Справа № 2а-513/2007
Суддя: Прищепа О.І.
Дата ухвалення: 2007-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-513
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
червня 2007 року Ялтинський міський
суд АР Крим

в
складі: головуючого -
Прищепа О.І.

при секретарі -
Шараповій Т.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі
суду в м.
Ялті адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 до Республіканського комітету
Автономної Республіки Крим з охорони культурної спадщини про визнання
неправомірним висновку про неможливість відведення земельної ділянки та
зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить суд визнати неправомірним висновок Республіканського
комітету Автономної Республіки Крим з
охорони культурної спадщини (далі Комітет) № 460 від 04
лютого 2006 року про неможливість відводу
земельної ділянки площею 0,1
га, розташованої за адресою: м.
Ялта, АДРЕСА_1 для будівництва
та обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і споруджень та зобов'язати Комітет
виконати дії по
узгодженню йому можливості
відводу вказаної земельної
ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновком Комітету йому відмовлено в
узгодженні відведення земельної ділянки у зв'язку з тим, що вона розташована в
зоні охоронюваного ландшафту г. Дарсан (зона №25), режим якої будівництво не
передбачає. Вважає, що вказана земельна ділянка не відноситься до охоронної
зони, у якій заборонено будівництво. До того ж дії відповідача суперечать
висновкам відповідних установ щодо відведення йому земельної ділянки.

Представник Республіканського
Комітету АР Крим з охорони культурної спадщини у судовому засіданні
позов не визнав, надав заперечення проти позову.

Заперечення мотивовані
тим, що при дачі
висновку позивачу про
неможливість відводу земельної
ділянки Комітет керувався
Постановою Уряду АРК №
330 від
16 листопада 1995 року, якою затверджено опорний
історико-архітектурний план та
комплексне охоронне зонування
пам'ятників історії, культури і природи
адміністративного району „Великої
Ялти”. Відповідно до ст. 32 Закону України „Про охорону культурної спадини” межи та режими використання визначаються відповідною
науково-проектною документацію та затверджуються органом охорони культурної
спадщини. Такою документацією і є історико-архітектурний план
Великої Ялти, затверджений вказаною постановою Уряду.

Крім
того, рішенням Верховного суду АРК від 25 травня 2001 року, яке набрало
законної сили, встановлено, що прийняття
постанови від 16 листопада 1995 року №330 Урядом АРК є обґрунтованим з метою збереження об'єктів культурної
спадщини на території Південного берегу Криму. Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, викладені в цьому рішенні, не доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Дослідивши докази,
суд вважає, що позовна заява
підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6
Конвенції про захист прав і
основних свобод людини
(Рим, 4 листопада 1950 року), ратифікованою
Верховною Радою України 17
липня 1997 року,
кожен при вирішенні
питання щодо його
цивільних прав та обов'язків
або встановленні обґрунтованості будь - якого
кримінального обвинувачення, висунутого
проти нього, має право
на справедливий і відкритий
розгляд упродовж розумного строку незалежним
і безстороннім судом,
встановленим законом.

Складовою частиною справедливого
судочинства є доступ до процедури з
усіма атрибутами контролю, тобто право на
судовий контроль органів
державної влади.

Конвенція про захист
прав і основних свобод
людини являється складовою
частиною
загальнонаціонального
законодавства України.

Згідно ст. 55
Конституції України права і свободи
громадян захищаються судом.

Це означає, що суд не
може відмовити у
правосудді, якщо громадянин України,
іноземець, особа без
громадянства вважають, що їхні права і
свободи порушені або
порушаються, створено або створюються
перешкоди для їх
реалізації, або мають місце
інші ущемлення прав
та свобод.

Положення Конвенції
та Конституції України з
цього питання відтворені в ст.
2 Кодексу адміністративного судочинства
України про завдання
адміністративного судочинства.

Рішенням 6-ї сесії 5-го скликання Ялтинської міської ради № 139 від 26 грудня 2006 року ОСОБА_1. наданий
дозвіл на складання проекту відводу земельної ділянки, площею 0,1000 га,
розташованою за адресою: м. Ялта, АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруджень.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного Кодексу України проект відведення
земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і
охорони культурної спадщини та подається
на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

На виконання вказаної норми закону позивачем були отримані узгодження
головного державного санітарного лікаря м. Ялта, Управління екологічної
інспекції Південнокримського регіону, Ялтинського міського управління земельних
ресурсів, Управління Головного архітектора Ялтинського міськвиконкому,
виробничого підприємства водопровідно -каналізаційного господарства південного
берегу Криму.

З вказаних узгоджень (висновків) слідує, що земельна
ділянка, проект землеустрою якої розробляється ОСОБА_1., розташована згідно з
Генпланом Великої Ялти, будівель за червоною лінією не має, не є об'єктом
природно-заповідного фонду та природоохоронного призначення.

Республіканським комітетом Автономної Республіки Крим з охорони
культурної спадщини 04 лютого
2006 року за №
460 позивачу виданий
висновок про неможливість відведення
спірної земельної ділянки на підставі
Постанови Уряду АР Крим
№ 330 від 16 листопада
1995 року „Про затвердження
історико-архітектурного
опорного плану та
комплексного охоронного зонування
пам'ятників історії, культури та
природи адміністративного району
“Великої Ялти”, оскільки земельна ділянка входить в зону охоронного
ландшафту м. Дарсан (зона № 25), режим
якої не передбачає нового
будівництва.

При цьому, пункт 3
статті 32 Закону України „Про охорону культурної спадщини", містить не
безумовну заборону на здійснення містобудівних, архітектурних або ландшафтних
перетворень, будівельних, меліоративних, шляхових, земельних робіт на
охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток,
історичних, ареалів населених місць, занесених до списку історичних населених
місць України, а лише на здійснення робіт без дозволу органа охорони культурної
спадщини.

Статтею 1 Закону
України „Про охорону культурної спадщини" встановлено, що зона
охоронюваного ландшафту встановлюється навколо пам'ятників.

Згідно зі статтями 2,
32 Закону України „Про охорону культурної спадщини" зазначені зони повинні
бути визначені топографічно.

В судовому засіданні
представник відповідача не надав доказів щодо місцезнаходження охоронної зони
м. Дарсан № 25, її межі, та місцерозташування спірної земельної ділянки; не
надав суду документів, які б підтверджували розташування на спірній земельній
ділянці предмету охорони об'єкту культурної спадщини; документів, які б
підтверджували межі охоронної зони, встановлені відповідно до діючого
законодавства, підтвердження включення спірної ділянки до державного земельного
кадастру, як охоронної зони № 25 м Дарсан.

Як свідчать матеріали
справи, межі охоронних зон не винесені в натурі на місцевості, належний
картографічний матеріал відсутній, що позбавляє суд можливості встановити
розташування відповідних меж.

Відповідачем не надано
доказів того, що в районі земельної ділянки площею 0,1 га, розташованою за адресою: м. Ялта, АДРЕСА_1, щодо якої позивачем здійснювалися заходи по
відведенню, знаходяться будь-які пам'ятники та що спірна земельна ділянка
відноситься до категорії земель історико-культурного призначення, а саме - до
зони охоронюваного ландшафту м. Дарсан (зони № 25), також відсутні документи
про включення спірної земельної ділянки до Державного реєстру нерухомих
пам'яток України, державних земельних кадастрів, планів землекористування,
проектів землевпорядження та іншої проектно-планувальної документації, межі
охоронної зони не визначені на місцевості в натурі, охоронне свідоцтво не
видавалося.

Відповідно до
цього, суд дійшов висновку про те, що
вказані факти виключають можливість встановлення наявності зони охоронюваного
ландшафту в районі спірної земельної ділянки.

Таким чином, висновок Комітету про
неможливість відводу земельної
ділянки не відповідає вимогам закону та являється неправомірним.

На підставі
викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 9, 17; 160-163 КАС України; ст. ст. 2, 10, 11, 118, ЗК України;
ст. ст. 1, 2, 32 Закону України
„Про охорону культурної спадщини”, ст. 16
ЦК України; ст. ст. 19, 55 Конституції України,

П о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати неправомірним висновок
Республіканського комітету Автономної
Республіки Крим з охорони
культурної спадщини № 460 від 04
лютого 2006 року про неможливість відводу
земельної ділянки площею 0,1
га, розташованої за адресою: м.
Ялта, АДРЕСА_1 для будівництва
та обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і споруджень.

Зобов'язати Республіканський
комітет Автономної Республіки Крим з
охорони культурної спадщини виконати необхідні
дії по узгодженню
ОСОБА_1 можливості відводу
земельної ділянки площею 0,1
га, розташованої за адресою: м.
Ялта, АДРЕСА_1 для будівництва
та обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і споруджень.

Постанова суду може бути
оскаржена в апеляційному
порядку в Апеляційний суд
АРК через Ялтинський
міський суд в порядку
та строки передбачені ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя: