Справа № 2-а-495/2007
Суддя: Білюнас В.Ю.
Дата ухвалення: 2007-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2-а-495
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇІНИ

10 липня 2007 року
Ялтинський міський суд АР Крим

в складі: головуючого - Білюнас В.Ю.;

при секретарі - Меметові Е.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні
в залі суду в
м. Ялті адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 до Комітету з охорони культурної спадщини Ради
Міністрів АР Крим, про визнання недійсним висновку заступника голови
Комітету з охорони культурної спадщини
Ради Міністрів АР Крим № 1652 від 28 березня 2007 року про неможливість
відведення земельної ділянки та зобов'язання
Комітету з охорони культурної
спадщини Ради Міністрів АР Крим
видати висновок про можливість відведення земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить суд визнати недійсним висновок заступника
голови Комітету з охорони культурної спадщини
Ради Міністрів АР Крим № 1652 від 28 березня 2007 року про неможливість відводу земельної ділянки площею
0, 04 га , розташованою АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і
споруджень та зобов'язати Комітет з
охорони культурної спадщини Ради Міністрів АР Крим видати висновок про
можливість відводу земельної
ділянки за вказаною адресою. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що негативний
висновок Комітету
обгрунтованний Постановою Уряду
Автономної республіки Крим № 330 від 16 листопада 1995 року, яка на даний
час не відповідає та суперечить положенням Закону України „Про охорону
культурної спадщини”, Земельному кодексу України, іншим нормативним актам, а значить не підлягає застосуванню. До того ж дії відповідача
суперечать висновкам відповідних установ щодо
відведення йому земельної
ділянки.

Представник
Комітету з охорони культурної спадщини
Ради Міністрів АРК в судове засідання не з'явився про день та час
розгляду справи сповіщений належним чином, причину неявки суду не надав.

Дослідивши докази суд,
вважає, що позовна заява
є законною та обґрунтованою і
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 55
Конституції України права свободи
громадян захищаються судом.

Це означає, що суд не
може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають,
що їх права і свободи порушені або
порушуються, створено або створюються перешкоди для
їх реалізації , або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Положення Конвенції та
Конституції України з цього питання відтворені в ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України про завдання адміністративного судочинства.

Рішенням № 1210
25 сесії 24-го скликання
Кореїзської міської ради від 18 травня
2004 року.ОСОБА_1 надано дозвіл на виконання проекту відводу земельної
ділянки площею 0, 04 га , розташованою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і споруджень.

Відповідно до ч. 6 ст.
123 Земельного Кодексу України проект
відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем,
органом по земельним ресурсам, природоохоронним
і санітарно - епідеміологічним органами,
органами архітектури та культурної спадщини.

Комітетом з
охорони культурної спадщини Ради Міністрів Автономної Республіки Крим 28 березня 2007 року за № 1652 позивачу
видано висновок про неможливість відводу
оскільки земельна делянка, площею 0, 04 га , яка розташована АДРЕСА_1
знаходиться в охороній зоні, что затверджено історико-архітектурним опорним
планом та комплексною охоронною зонування пам'ятників історії, культури та природи
адміністративного району «Великої Ялти»,
оскільки земельна ділянка входить в зону
охоронюваного ландшафту, режим якої не передбачає нове будівництво.

Відповідно до ст.9
Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а
також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість надана Верховною Радою України, а також нормативно -
правових актів, прийнятих органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачених Конституцією
та Законами України. У разі невідповідності нормативного акта
Конституції України, Закону України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, або іншому правовому
акту, суд застосовує правовий
акт, який має вищу
юридичну силу.

Постанова Уряду АР
Крим № 330 від 16 листопада 1995 року, яка покладена в основу висновку Комітету з охорони культурної
спадщини АРК, була прийнята на підставі
повноважень наданих Уряду АРК
частиною 2-ю ст. 29 Закону України „Про охорону і використання пам'ятників історії та культури”. Однак цей
закон втратив силу у
зв'язку з прийняттям Закону України „Про
охорону культурної спадщини
від 08 червня 2000 року № 1805- ІІІ.

Постановою Уряду АРК №
330 від 16 листопада 1995 року затвердженні історико-архітектурний план
і комплексне охоронне
зонування пам'ятників історії ,
культури та природи адміністративного району „Великої Ялті” відповідно до
яких, в ряді цих
зон заборонено нове будівництво. Однак ці
положення Постанови суперечать
п. 3 ст. 32 Закону
України „Про охорону
культурної спадщини”, яка у діючій
редакції (зміненої законом
від 16 грудня 2004
року № 2245 - ІV) містить не
безумовну заборону на
здійснення місто - будівних,
архітектурних або ландшафтних перетворень, будівельних, меліоративних,
шляхових, земельних робіт на
охоронюваних архітектурних перетвореннях, у межах зон охорони
пам'яток, історичних ареалів населених
місць, занесених до списку
історичних населених місць
України, а лише на здійснення робіт без дозволу органу охорони культурної спадщини.

Законом України „Про охорону культурної спадщини” і прийнятими в його
виконання нормативними актами введені
нові: термінологія, назви визначення об'єктів предметів охорони, а так само
режими охорони, способи та механізми встановлення охоронних зон. Введені поняття „історичний населений
пункт” та „історичний ареал
населеного пункту”, що не передбачалось
ні Постановою Уряду АРК №330 від 16 листопада 1995 року, ні
законодавством України на
підставі якого воно приймалося.

Постановою Кабінету
Міністрів України №878 від 26 червня 2001 року був затверджений
„Список історичних населених
пунктів”, у який внесені м. Ялта
та Алупка, що входять до складу „Великої Ялти” .

Постановою Кабінету
Міністрів України №318 від 13 березня 2002 року був затверджений
„Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської
діяльності на території історичних ареалів
населених місць”.

Відповідно до п.п. 10,
12 зазначеної постанови історичний ареал є спеціально виділеною у населеному
пункті територією історико-культурного значення із затвердженими межами,
яка повинна фіксуватися в усіх
землевпорядних та містобудівних документах, та
розглядатися, як специфічний
об'єкт містобудівного проектування. Визначені науково-проектною документацією межі історичних ареалів
погоджуються відповідним органом місцевого
самоврядування, Мінкультури або уповноваженим ним органом з охорони
культурної спадщини та
затверджуються Держбудом або
уповноваженим органом охорони культурної спадщини.

Для населених пунктів,
віднесених до списку історичних населених пунктів місцеві правила забудови затверджуються відповідними
радами за узгодженням з Міністерством
культури, Держкомбутом або уповноваженим на то органом охорони
культурної спадщини.

Відповідно
до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робите те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Суду не надано доказів
наявності єдиного „історико-архітектурного опорного плану адміністративного району „Великої Ялти” (12
томів) у вигляді належним чином оформленого
документу.

За таких обставин
установити автентичність історико-архітектурного плану адміністративного району неможливо.

Відповідачем не надано
суду ніяких доказів і на підтвердження того, що межі охоронних зон,
які були винесені в натури на місцевості, що існує картографічний матеріал, який позволяє
встановити розташування відповідних меж.

Статтею 1 Закону
України „Про охорону культурної
спадщини” встановлено, що зона охоронюваного
ландшафту встановлюється навколо пам'ятників.

Згідно ст.2, 32 цього
ж закону зони охоронюваного ландшафту визначаються в межах зон пам'ятників. Такі зони повинні бути визначені
топографічно.

В районі земельної
ділянки площею 0, 04 га , розташованою АДРЕСА_1 щодо якої позивачем здійснюються заходи по
відведенню, будь-які пам'ятники
відсутні, що виключає можливість наявності там зони охоронюваного ландшафту в
районі земельної ділянки.

Крім того, дії заступника голови комітету з
охорони культурної спадщини Ради Міністрів АРК
по видачі висновку № 1652 від 28
березня 2006 року про неможливість відводу земельної ділянки не узгоджуються з
висновком - №3190-2/20-25 про можливість закріплення земельної ділянки площею
0, 04 га , розташованою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і споруджень, де вказано про те, що вибрана
земельна ділянка рекомендуються для передачі у власність.

Згідно довідки Ялтинського міського управління земельних
ресурсів від 27 лютого 2007 року про склад земельних угідь за статичним звітом
Державного комітету України по земельних
ресурсах „Облік землі” (форма 6-зем)
земельної ділянки площею 0, 04 га , розташованою АДРЕСА_1 значиться
по обліку : - рядок 12.3 (шифр
96) «земельні ділянки не передані у власність, не надані у користування у межах
земельних ділянок” по виду земельних угідь
- графи 34,35 „забудовани
ділянки» .

Суд вважає, що дії
заступника голови комітету з охорони культурної спадщини Ради Міністрів АРК, як
суб'єкта владних повноважень, по видачі ОСОБА_1, висновку № 1652 від 28 березня 2007 року про
неможливість відводу земельної ділянки
порушують права й охоронювані законом інтереси позивача в одержані у
власність земельної ділянки.

Відповідно до ст.16
Цивільного кодексу України, Кодексу
адміністративного судочинства
України права та інтереси громадян можуть бути захищені в тому числі й шляхом
визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання його
вчинити певні дії .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 9, 17,
160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, ст.ст. 118, 123 Земельного Кодексу України, ст.ст.
1, 2, 32 Закону України „Про
охорону культурної
спадщини”, ст.16 Цивільного
кодексу України , ст.ст. 19, 55
Конституції України,

П О С Т А Н ОВ И
В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати висновок заступника голови Комітету з охорони культурної спадщини Ради
Міністрів АРК № 1652 від 28 березня 2007
року про неможливість відведення земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0, 04 га ,
розташованою АДРЕСА_1 для будівництва
та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруджень недійсним.

Зобов'язати
Комітет з охорони культурної спадщини
Ради Міністрів Автономної Республіки
Крим, як суб'єкта владних
повноважень, виконати необхідні дії по узгодженню можливості відводу
ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 04 га , розташованою АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і
споруджень

.

Постанова суду може
бути подана оскаржена в апеляційному порядку в Апеляційний
суд АРК через Ялтинський
міський суд в порядку
та строки передбачені ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя - Білюнас
В.Ю.