Справа № К-20376/06
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2007-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2007 року м.
Київ

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Бившевої
Л.І., Костенка М.І., Маринчак Н.Є., Шипуліної Т.М.

при секретарі Ільченко
О.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Кіровограді

на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду
від 10.04.2006 р.

у справі № 14/224 господарського суду Кіровоградської області

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Псьол»

до Кіровоградської
об'єднаної державної податкової інспекції

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Кіровоградської області
від 19.01.2006 р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 10.04.2006 р., позов задоволено частково: скасовано
податкове повідомлення-рішення Кіровоградської ОДПІ від 02.02.2005 р. №
/0 про визначення ТОВ «Псьол» податкового зобов'язання за платежем з
кодом бюджетної класифікації 23030100 - штрафні санкції за порушення норм з
регулювання обігу готівки - в сумі 7317,10 грн.; стягнуто з Державного бюджету
України на користь вказаного товариства судові витрати по відшкодуванню
державного мита в сумі 85,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.; в стягненні витрат на правову
допомогу в сумі 3000,00 грн. відмовлено.

Судові рішення вмотивовані посиланням на встановлений
факт здійснення директором ТОВ «Псьол» Псьол І.Д. 25.12.2003 р. розрахунку з
приватним підприємцем ОСОБА_1. за виготовлені металовироби готівкою на суму
14276,55 грн. за рахунок власних, а не отриманих з каси підприємства грошових
коштів, у зв'язку з чим вимоги пункту 2.3 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 19.02.2001 р. № 72, щодо обмеження суми
готівкового розрахунку одного підприємства / підприємця / з іншим підприємством
/ підприємцем / через їх каси, каси банків, інших фінансових установ, які
надають послуги з переказу грошей, та підприємства поштового зв'язку десятьма
тисячами гривень протягом одного дня одним або кількома платіжними документами
на зазначений розрахунок не поширюються, а відтак відсутні законні підстави для
застосування до позивача штрафних санкцій на підставі ст. 1 Указу Президента
України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання
обігу готівки» від 12.06.1995 р. № 436/95.

Задовольняючи позов, суд також виходив з того, що Закон України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»
не поширюється на порядок застосування та стягнення штрафних санкцій,
встановлених названим Указом.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Кіровограді просить
скасувати ухвалені у справі судові рішення, а в позові відмовити, вважаючи, що
судами першої та апеляційної інстанцій порушені норми матеріального та
процесуального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить
залишити скаргу без задоволення, як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до
висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що фактичною підставою для визначення
позивачу суми податкового зобов'язання в сумі 7317,10 грн. за платежем із
штрафних санкцій, застосованих на підставі ст. 1 Указу Президента України «Про
застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки»
згідно податкового повідомлення-рішення від 02.02.2005 р. № /0,
слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті перевірки від
28.01.2005 р. № 12/23-1/22213009, про перевищення ТОВ «Псьол» встановленої
пунктом 2.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті
України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від
19.02.2001 р. № 72, граничної суми
готівкових розрахунків одного підприємства / підприємця / з іншим
підприємством / підприємцем / через їх каси,
каси банків, інших фінансових установ, які надають послуги з переказу
грошей, підприємств поштового зв'язку при здійсненні 25.12.2003 р. розрахунку
готівкою на суму 14276,55 грн. з приватним підприємцем ОСОБА_1. за виготовлені
металовироби.

Застосовані до позивача штрафні санкції за своєю
юридичною природою є адміністративно-господарськими санкціями, передбаченими
ст. 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст.250 цього Кодексу
адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше
як через рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених
законом.

Пунктом 5 розділу ІХ «Прикінцеві положення»
Господарського кодексу України передбачено, що положення цього Кодексу щодо
відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності, а
також за порушення господарських зобов'язань, вчинені до набрання чинності
відповідними положеннями цього Кодексу стосовно відповідальності учасників
господарських відносин, застосовуються у разі, якщо вони пом'якшують
відповідальність за вказані порушення.

При відсутності встановлення законодавчими актами,
прийнятими до набрання чинності Господарським кодексом України / 1 січня 2004
року /, строків застосування до суб'єктів господарювання штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу готівки положення статті 250 зазначеного Кодексу
щодо таких строків слід вважати пом'якшуючими відповідальність за вказані
порушення, а тому поширюються на застосування штрафних санкцій, передбачених
статтею 1 Указу Президента України від 12.06.1995 р. № 436/95, за порушення
вимог цього Указу, вчинені до 1 січня 2004 року.

З огляду на те, що податкове повідомлення-рішення щодо
сплати позивачем спірної суми штрафних санкцій прийняте контролюючим органом
поза межами строків, встановлених статтею 250 Господарського кодексу України,
воно є незаконним, а тому суд дійшов правильного висновку про його скасування
безвідносно до мотивів такого висновку.

Правильним є і висновок суду про непоширення на порядок
застосування до суб'єкта господарювання штрафних санкцій, передбачених чинним
законодавством за порушення норм з регулювання обігу готівки, Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», оскільки суми таких штрафних санкцій не є сумами
податкових зобов'язань, тобто зобов'язань із сплати податків, зборів /
обов'язкових платежів /, виключний перелік яких встановлений статтями 14 та 15
Закону України «Про систему оподаткування».

Згідно частини 4 ст.163 КАС України резолютивна частина
постанови суду при вирішенні адміністративної справи повинна містити висновок
суду про задоволення адміністративного позову або про відмову в його
задоволенні повністю чи частково; висновок суду по суті вимог; розподілу
судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строку і порядку
набрання постановою законної сили та її оскарження.

Відповідно до пункту 1 частини 3 ст. 87 цього Кодексу до
витрат, пов'язаних з розглядом справи, як різновиду судових витрат, належать
витрати на правову допомогу.

Розподіл судових витрат врегульований статтею 94 цього Кодексу
і не є висновком суду про задоволення адміністративного позову чи про відмову в
його задоволенні.

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування спірного податкового
повідомлення-рішення, і ці вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а відтак
висновок судів попередніх інстанцій в ухвалених у справі судових рішеннях про
часткове задоволення позову не відповідає встановленим обставинам справи,
юридичній оцінці цих обставин та правильному застосуванню статей 87, 94,
частини 4 ст.163 КАС України, а тому підлягають відповідній зміні.

Доводи касаційної скарги про наявність підстав для
відмови в задоволенні позову є неспроможними з огляду на вищенаведене.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.
Кіровограді задовольнити частково.

Постанову господарського суду Кіровоградської області від
19.01.2006р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду
від 10.04.2006 р. змінити.

Позов задовольнити. Скасувати податкове
повідомлення-рішення Кіровоградської ОДПІ від 02.02.2005р. № /0.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ
«Псьол» судові витрати по справі у сумі 85,00 грн. державного мита та 118,00
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення,
але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку,
передбачених статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий підпис Усенко
Є.А.

Судді підпис Бившева
Л.І.

підпис Костенко
М.І.

підпис Маринчак Н.Є.

підпис Шипуліна
Т.М.