Справа № К-27617/06
Суддя: Фадєєва Н.М.
Дата ухвалення: 2007-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2007 року м.Київ

Колегія
суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого:
судді Фадеєвої Н.М.

суддів: Бим
М.Є., Гордійчук М.П., Леонтович К.Г., Чалого С.Я.

при
секретарі: Капустинському М.В.

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в Уманському районі Черкаської області на рішення господарського суду Черкаської області
від 25 листопада 2005 року та постанову Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 20 січня 2006 року, у справі № 16/2264 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в Уманському районі до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м.Умань, про стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2005 року Управління Пенсійного фонду України в
Уманському районі звернулось до суду із
позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.Умань про зобов'язання прийняти до заліку
та відшкодувати витрати на виплату та доставку пенсії громадянам ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3. за період з 1 січня
2002 року по 1 листопада 2005
року в сумі 12353,22грн.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 25
листопада 2005 року, яке залишено без змін постановою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 20 січня 2006 року, в задоволенні позову
відмовлено.

В касаційній УПФУ в Уманському районі просить скасувати
рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі,
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили з того, що
позивач являється неналежним стягувачем.

Однак з таким висновком судів попередніх інстанцій
погодитись не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи громадяни ОСОБА_1.,
ОСОБА_2., ОСОБА_3. працюючи на різних підприємствах, розташованих на території
країн СНД, отримали трудове каліцтво, що підтверджується актами про нещасний
випадок та довідками МСЕК.

Зазначеним особам за період з 1 січня 2002 року по 1 листопада 2005 року була виплачена пенсія на загальну
суму 12353,22грн.

Статтею 1 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що
загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав,
обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає
матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за
рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та
інших джерел, передбачених законом.

За пенсійним страхуванням згідно зі статтею
25 Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення:

пенсії за віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених пунктом 4 цієї статті;

медичні профілактично-реабілітаційні заходи;

допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання
надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення як пенсія
по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на
поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та інші.

У частині 4 статті 26 Основ встановлено, що
якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є
наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ, є
Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві положення) Закону України
“Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності”, який набрав чинності з 1 квітня 2001 року, встановлено,
що Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали
в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке
право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця,
Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому
кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок
його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між
страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються
відповідні розрахунки.

Частиною 2 статті 24 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
закріплене аналогічне правило - якщо після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого
звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з
інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на таку категорію
інвалідів, щодо відшкодування витрат на виплату пенсій яким виник спір.

За змістом частини 2 статті 2 зазначеного Закону особи,
право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із
законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання,
пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення
по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в
Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний
випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне
захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом “а” статті 27 Закону України “Про
пенсійне забезпечення” встановлено, що громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від
стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI (Прикінцеві
положення) Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності” відшкодування шкоди, медична, професійна
та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від
нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які
потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і
соціальні послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI
встановлено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і
організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального
страхування від нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду,
заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду
страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено
здоров`я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного вище пункту, Фонд
соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону
України "Про охорону праці", які ліквідуються.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян
держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення
від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної
Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати,
пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава,
яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами
можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, страховиком, який має виплачувати пенсію по
інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Разом з тим, обраний у цій справі спосіб
захисту (відновлення) порушеного права колегія суддів вважає частково таким, що
не відповідає змісту прав Управління ПФУ щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений
постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань від 4 березня 2003 р. № 5-4/4, не врегульовує спірних відносин, які
виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків
розраховано на відсутність спору.

У разі незгоди на підписання актів з боку
Фонду соціального страхування від нещасних випадків вимоги про стягнення мають
вирішуватись у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не
шляхом пред'явлення вимог про підписання актів звірки.

Згаданий Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" (крім осіб, зазначених
у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними
трудових обов'язків.

Крім того слід зауважити, що відповідно до
Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до
пунктів "в" - "е" та "ж" статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", здійснюється до 1 січня 2005 року за
рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів
Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею
26 цього Закону.

Згідно вимог ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Оскільки допущена судами попередніх
інстанцій неповнота в дослідженні
доказів у справі не може бути усунена
судом касаційної інстанції, тому ця обставина
відповідно до ст.227 КАС України є підставою для скасування ухвалених
судових рішень з направленням справи на новий
розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 221, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Уманському районі Черкаської області задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Черкаської області від 25 листопада 2005 року та постанову Київського
міжобласного апеляційного господарського суду від 20 січня 2006 року скасувати, а справу направити на новий
розгляд до господарського суду Черкаської області.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: