхідно для повного захисту права позивача, зобов'язати
Державний департамент державної виконавчої служби відкрити
виконавче провадження на підставі виконавчого № 2а-520/2006 р., виданого 6 лютого 2007 року.

Позовну вимогу про визнання дій відповідача такими, що
вчинені в порушення статті 24 Закону України
„Про виконавче провадження", слід лише розглядати як обставину, що підлягає встановленню при вирішенні
вимоги;,про скасування постанови державного виконавця, і не може вирішуватися
окремо.

Щодо
позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з такого.

Конкретні способи компенсації моральної шкоди передбачені
статтею 23 частиною 3 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод
людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", ст. 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006
року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав
людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях,
що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є
частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.

Європейський суд з прав людини в ухвалених Рішеннях у
справах "ОСОБА_2 проти Сполученного
Королівства" від 19 червня 2001 року, "ОСОБА_3 проти Італії" від
25 липня 2001 року тощо
неодноразово визнавав, що виходячи з обставин справи, сам факт визнання правопорушення, вчиненого відносно
потерпілого, становить спосіб захисту порушеного права і може становити
достатню компенсацію моральної шкоди.

Безумовно за змістом ст. ст. 23, 1173 ЦК України
протиправною відмовою у відкритті виконавчого
провадження позивачу було завдано моральної шкоди, проте суд, зважаючи на характер правопорушення, глибину
душевних страждань, відсутність будь-яких
негативних наслідків і погіршення здібностей позивача, лі йшов висновку, що відшкодування моральної шкоди грішми не буде узгоджуватись з вимогамvi розумності і справедливості.

Доводи позивача стосовно порушення відповідачем не лише
норм Закону України „Про виконавче
провадження", але й Законів „Про звернення громадян", „Про інформацію" і „Про боротьбу з корупцією" є
юридичне нікчемними, оскільки норми Закону
України „Про виконавче провадження" є нормами спеціальними по відношенню до норм зазначених нормативних актів,
правопорушення було вчинено державним виконавцем
саме за нормами спеціального закону.

Підсумовуючи, суд вважає, що за таких обставин сам факт
визнання судом порушення права
позивача становить достатню компенсацію моральної шкоди.

Позовні вимоги про визнання виконавчого документа
втраченим і зобов'язання відповідача подати
подання до Ялтинського міського суду про видачу дубліката виконавчого листа в адміністративній справі № 2а-520/2006
р. не можуть бути задоволені, оскільки виконавчий лист
не є втраченим, а покладення відповідного обов'язку на відповідача не буде мати правових підстав.

Питання про розподіл судових витрат вирішується згідно
вимог ст. 94. КАС України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 11, 19 Закону
України „Про виконавче провадження", ст. 23 ЦК України, ст. ст.
2, 7, 17, 71, 94, 122, 138, 159, 160-163, 181, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну
позовну заяву ОСОБА_1
до Департаменту державноївиконачої служби Міністерства юстиції України
про визнання протиправними

дій
та рішення державного виконавця, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної' шкоди - задовольнити частково.

Постанову Старшого державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21 лютого 2007 року про відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-520/2006
р,, виданого 6 лютого 2007 року - визнати незаконною і скасувати.

В порядку, передбаченому ст. 11 ч. 2 КАС України,
зобов'язати Відділ примусового виконання
рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа за № 2а-520/2006
р., виданого 6 лютого 2007 року, по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1
до заступника начальника Управління нагляду за додержанням законів на транспорті Генеральної прокуратури України
Кривчикова Олексія Сергійовича про визнання
неправомірною бездіяльності.

Встановити, що судове визнання протиправності рішення
Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби Міністерства
юстиції України за встановлених обставин, становить достатню компенсацію завданої позивачу моральної шкоди.

В решті позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Департаменту державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України на користь
ОСОБА_1 в порядку розподілу судових витрат суму судового збору в розмірі
одинадцять гривень п'ятдесят копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного суду

Автономної Республіки Крим через
Ялтинський міський суд як суд адміністративної

юрисдикції шляхом подачі в
десятиденний строк з наступного дня після проголошення

заяви про апеляційне оскарження, а в
разі складання постанови у повному обсязі

відповідно до ст. 160 КАС України - з
дня складання постанови в повному обсязі, і

поданням після цього протягом
двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ст. 186 ч,

5 КАС України.

Постанова сулу набирає законної скли у порядку та строки,
передбачені ст. ст. 160, 255 ЦПК
України.

СУДДЯ -