Справа № 2-а-753/2007
Суддя: Шумов В.В.
Дата ухвалення: 2007-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№
ПОСТАНОВА
2007 рік

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2007 року Ялтинський міський суд Автономної
Республіки Крим

у складі: судді - Шумова В.В.,

при секретарі
- Сущенко Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Ялта адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Республіканського
Комітету з охорони культурної спадщини АР
Крим про визнання неправомірними дій,

встановив:

Позивач просить суд визнати неправомірними дії
Республіканського Комітету з охорони культурної спадщини АР Крим по видачі йому
висновку №8085 від 07.08.2006 року про неможливість відводу земельної ділянки
площею 0,10 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд та
споруджень, а також зобов'язати Республіканський
Комітет з охорони культурної спадщини АР
Крим надати позитивний висновок по узгодженню йому можливості відводу вказаної
земельної ділянки за вказаною адресою для вказаної нею мети.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновком
Республіканського Комітету з охорони культурної спадщини АР Крим відмовлено в
узгодженні відведення земельної ділянки у зв'язку з тим, що вона входить в
охорону зону парків Нижня Ореанда та Лівадія - зона №13. Як вказано в висновку: «Усі види земляних, ремонтних,
проектно-дослідницьких робіт необхідно погоджувати з Комітетом. Нове
будівництво не передбачено.».

Позивач вважає дану відмову необґрунтованою, оскільки
вищезазначена земельна ділянка не відноситься до охоронної зони, в якій
заборонено будівництво, що також підтверджено довідкою управління земельних
ресурсів, згідно якої зони охорони пам'ятників на території Великої Ялти не
зареєстровані.

Представник Комітету у судове засідання не з'явився, надав відзив на позовну заяву та клопотання
розглянути позов у відсутності представника Комітету.

Представник Республіканського Комітету з охорони
культурної спадщини АР Крим позов не
визнав з тих підстав, що при дачі висновку позивачці про неможливість відводу
земельної ділянки, Державна служба керувалася Постановою Уряду АРК № 330 від 16
листопада 1995 року, якою затверджено опорний історико-архітектурний план та
схема комплексного охоронного зонування пам'ятників історії, культури і природи
адміністративного району „Великої Ялти". На момент прийняття вказаної
Постанови до повноважень Уряду входило прийняття рішень про встановлення зон
охорони пам'ятників. До висновку про те, що земельна ділянка, на яку претендує
позивач знаходиться в охоронній зоні
парків Нижня Ореанда та Лівадія - зона №13, працівники Комітету прийшли внаслідок візуального
співставлення картографічного матеріалу з планом, який був їм наданий для
погодження.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовна заява є законною та обґрунтованою і
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі, на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням 30 сесії 4 скликання Лівадійської селищної ради № 233 від
10.11.2005 року «Про дачу дозволу на
складання проекту землевпорядкування по відведенню у власність земельної
ділянки для будівництва житлового будинку, господарських споруд та споруджень
(присадибна ділянка) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1” ОСОБА_1 був наданий дозвіл
на складання проекту відведення
земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва житлового будинку,
господарських споруд та споруджень (присадибної ділянки) за адресою: АДРЕСА_1.

У процесі розробки проекту відведення земельної ділянки Позивач одержав
Висновок головного архітектора м. Ялта №05/700 від 21.04.2005 року про
можливість закріплення земельної ділянки, Висновок головного державного
санітарного лікаря м. Ялта №854 від 05.12.2005 року про можливість передачі
земельної ділянки у власність, Висновок держекоінспекції Південно - Кримського
регіону №2465-90 від 24.11.2005 року, Технічний висновок ППВКГ ПБК №5/2163 від
24.11.2005 року.

Згідно ст.58 Закону України „Про природно - заповідний фонд України” державний кадастр територій і
об'єктів природно-заповідного фонду ведеться центральним органом виконавчої
влади в області охорони навколишнього природного середовища і його органами на
місцях.

Згідно висновку Управління держекоінспекції Південно - Кримського
регіону №2465-90 від 24.11.2005 року
управління не заперечувало проти відведення земельної ділянки Позивача, тобто
управлінням на момент надання висновку не була встановлена наявність в охоронній зони
парків Нижня Ореанда та Лівадія на території прошеної ділянки.

