Справа № 2а-546/2007
Суддя: Бондаренко Г.М.
Дата ухвалення: 2007-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№2а-546/07
М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
року Ялтинський міський суд
Автономної Республіки Крим
головуючого - судді Бондаренко Г.М.
при секретарі Муравської О.С.,
прокурора Скляр О.В.
відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом заступника
прокурора м. Ялти в інтересах держави в особі Державної інспекції з контролю та
охороною земель Автономної Республіки Крим до Ялтинської міської ради, треті
особи - державне підприємство «Лівадія» та ОСОБА_1, про визнання недійсним та
скасування рішення Ялтинської міської ради,
Заступник прокурора м. Ялти
звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства в інтересах держави в
особі Державної інспекції з контролю та охороною земель АРК з вимогами про
визнання недійсним та скасування рішення Ялтинської міської ради №140 від 17
березня 2006 року, яким рада розпорядилася землями державного підприємства
«Лівадія». Мотивуючи свої вимоги позивач посилався на порушення при ухваленні
оскаржуваного рішення місцевою радою приписів Земельного кодексу України.
Представник відповідача позов не визнав та зазначив, що приймаючи
рішення про припинення державним підприємством «Лівадія» права постійного
користування земельною ділянкою та переведення ділянки у землі запасу
Ялтинської міської ради, місцева рада діяла на підставі, в межах повноважень та
у спосіб, визначений законом.

За ініціативою сторін у
відповідності до ст.ст. 53, 54 КАС України до участі у справі в якості третіх
осіб, які не заявляють самостійних вимог, були залучені державне підприємство
«Лівадія» та ОСОБА_1, оскільки рішення у справі може вплинути на права та
обов'язки зазначених осіб.

Представник ОСОБА_1 проти позову
заперечував, посилаючись на ст. 142 ЗК України, зі змісту якої випливає, що
припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної
відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної
ділянки.

Представник
підприємства «Лівадія» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце
слухання справи був повідомлений належним чином - за правилами ст. 35 КАС
України, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, враховуючи, що
немає необхідності заслуховувати особисті пояснення представника третьої особи,
суд визнав можливим розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у
справі доказів.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, вивчивши надані сторонами докази, дослідивши обставини, суд
дійшов наступних висновків .

Частина 1 ст. 17 та частина 1 ст. 18
КАС України встановлюють, що на спори із суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень, дій чи бездіяльності поширюється компетенція
адміністративних судів. При цьому адміністративні справи, у яких однією зі
сторін є орган місцевого самоврядування, підсудні місцевим загальним судам.

Судом встановлено , що 17 березня
2006 року Ялтинська міська рада ухвалила рішення №140, яким припинила право
постійного користування державним підприємством «Лівадія» земельною ділянкою
АДРЕСА_1, перевела зазначену ділянку у землі запасу Ялтинської міської ради,
внесла відповідні зміни до державного акту радгосп-заводу «Лівадія» та надала
ОСОБА_1 дозвіл на складання проекту землевпорядкування з відведення та зміни
цільового призначення вищеназваної земельної ділянки.

Перевіривши це рішення, суд дійшов
наступного висновку.

Згідно з частиною 2 ст. 19 та частина 1 ст. 144
Конституції України ,органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. На підставі частини 1 ст. 143 Конституції України органи
місцевого самоврядування управляють виключно майном, що є в комунальній
власності.

Як вбачається зі змісту наданої Ялтинським міським управлінням
земельних ресурсів довідки, розмежування земель державної та комунальної
власності на території Ялти здійснене не було. Виходячи з цього, суд застосував
до спірних правовідносин пункт 12 Перехідних положень ЗК України, згідно з яким
до розмежування земель державної і комунальної власності місцеві ради наділені
повноваженнями щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, за виключенням
земель на яких розташовані державні підприємства.

Згідно з
пунктом «а» частини 1 ст. 13 та пунктом «а» частини 1 ст. 16 ЗК України
розпорядження землями державної власності відноситься до повноважень Кабінету
Міністрів України та Ради міністрів АРК. У відповідності з пунктом «г» частини
1 ст. 7 ЗК України підготовка висновків щодо вилучення та надання земельних
ділянок із земель державної власності на території автономії належить до
повноважень Верховної Ради АРК. При цьому пунктом «г» частини 1 ст. 12 ЗК
України до компетенції місцевих рад віднесено право вилучення земельних ділянок
лише із земель комунальної власності.

Отже, приймаючи
рішення щодо розпорядження земельною ділянкою, яка являється державною
власністю, Ялтинська міська рада вийшла за межі наданих повноважень.

Посилання представника ОСОБА_1 на
правила частини 3 ст. 142 ЗК України є неспроможними, оскільки припинення права
постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови
землекористувача здійснюється за його заявою саме до власника земельної
ділянки. Оскільки підприємство «Лівадія» являється державним, відмовляючись від
права постійного користування ділянкою воно було повинно звернутися до
уповноваженого органу державної влади, а не до органу місцевого самоврядування.
Проте, з матеріалів справи вбачається, що державне підприємство «Лівадія» на
вилучення ділянки із земель державної власності не отримало згоди ані
Міністерства аграрної політики України, яке являється органом управління по
відношенню до підприємства, ані Кабінету Міністрів України, до компетенції
якого відноситься розпорядження землями державної власності.

Всебічно розглядаючи
позовні вимоги, суд взяв до уваги, що проект відведення земельної ділянки,
згоду на виконання якого ОСОБА_1 отримала на підставі оскаржуваного рішення,
затверджений місцевою радою не був. Як
слід, право власності на спірну земельну ділянку у третьої особи не виникло.
Тому суд застосовує на користь держави частину 3 ст. 152 ЗК України, яка
встановлює, що захист прав на земельні ділянки досягається в тому числі шляхом
визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування.

У відповідності з частиною 2 ст. 71
КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В порушення фундаментальних приписів процесуального закону представник
Ялтинської міської ради не надав достатньої кількості належних доказів на
підтвердження правомірності оскаржуваного акта.

Таким чином, суд всебічно, повно та
об'єктивно вивчив рішення Ялтинської міської ради №140 від 17 березня 2006 року
та дійшов висновку, що при його ухваленні міська рада діяла з порушенням
чинного законодавства, виходячи за межі наданих повноважень.

Перевіривши надані сторонами докази, суд погоджується з вимогами
заступника прокурора та приходить до висновку щодо їх законності й
обґрунтованості.

На підставі викладеного, керуючись ст. 144 Конституції
України, ст.ст. 7, 12, 13, 16, 143, 152
ЗК України, ст.ст. 2, 3, 17, 60, 69, 70, 71, 158-163, КАС України, суд

п
о с т а н о в и в :

Позов заступника прокурора м. Ялти в
інтересах держави в особі Державної інспекції з контролю та охороною земель
Автономної Республіки Крим до Ялтинської міської ради, треті особи - державне
підприємство «Лівадія» та ОСОБА_1, задовольнити.

Рішення Ялтинської міської ради №140
від 17 березня 2007 року визнати недійсним та скасувати.

Стягнути
зі ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір у сумі 51 гривня
та витрати на
інформаційне-технічне забезпечення
у сумі 30 гривень .

На постанову може
бути подана апеляційна скарга в Апеляційний Суд АРК
через Ялтинський міський суд в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС
України.

Суддя