Справа № К-6509/06
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2007-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
Справа № К-6509/06
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

­­­­­­27 вересня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. - головуючий,

Амєліна С.Є.
- суддя-доповідач,

Горбатюка С.А.,

Гуріна М.І.,

Ліпського Д.В.,

при
секретарі Замезі Ю.І.,

з
участю позивачів ОСОБА_1., ОСОБА_2.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою
Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області на
рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 24 грудня 2004 року та
ухвалу судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області
від 22 березня 2005 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2до Управління
Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання
нечинним рішення та зобов'язання надати статус учасника бойових дій,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2004 року ОСОБА_1. та ОСОБА_2. звернулися в
суд з вказаними позовами.

Зазначали, що під час навчання в Одеській спеціальній
середній школі Міністерства внутрішніх справ СРСР в період з 08 квітня 1989
року по 30 травня 1989 року проходили службу у місті Сухумі Грузинської РСР в
умовах надзвичайного стану та при збройних конфліктах, набули статусу учасників
бойових дій, але суб'єкт владних повноважень не визнає таке право.

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Вінниці
від 30 листопада 2004 року позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 24
грудня 2004 року, залишеним без змін ухвалою судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2005 року, позови
задоволено.

В касаційній скарзі відповідач зазначає, зокрема, що не
було рішень Уряду Союзу РСР про направлення позивачів на службу, як того
вимагає стаття 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», тому вони не є учасниками бойових дій. Посилаючись на
порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати судові
рішення та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального й процесуального права колегія суддів приходить до висновку про те,
що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачі під
час навчання в Одеській спеціальній середній школі Міністерства внутрішніх
справ СРСР (реорганізовано в Одеський юридичний інститут Національного
університету внутрішніх справ України) в період з 08 квітня 1989 року по 30
травня 1989 року проходили службу у місті Сухумі Грузинської РСР.

Вирішуючи справу суд першої інстанції, виходив з того,
суб'єкт владних повноважень порушив право позивачів відмовивши у наданні їм
статусу учасника бойових дій, зобов'язав комісію Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Вінницькій області визнати їх учасниками бойових дій
та видати посвідчення встановленого зразка.

Заперечуючи законність такого рішення відповідач в
апеляційній скарзі вказував на те, що рішення районного суду суперечить вимогам
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з вимогами статті 313 ЦПК України 1963 року, яка
була чинною на час вирішення спору, при відхиленні апеляційної скарги в ухвалі
суду апеляційної інстанції зазначаються конкретні обставини і факти, що
спростовують її доводи.

В порушення вимог процесуального законодавства,
апеляційний суд ухилився від дослідження доводів апеляційної скарги та їх
правової оцінки і не зазначив в ухвалі чим спростовуються доводи скарги.

Так, в апеляційній скарзі відповідач вказував та те, що
статус позивачів не відповідає вимогам статті 6 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою визначені особи, які
належать до учасників бойових дій.

Згідно з вимогами Закону учасниками бойових дій
визнаються, зокрема, учасники бойових дій на території інших країн - особи
рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх
справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і
радників), які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу,
працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові
дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ
(флотів). Перелік держав, періоди бойових дій у них та категорії працівників
визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з
обставин справи позивачі період з 08 квітня 1989 року по 30 травня 1989 року не
перебували за межами колишнього СРСР.

Вказані обставини мають значення для вирішення справи,
але залишені без належного дослідження і оцінки апеляційного суду, що
відповідно до вимог статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є
підставою для скасування рішення апеляційного суду і направлення справи на
новий розгляд.

Керуючись статтями 223, 227, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ
України у Вінницькій області задовольнити частково.

Ухвалу судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Вінницької області від 22 березня 2005 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня їх відкриття.

Судді:

М.І. Цуркан С.Є. Амєлін С.А. Горбатюк М.І. Гурін Д.В. Ліпський