Справа № 22-а-2407/2007
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2007-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Харків, вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Справа №
Головуючий 1 інстанції: Протасова О.М.
41 Доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня
2007 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Філатова Ю.М.

Суддів Шевцової Н.В.,
Водолажської Н.С.

за участю

секретаря Волошиної Я.В.

позивача: ОСОБА_1.

представника
відповідача: Ігнатенко О.Д., Борисенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в
м.Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Червонозаводського районного суду
м.Харкова від 31.07.2007 року по справі
№2-а-40/2007

за позовом ОСОБА_1

до начальника Управління державного департаменту
України з питань
виконання покарань у Харківській області

начальника СІЗО № 27 Управління державного департаменту
України з питань
виконання покарань у Харківській області

про визнання незаконним звільнення,
скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, а також стягнення
матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1. (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з
позовом до начальника Управління Державного департаменту України з питань
виконання покарань (надалі по тексту відповідач, начальник УДДУ з ПВП) у
Харківській області та начальника СІЗО №27 УДДУ з ПВП у Харківській області
(надалі по тексту другий відповідач) з позовом про: визнання незаконним та
скасування наказу №33 ос від 19.05.2006 року
в.о. начальника УДДУ з ПВП у Харківській області про його звільнення за
власним бажанням з посади оперуповноваженого оперативного відділу СІЗО №27;
поновлення на цій посаді; стягнення матеріальних збитків у зв'язку з незаконним
звільненням за час вимушеного прогулу - середньомісячного грошового утримання у
розмірі 7410 грн. та визнання строку
його служби безперервною від дня звільнення до поновлення на службі.

Постановою Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 21.07.2007 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодившись із постановою
суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної
інстанції оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою
позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, а саме п.68 Положення про проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів внутрішніх справ та норм процесуального права щодо
строків розгляду справи в суді першої інстанції, зміни судом підстави позову.

Відповідач надав заперечення на
апеляційну скаргу, в якій посилаючись на законність та обґрунтованість рішення
суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без
задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення позивача та представників відповідачів, перевіривши
рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач перебував з відповідачем не у трудових відносинах, а проходив службу на
посаді оперуповноваженого оперативного відділу Харківського СІЗО №27, а тому,
відповідно до ст.1 КЗпП України та п.1 Положення про проходження служби рядовим
і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.11.1991 року, порядок
проходження: ним служби визначався саме зазначеним Положенням.

З відповідного
рапорту судом встановлено, що позивач 15.05.2006 року виявив бажання
звільнитись за власним бажанням, про що подав рапорт. 19.05.2006 року наказом в.о. начальника УДДУ
з ПВП у Харківській області №33 ос від 19.05.2006 року його було звільнено за
власним бажанням.

З пояснень відповідача -
начальника Харківського СІЗО №27 Первушкіна І.О. та показань свідка ОСОБА_2.,
наказів в.о. начальника УДДУ з ПВП у Харківській області №159 від 19.05.2006
року та начальника Харківського СІЗО №19-п від 19.05.2006 року, а також з
витягу з протоколу №26 від 15.05.2006 року оперативної наради керівного складу
Харківського СІЗО судом встановлено, що звільненню позивача передувало
порушення ним, встановленого порядку проходження служби, а саме відсутність
позивача без поважної причини на службі протягом кількох днів, але будь-якого
тиску на позивача з метою примусити його звільнитись за особистим бажанням на
позивача не учинялося.

Відмовляючи в задоволенні
позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вимоги ч.3 ст.2 КАС
України були дотримані.

Колегія суддів
погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС
України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, а також своєчасно.

Згідно п.68 Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від
29.11.1991 року особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання
звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника
органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до
дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Як вбачається із зазначеної
норми Положення, на особу, яка виявила бажання звільнитися зі служби
покладається обов'язок попередити рапортом про своє рішення прямого начальника
не пізніше ніж за три місяця до дня звільнення.

Тобто, з моменту подання
такого рапорту, рішення про звільнення повинно бути прийнято не пізніше ніж
через три місяця.

Жодна норма зазначеного
Положення не зобов'язує начальника органу внутрішніх справ приймати рішення про
звільнення не раніше ніж через три місяця після подачі рапорту. Не наведено
такої норми і в апеляційній скарзі відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.19
Конституції України та ч.1 ст.9 КАС України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами
України.

Отже, приймаючи рішення про
звільнення позивача через чотири дні з моменту подачі ним рапорту з проханням
звільнити зі служби за власним бажанням, відповідач діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачено Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.11.1991 року.

Доводи позивача щодо
написання рапорту про звільнення з підстав психологічного тиску на нього,
колегія суддів вважає не обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів
справи, та цю обставину не заперечує позивач, про своє звільнення він дізнався
19.05.2006 року, проте позов до суду позивачем
подано через півроку після звільнення. При цьому позивач в суді
апеляційної інстанції, зазначав, що не звертався із позовом до суду тривалий
час через те, що не міг підібрати підстав для його подачі.

За таких обставин, колегія
суддів, вважає, що посилання позивача на застосування до нього психологічного
тиску під час написання рапорту є надуманим.

Порушення норм
процесуального права, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, а саме
порушення судом першої інстанції строків розгляду справи, у розумінні п.4 ч.1
ст.202 КАС України не є підставою для скасування судового рішення.

Посилання позивача на
зміну судом першої інстанції підстави позову є необґрунтованим, оскільки судом
перевірялось оскаржуване рішення відповідача на відповідність вимогам ч.3 ст.2
КАС України не обмежуючись доводами позовної заяви.

Таким чином, колегія суддів,
підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги
виводів суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205,
ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
залишити без задоволення, а постанову Червонозаводського районного суду
м.Харкова від 31.07.2007 року по справі
№2-а-40/2007 - без змін.

Ухвала набирає чинності з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця з дня складання ухвали у повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий (підпис) Ю.М.Філатов

Судді: (підпис) Н.В. Шевцова

(підпис)
Н.С.Водолажська

З ОРИГІНАЛОМ
ЗГІДНО:

Суддя

Харківського
апеляційного

адміністративного
суду Н.В.Шевцова