Справа № 2-а-16309/2007
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2007-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2007 року м.Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд

в складі
головуючого судді Мельник-Томенко Ж.М.

при секретарі
Пивовар І.М.

за участю сторін:

позивача - не з'явився, подав заяву про розгляд
справи за його відсутності,

відповідача - Кудрик Л.О. - представник за довіреністю,

третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Дернова В.В.- представник за довіреністю,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду у Ленінському районі м. Вінниці за участю
третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
- Державної судової адміністрації України про зобов'язання до
вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

Позивачем поданий адміністративний
позов до Управління Пенсійного Фонду України у Ленінському районі м. Вінниці
про зобов'язання вчинити дії, а саме зобов'язати
відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію в
зв'язку з втратою годувальника та зобов'язати відповідача виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання.

Відповідач проти
позову заперечує з тих підстав, що
Законом України „Про статус суддів” не передбачено надання допомоги на
поховання судді. Крім цього зазначає, що відповідно до ст. 123 Закону України
„Про судоустрій України” передбачено, що видатки на поховання та увічнення
пам'яті суддів, у т.ч. суддів у відставці несе судова адміністрація.

Ухвалою від 15.11.2007 року судом залучено до
участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Державну судову адміністрацію України. Склад суду не змінювався, оскільки предметом оскарження в
адміністративній справі не є рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень - Державної судової адміністрації України.

Третя особа щодо заявленого позову заперечила
посилаючись на наступне. Так, згідно з діючим законодавством України
розрахунок, перерахунок, нарахування та виплата соціальних пенсій, у тому числі
пенсії по втраті годувальника проводиться органами Пенсійного Фонду України.
Відповідно до ст.123 Закону України «Про судоустрій України» державна судова
адміністрація несе видатки на поховання та увічнення пам'яті суддів у
відставці, проте відповідно до ст.123 цього Закону господарський суд Вінницької
області є юридичною особою, має печатку, самостійний баланс і рахунки в
установах банку, а тому, компенсацію витрат на поховання та увічнення пам'яті
судді господарського суду Вінницької області (як колишнього головного арбітра
Державного арбітражу Вінницької області) повинен здійснити господарський суд
Вінницької області.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані
сторонами докази та заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку про повне задоволення позову з наступних підстав.

14.08.2007 року позивач звернулась із
заявою до Управління Пенсійного фонду у Ленінському районі м. Вінниці про
призначення їй пенсії в зв'язку з
втратою годувальника ОСОБА_2 як
непрацездатній дружині померлого пенсіонера відповідно до ст. ст.36, 37 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Також 14.08.2007 року позивач
звернулась із заявою до Управління Пенсійного фонду у Ленінському районі м.
Вінниці про виплату їй допомоги на поховання пенсіонера ОСОБА_2 в розмірі
двомісячної пенсії, яку він отримував на момент смерті, відповідно до ст. 53
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Відповідачем відмовлено у призначенні пенсії за втратою
годувальника та у виплаті допомоги на поховання в зв'язку з тим, що ОСОБА_2
одержував не пенсію, а щомісячне довічне грошове утримання судді, оскільки
законом України „Про статус суддів” не передбачено призначення пенсії в зв'язку
із втратою годувальника та виплати допомоги на поховання.

Судом досліджені оригінали та
долучені до матеріалів справи копії
наступних документів: свідоцтво про
смерть ОСОБА_2, довідка про смерть
ОСОБА_2, трудова книжка ОСОБА_2 посвідчення інваліда ВВВ П групи ОСОБА_2 довідка ЖЕК-2 , трудова книжка ОСОБА_1, свідоцтво про
одруження, Акт про перебування на утриманні
від 24.09.2007 року, складений за участю начальника ЖЕК-2.

На підставі вказаних документів та
пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_2, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1, мав загальний
трудовий стаж більше 43 років та з них 38 років пропрацював суддею судів
районного та обласного рівнів, закінчив свою трудову діяльність у 1986 році в
зв'язку з виходом на пенсію за віком з посади Головного арбітра Державного
арбітражу Вінницької області до прийняття закону України „Про статус суддів”,
однак з 1993 року відповідно до ст. 43
Закону України „Про статус суддів” одержував щомісячне довічне грошове
утримання судді спочатку у Господарському суді Вінницької області, а з січня
2007 року у Пенсійному Фонді Ленінського району м. Вінниці.

На утриманні ОСОБА_2
перебувала його дружина ОСОБА_1 що сама досягла пенсійного віку, перебувала на
повному утриманні чоловіка, і його заробітна платня, а згодом пенсія, та довічне утримання були постійним і
основним джерелом засобів до її
існування.

При
прийнятті судового рішення суд керувався наступними нормами закону.

Відповідно до ст. 36 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»:

1. Пенсія у
зв'язку з втратою
годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були
на його утриманні, за
наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який був би
необхідний йому для
призначення пенсії по інвалідності,
а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті
32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового стажу.

2. Непрацездатними членами сім'ї
вважаються: чоловік (дружина),
батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли
пенсійного віку, передбаченого
статтею 26 цього Закону;

3. До членів
сім'ї, які вважаються
такими, що були
на утриманні померлого годувальника,
відносяться особи, зазначені в
частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні
померлого годувальника;

2) одержували від
померлого годувальника допомогу,
що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого
годувальника, для яких його
допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але
які й самі одержували пенсію, мають право,
за бажанням, перейти
на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. ст. 37, 38 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”
пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена
сім'ї - 50
відсотків пенсії за віком
померлого годувальника з першого
числа місяця, що настає за місяцем, у якому сталися обставини, що спричинили
зміну розміру пенсії.

Відповідно до ст. 53 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” :

У разі смерті пенсіонера
особам, які здійснили
його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент
смерті.

Відповідно до вказаних вище норм
закону, позивач має право на призначення їй пенсії в зв'язку із втратою годувальника з підстав ст. ст. 36, 37 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, як дружина померлого пенсіонера, що сама досягла
пенсійного віку, перебувала на повному утриманні чоловіка,
та на виплату їй допомоги на
поховання у розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент
смерті з підстав ст. 53 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Заперечення відповідача та третьої
особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
відхиляються судом з наступних підстав:

Законом „Про статус суддів” не
передбачено виплати допомоги на поховання отримувача довічного грошового
утримання судді та призначення пенсії в зв'язку і з втратою годувальника - отримувача довічного грошового
утримання судді.

Відповідно до п.7 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України у
разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує
закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності
такого закону суд виходить із конституційних принципів і засад права (аналогія права).

Відповідно до ст. 123 Закону України
„Про судоустрій України” передбачено, що видатки на поховання та увічнення
пам'яті суддів, у т.ч. суддів у відставці несе судова адміністрація.

Вказана норма закону не має
альтернативного застосування щодо ст. 53 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, а є додатковою гарантією
соціального захисту суддів.

Відповідно до п.50 Порядку подання
та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”,
затвердженого Постановою Правління Пенсійного Фонду України № 22-1 від
25.11.2005 року допомога на поховання виплачується у розмірі, визначеному чинним
законодавством на підставі заяви та довідки про смерть пенсіонера. Допомога на
поховання не виплачується лише у разі смерті особи, яка перебувала на повному
державному утриманні (крім випадків, коли поховання здійснюється членами сім'ї
або іншою особою).

Будь-яких інших обмежень для виплати допомоги на
поховання чинним законодавством України не встановлено, а тому відмова
відповідача є незаконною та такою, що порушує
конституційні права позивачки.

Відмова відповідача ОСОБА_1 у призначенні пенсії в зв'язку із втратою
годувальника та у виплаті допомоги на
поховання суперечить вимогам ст. 24 Конституції України, відповідно до
якої громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень
за ознаками рази, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань,
статі , етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання,
за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності,
втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у
старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відмова відповідача у призначенні
ОСОБА_1 пенсії в зв'язку із втратою годувальника та виплати допомоги на
поховання ставить її у нерівне становище з іншими громадянами лише через те, що
доходи її померлого чоловіка називалися
не „пенсія”, а „щомісячне довічне грошове утримання судді”.

Відповідно до ст. 8 Конституції
України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами
прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на
підставі, у межах
повноважень та у
спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з
використанням повноваження з
метою, з якою
це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з
урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до
якого суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що відповідач, діяв не обгрунтовано, не пропорційно,
не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачений законами України, без
дотримання принципу рівності перед законом. Заперечення та документи, надані
відповідачем, не містять доказів того, що останній діяв правомірно. Вимоги ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства
України щодо свого обов'язку довести правомірність свого рішення відповідачем
не виконано.

А тому, позов
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене,
керуючись ст.ст. 8, 24, 46 Конституції України, ст. ст. 36, 37, 38, 53 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”, ст.ст. 2, 9, 11, 49, 51, 87, 94, 99, 160 - 163, 167,
186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного Фонду у
Ленінському районі м. Вінниці, третя особа без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України,
про зобов'язання до вчинення дій задовольнити повністю.

1.Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду у Ленінському районі м. Вінниці (м. Вінниця,
вул.Хмельницьке шосе, 7) призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживає у
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) пенсію в зв'язку з втратою
годувальника ОСОБА_2 як непрацездатній
дружині померлого пенсіонера відповідно до ст.
36 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” у розмірі, встановленому ст.
37 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, а
саме 50 відсотків довічного грошового утримання судді на період з 01.07.2007 року довічно.

2.Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду у Ленінському районі м. Вінниці (м. Вінниця, вул.Хмельницьке шосе,
7) виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, що
проживає у АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) допомогу на поховання ОСОБА_2 відповідно до
ст.53 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” у розмірі двомісячного довічного грошового утримання судді, яке
отримував пенсіонер на момент смерті.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі,
а також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ст. 186 КАС України:

Про апеляційне оскарження
рішення суду першої
інстанції спочатку подається заява.
Обґрунтування мотивів оскарження
і вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про
апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного
суду апеляційної інстанції
через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про
апеляційне оскарження постанови
суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення
постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з
дня складення в
повному обсязі. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти
днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга
може бути подана
без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження
чи апеляційна скарга, подані після
закінчення строків, встановлених
цією статтею, залишаються без
розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не
знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ст. 254 КАС України :

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше
не встановлено цим Кодексом, набирає
законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження,
встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву
про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не
була подана у
строк, встановлений цим Кодексом,
постанова або ухвала суду
першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього
строку.

Суддя Мельник-Томенко Ж.М.