Також у п.14 висновку №2465-90 від 24.11.2005 року Управління
держекоінспекції Південно-Кримського регіону
зазначено, що прошена земельна ділянка - не є об'єктом природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення,
не зарезервована до заповідання.

Відповідно до ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України
проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем,
органом з охорони культурної спадщини.

Республіканським Комітетом з охорони культурної
спадщини АР Крим 07.08.2006 року за
№8085 позивачу виданий висновок про неможливість відведення зазначеної
земельної ділянки на підставі Постанови Уряду АР Крим № 330 від 16 листопада
1995 року „Про затвердження історико-архітектурного опорного плану та
комплексного охоронного зонування пам'ятників історії, культури та природи
адміністративного району "Великої Ялти", оскільки прошена земельна ділянка входить в охорону зону парків Нижня Ореанда та Лівадія - зона №13.
Як вказано в висновку: «Усі види земляних, ремонтних, проектно-дослідницьких
робіт необхідно погоджувати з Комітетом. Нове будівництво не передбачено.».

Разом з тим, пункт 3 статті 32 Закону України „Про
охорону культурної спадщини", містить не безумовну заборону на здійснення
містобудівних, архітектурних або ландшафтних перетворень, будівельних,
меліоративних, шляхових, земельних робіт на охоронних археологічних територіях,
у межах зон охорони пам'яток, історичних, ареалів населених місць, занесених до
списку історичних населених місць України, а лише на здійснення робіт без
дозволу органа охорони культурної спадщини.

Статтею 1 Закону України „Про охорону культурної
спадщини" встановлено, що зона охоронного ландшафту встановлюється навколо
пам'ятників.

Згідно зі статтями 2, 32 Закону України „Про охорону
культурної спадщини", зони повинні бути визначені топографічно.

Але у матеріалах справи відсутні докази того, що межі
охоронної зони - зони №13 є винесеними в натурі на місцевості, існує
картографічний матеріал, що дозволяє встановити розташування відповідних меж.

Відповідачем не надано належних доказів тому, що спірна
земельна ділянка відноситься до категорії земель історико-культурного
призначення, а саме до охоронної зони - зони №13.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 КАС України усі
учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Розгляд і
вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом
їх переконливості.

Оскільки відповідачем не надано доказів того, що в районі
вищезазначеної земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, щодо якої позивачем здійснювалися заходи по відведенню,
знаходяться будь-які пам'ятники та що спірна земельна ділянка відноситься до
категорії земель історико-культурного призначення, а саме - до охоронної зони
(зони № 13), також відсутні документи про включення спірної земельної ділянки
до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, державних земельних
кадастрів, планів землекористування, проектів землевпорядження та іншої
проектно-планувальної документації, межі охоронної зони не визначені на
місцевості в натурі, охоронне свідоцтво не видавалося, суд дійшов висновку про
те, що цей факт виключає можливість встановлення наявності охоронної зони
парків в районі спірної земельної ділянки.

Згідно довідці Ялтинського міського управління земельних ресурсів
№6948/10-25 від 21.06.2005 року земельна ділянка, яка відводиться, по
статистичному обліку Державного комітету України по земельним ресурсам „Облік
землі” знаходиться на обліку як „землі, не передані у власність не представлені
у користування в межах населеного пункту”, а по видам земельних угідь - „інші
захисні насадження у тому числі одинична лісна рослинність”.

Таким чином, дослідивши усі наявні у справі докази, оцінивши їх належність,
допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок в сукупності, суд
вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 17;
160-163 КАС України; ст. ст. 118, 123 ЗК України; ст. ст. 1, 2, 32 Закону України
„Про охорону культурної спадщини", ст. 16 ЦК України; ст. ст. 19, 55
Конституції України, суд

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Республіканського Комітету з
охорони культурної спадщини АР Крим про
визнання неправомірними дій задовольнити.

Визнати неправомірними дії Республіканського Комітету з
охорони культурної спадщини АР Крим по видачі ОСОБА_1 висновку №8085 від
07.08.2006 року про неможливість відводу земельної ділянки площею 0,10 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і
обслуговування житлового будинку, господарських споруд та споруджень.

Зобов'язати Республіканський Комітет з охорони культурної
спадщини Ради міністрів АР Крим виконати необхідні дії по узгодженню ОСОБА_1
можливості відводу зазначеної земельної ділянки.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку
в Апеляційний суд АРК через Ялтинський міський суд в порядку та строки
передбачені ст.ст. 184, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя