Справа № 2-а-2/2007р.
Суддя: Селіщева Л.І.
Дата ухвалення: 2007-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 2-а-2 2007 р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

«16» березня 2007 р. Корабельний
районний суд м. Миколаєва у складі головуючого по справі судді - Селіщевої Л.І.,

при
секретарі - Вінтоновій
Г.М., за
участю представника позивача -
ОСОБА_2, та представників відповідачів - Гончаренко М.Б.,

Султанської М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Миколаєві,
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ленінського районного суду м.
Миколаєва, Територіального управління Державної судової адміністрації України в
Миколаївській області, виконуючої обов'язки голови Ленінського районного суду
м. Миколаєва Тихонової Н.С., - про скасування дисциплінарних стягнень,
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення моральної шкоди -

встановив :

В вересні 2 006 року
ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом до Ленінського районного
суду м. Миколаєва про скасування п.2 наказу №77,наказів №95,
№153 про накладення на неї дисциплінарних стягнень у вигляді доган.

В грудні 2006 року
позивач збільшила позовні вимоги та пред'явила позов до Ленінського районного
суду м. Миколаєва, Територіального управління Державної судової адміністрації
України в Миколаївській області, виконуючої обов'язки голови Ленінського
районного суду м. Миколаєва Тихонової Н.С. - в якому просила скасувати накладені на неї дисциплінарні
стягнення, поновити її на роботі, стягнути з ТУ ДСА України в Миколаївській обл. середній
заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути з в.о. голови Ленінського
районного суду м. Миколаєва моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування позову позивач вказала, що вона працювала на посаді
старшого секретаря Ленінського районного суду м. Миколаєва. Наказами №77 від
16.06.2006 p., №95 від 30.06.2006 p., №153
від 01.09.2006 р. за неналежне виконання службових обов'язків на неї були
накладені дисциплінарні стягнення у вигляді догани.

Наказом №
186 від 14.11.2006 р.
позивач була звільнена з посади відповідно до п.З ст.4 0 КЗпП України за
систематичне невиконання без поважних причин своїх службових обов'язків.
Накладені на неї дисциплінарні стягнення та своє звільнення позивач вважає'
незаконним, так як покладені на неї функціональні обов'язки вона виконувала
добросовісно, а причиною свого звільнення вважає конфліктну ситуацію, що
склалася в неї з в.о.голови суду Тихоновою
Н.С. Також позивач
вказала, що

2

відповідач
- Тихонова Н.С. завдала
їй моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі, гідності та ділової
репутації позивача, а також приниженні її авторитету серед трудового колективу.

Через незгоду із вищевикладеним, позивач звернулася до суду із даним
позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з
підстав, вказаних в позовній заяві та просили суд їх задовольнити, та стягнути
витрати на правову допомогу.

Представник відповідача - Ленінського районного суду м. Миколаєва в судовому
засіданні позов не визнав і пояснив, що накладені на позивача - ОСОБА_1
дисциплінарні стягнення та її звільнення з посади є обґрунтованими та були
накладені з дотриманням вимог чинного законодавства, і в кожному випадку від
ОСОБА_1 відбирались письмові пояснення. Тому просив суд відмовити в задоволенні
позову.

Представник відповідача -
ТУ ДСА України в Миколаївській області в судовому засіданні позовні вимоги
про стягнення з них оплати за час вимушеного прогулу не визнав через те, що не
може бути відповідачем по даній справі, та відсутні підстави для стягнення
оплати за час вимушеного прогулу саме з ТУ ДСА в Миколаївській області.

Відповідач -
Тихонова Н.С. в судове засіданні не з'явилася, подала до суду заяву про
розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала через їх
безпідставність.

Дослідивши докази, надані сторонами, заслухавши пояснення сторін та свідка,
суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1
працювала на посаді старшого секретаря Ленінського районного суду м. Миколаєва
з 01.04.2003 року, та
раніше не притягувалась до дисциплінарної відповідальності.

Наказом №
77 від 16.06.2006 року за
порушення вимог Інструкції з діловодства, п.п.2.1, 2.4 Посадової
інструкції, яке виразилось в тому, що вона не організувала належним чином
роботу по обліку та збереженню судових справ, був відсутній облік справ,
переданих до архіву, несвоєчасно виконувала розпорядження голови суду, не
проводила контроль за виконанням службових обов'язків працівниками канцелярії,
що призвело до передачі до архіву суду справ, які не закінченні провадженням,
без повідомлень про їх виконання.

Серед підстав для винесення цього наказу були вказані службова записка
судді Жосан В.М. та пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Із наявних у справі копій пояснювальних записок вищевказаних осіб
вбачається, що вони пояснювали, зокрема, несвоєчасне заповнення журналу судових
засідань (пояснення секретаря судових засідань ОСОБА_7, ОСОБА_3 від 14.06.06 p.); несвоєчасну
здачу адміністративних справ (пояснення помічника судді ОСОБА_10); несвоєчасну
здачу справ до архіву ( пояснення
секретаря судових засідань ОСОБА_8). Всі ці порушення вимог Інструкції з
діловодства пояснювались ними великою кількістю справ.

Між тим, як вбачається із копії наказу №63 від 01.06.2006 р. «Про розподіл
обов»язків працівників аппарату
суду» та посадової інструкції старшого секретаря Ленінського районного суду - до
функціональних обов»язків позивача не входив контроль за роботою

3

секретарів судових
засідань, помічників суддів
та, зокрема, своєчасне заповнення
ними журналу судових засідань.

Наказом №95
від 30.06.2006 р. за
порушення вимог п.п.1,14,17 наказу №63
від 01.06.2006 р. «Про
розподіл обов»язків працівників аппарату
суду», яке виявилось у відсутності протягом тривалого часу 27.06.06 р. та 29.06.06 р. на своєму
робочому місці ОСОБА_1, що спричинило числені скарги громадян на адресу в.о.
голови суду, на позивача по справі -
ОСОБА_1 знову було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

В своїх письмових поясненнях від 30.06.2006
р. ОСОБА_1 пояснила, що більшу частину робочого часу вона знаходилась на
своєму робочому місці, але за характером своєї роботи змушена часто бувати в
іншомі приміщенні Ленінського районного суду, яке знаходиться по вул. 28 Армії. Також
позивач вказувала, що 29.06.06
р. з 13.00 год. по
14.30 год. вона здавала речові докази у відділ ДВС.

Ці пояснення належним чином відповідачем не перевірялись, і не
враховувались при накладенні дисциплінарного стягнення, не був встановлений
час, протягом якого позивач була відсутня на робочому місці та причини такої
відсутності, що є порушенням вимог ст.147 КЗпП України, яка встановлює, що
дисциплінарне стягнення може бути застосовано за порушення трудової дисципліни.
Крім цього, представник відповідача - Ленінського районного суду не надав суду
доказів, які б підтверджували належну перевірку даних пояснень та факт
порушення позивачем трудової дисципліни і її відсутності на робочому місці, а
також доказів про наявність через це скарг з боку громадян.

Наказом № 153 від 01.09.2006 р. за порушення п.п.
1,2,5,17 наказу № 63 від 01.06.2006 р. «Про розподіл обов'язків працівників
апарату суду», яке виявилось у відсутності контролю з боку старшого секретаря
суду за збереженням цивільних справ та своєчасним їх оформленням та передачею
канцелярії суду помічником судді ОСОБА_11, через що цивільні справи знаходились
поза межами суду впродовж декількох тижнів, ОСОБА_1 було оголошено догану.

При цьому в вищевказаному наказі не вказується, на протязі якого саме часу
та яка кількість справ знаходилась поза межами суду, і дані про те коли це було
виявлено та в чому конкретно полягає неналежне виконання ОСОБА_1 своїх
посадових обов'язків . Із наявних у справі копій наказів №105 від 06.07.06 р.
та №126 від 21.07.06 р. вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у плановій відпустці
з 17.07.по 13.08.200 6 р., а ОСОБА_11 перебувала у відпустці з 14.08.по
30.08.2006 р.

Разом із тим, до функціональних обов'язків ОСОБА_1 як
старшого секретаря суду відповідно до її посадової інструкції не входив
контроль за роботою помічників суддів.

Згідно п.41 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників
Ленінського районного суду м. Миколаєва, затверджених Наказом в.о. Голови суду №8 6 від 22.06.2006 p., - держані
службовці, які здійснюють керівництво іншими державними службовцями або
контролюють їх роботу, зобов'язані
вживати заходів щодо дотримання ними цих Правил, Загальних правил поведінки
державного службовця та чинного законодавства України в межах своїх повноважень
та відповідно до законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що
накази № № 77 від 16.06.2006 p.,
№95 від 30.06.2006
p., № 153 від

4

01.09.2006
p. про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень були
прийняті з порушенням вимог ст.ст.147,14 9 КЗпП України, є незаконними і
підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині обґрунтованими і
підлягаючими задоволенню.

На підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, - трудовий договір може бути розірваний власником або
уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без
поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або
правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до цього працівника
застосовувались заходи дисциплінарного стягнення або громадського впливу у
встановленому для цього порядку.

Виходячи із цього, при звільненні працівника за цією
підставою, адміністрація повинна була навести конкретні факти допущеного ним
невиконання вказаних обов'язків та зазначити, коли саме вони мали місце, які і
коли конкретні проступки вчинив працівник після застосування до нього дисциплінарних
стягнень.

Проте, в наказі №186
від 14.11.2006 р. «Про
неналежне виконання службових обов'язків» міститься лише загальне посилання на
неналежне виконання службових обов'язків старшим секретарем Ленінського
районного суду - ОСОБА_1
при застосуванні такого крайнього заходу як звільнення і не враховані положення
ст.149 КЗпП України, згідно з якими при обранні виду дисциплінарного стягнення
власник або уповноважений ним орган зобов'язаний враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду та обставини, за яких він вчинений, а
також попередню роботу працівника.

Суд вважає, що при звільненні позивача цих вимог дотримано не було, а тому
позовні вимоги про поновлення на роботі є обґрунтованими та підлягаючими
задоволенню.

Відповідно
до ст.256 КАС України, ст.235 КЗпП
України, постанова суду в
частині поновлення на роботі
та стягнення заробітної плати в
межах суми за один місяць підлягає негайному виконанню.

При визначення розміру виплат за час вимушеного прогулу суд керується ст.235
КЗпП України, Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року
«Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», та п.32
Постанови ПВСУ від 0 6.11.1992 р. №9. Відповідно до яких оплату вимушеного
прогулу слід проводити починаючи з дня звільнення - з 15.11.2006 р. із
розрахунку 1124,97 грн. в місяць, виходячи із заробітної плати за два останніх
повних місяців, що передували звільненню. На день поновлення на роботі час
вимушеного прогулу становить -
4 міс. 1 день.
Середньоденний заробіток становитиме -
26,16 грн. Тому до оплати підлягає (1124,97
грн. х 4 міс.) + ( 1 день х 26,16), таким чином, за
час вимушеного прогулу необхідно оплатити -
4526,04 грн.

Оплату вимушеного прогулу суд вважає необхідним покласти
на ТУ ДСА України в Миколаївській області, оскільки відповідно до ч.2 ст. 12 0 Закону України
«Про судоустрій України» -
функції головного розпорядника коштів державного бюджету України щодо
фінансового забезпечення діяльності, судів загальної юрисдикції здійснює
Державна судова адміністрація України. Згідно ст.128 цього ж Закону, -
територіальні управління державної судової адміністрації є територіальними
органами Державної судової адміністрації України, які є юридичними особами.

5

Із урахуванням вищенаведеного суд вважає заперечення представника
відповідача - ТУ ДСА в
Миколаївській області проти позову безпідставними і до уваги не бере.

Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення
моральної шкоди, суд вважає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають
задоволенню, так як позивач не надала суду доказів, які б підтвердили існування
у неї моральної шкоди внаслідок протиправного звільнення її з роботи.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8-12,15,17,26,41,158-161,163,167,256 КАС України, суд

Постановив :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Накази в.о. Голови Ленінського районного суду м. Миколаєва № 77 п.2 від 16.06.2006 p.; № 95 від 30.06.2006 p.; № 153 від 01.09.2006 p.; № 186 п.2 від 14.11.2006 р. - скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого секретаря Ленінського районного суду м.
Миколаєва.

Стягнути з територіального управління Державної судової
адміністрації України у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу у сумі - 4 526,04 /чотири тисячі п»ять сот двадцять шість/ гривень, та витрати на правову допомогу у
розмірі - 238,50 грн./
двісті тридцять вісім/.

Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць в розмірі - 1124,97 грн.

В задоволенні
іншої частини позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до
апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження та подання після цього протягом 2 0 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 5 ст. 18 6 КАС України.