Справа № 2а-128/2007
Суддя: Яковенко С.Ю.
Дата ухвалення: 2007-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ГАГАРІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
СЕВАСТОПОЛЯ м. Севастополь, вул. Вакуленчука, З
Код суду 2702
Справа №2а-628/2006р.
Справа №2а-128/2007р.
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22.03.2007 року
Гагарінський районний суд міста Севастополя в складі: головуючого - судді Яковенко С.Ю., при секретарі - Павленко CO., за участю: представника
позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Севастополі справу за
позовом ОСОБА_2 до Відділу громадянства та реєстрації фізичних осіб Гагарінського
РВ УМВС України в місті Севастополі, 3-ї особи - ОСОБА_3 про визнання незаконними дій з реєстрації та анулювання запису про
реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про визнання незаконними дій ВГРФО
Гагарінського РВ УМВС України в м. Севастополі стосовно реєстрації ОСОБА_3
АДРЕСА_1,
та просила зобов'язати відповідача анулювати його.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі
та пояснив, що ОСОБА_3
є донькою позивачки, вона була прописаною та постійно
проживала з матір'ю у спірній квартирі з 1993р. У серпні 1999 року
ОСОБА_3 виїхала
на навчання до міста Івано-Франківська. По закінченні навчання у червні 2004р.
вона повернулась до Севастополя, проте до спірної
квартири не вселялась і своїх прав на неї не заявляла. У грудні 2005р. третя
особа була зареєстрована відповідачем у квартирі позивачки без її на те згоди.
Позивач вважає, що реєстрацію ОСОБА_3 у спірній квартирі було проведено з порушенням існуючого порядку та є
порушенням її прав.

Відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні,
надіславши до початку розгляду справи телефонограму з проханням розглянути
справу за відсутностю його представника. У письмових поясненнях від 10 лютого 2007р. ВГРФО Гагарінського РВ УМВС посилається на те, що ОСОБА_3 була зареєстрована у спірній квартирі після закінчення вищого навчального
закладу протягом шести місяців, тобто в межах передбаченого законом строку, на який за нею зберігалось право
на житло.

Третя особа тричі повідомлялась про час та місце судового розгляду справи
належним чином у спосіб, передбачений ст. 39 КАС України,
проте жодного разу не з'явилась у судове засідання та не поінформувала суд про
причини своєї неявки.

За таких умов суд вважає за можливе розглянути справу за відсутностю
представника відповідача та третьої особи.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає
вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав: судом
встановлено, що позивачка та третя особа проживали у З-кімнатній квартирі АДРЕСА_1. Квартира належить до державного житлового фонду. Відповідно до ордеру та
довідки РЕП-19, наймачем
зазначеної квартири є позивачка - ОСОБА_2 (а.с. 12,10).

З матеріалів, наданих відповідачем, вбачається, що 13 серпня 1999
року третю особу було виписано з квартири із записом про
вибуття до міста Івано-Франківська на навчання на 5 років.

У період з вересня 1999
року по червень 2004 року ОСОБА_3навчалась у Івано-Франківській Державній медичній академії. 19 червня 2004
року їй був виданий диплом спеціаліста на підтвердження
того, що вона отримала повну вищу освіту та здобула кваліфікацію
лікаря-стоматолога.

Як вбачається з адресного листка вибуття (ф.20), протягом всього часу
навчання у академії третя особа проживала та була зареєстрована у гуртожитку
АДРЕСА_2. З копії паспорта ОСОБА_3 також вбачається, що за вказаною адресою її
було зареєстровано тимчасово - на строк до 01 липня 2004
року.

18 травня 2004
року її було знято з реєстрації у зв'язку з закінченням
навчання та вибуттям до м. Севастополя (п.10 адресного листка вибуття -а.с.53).

Згідно ст. 71
ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово
відсутніми членами сім'ї наймача понад шість місяців у випадку тимчасового
виїзду з постійного місця проживання у зв'язку з навчанням - протягом усього часу такого навчання.

Таким чином, право на повернення та вселення до спірної квартири
зберігалось за третьою особою до 19 грудня 2004 року, проте не було реалізоване нею.

Із проханням про реєстрацію у квартирі позивача ОСОБА_3звернулась до ВГРФО лише 16 грудня 2005 року, тобто через 1
рік та майже 6 місяців після
закінчення навчання у іншій місцевості.

За таких умов, у відповідача були відсутні підстави для реєстрації третьої
особи з посиланням на те, що вона повертається на постійне місце проживання
після закінчення навчання.

Порядок реєстрації осіб за місцем проживання, який діяв станом на грудень 2005 року, передбачав, що для реєстрації за місцем проживання, особа має подати
письмову заяву, форма якої затверджена Кабінетом міністрів України. Таке положення міститься у ст. 6
Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та п. 11 Тимчасового порядку реєстрації фізичних
осіб за місцем проживання, який затверджений постановою КМУ № 35 від 16
січня 2003 року.

Виходячи з положень п. З зазначеного Тимчасового порядку, місцем проживання
фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник
житлового приміщення, за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених
законодавством.

Відповідно до Зразка заяви про реєстрацію місця проживання, на зворотному
боці заяви зазначаються підстави для реєстрації за обраним місцем проживання,
як то: ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди).
Також, на зворотному боці заяви в обов'язковому порядку зазначається письмова
згода наймача та членів його сім'ї на реєстрацію.

У матеріалах, які надані відповідачем та були підставою для реєстрації, відсутня заява ОСОБА_3 на реєстрацію та будь-які
підтвердження того, що позивачка, як наймач спірної квартири, надавала
письмову згоду на реєстрацію третьої особи.

Відповідно до ст. 19
Конституції України, органи державної влади та їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З огляду на порушення
діючого законодавства, яких припустилися посадові особи відповідача, під час
реєстрації третьої особи, суд вважає, що їх дії протирічать положенням
зазначеної статті.

Відповідно до ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства, в справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем не надано доказів того, що рішення про реєстрацію, протиправність якого оскаржена позивачем, є
правомірним.

Суд не може прийняти до уваги твердження відповідача про законність його
дій із посиланням на те, що ОСОБА_3закінчила навчання лише
25 червня 2005
року, виходячи з наступного. Відповідно до Положення про
порядок проведення атестації лікарів (затверджений наказом МОЗ України від 19 грудня 1997
року № 359), сертифікат
лікаря-спеціаліста є підтвердженням того, що особа атестована на визначення
знань та практичних навиків, отриманих в період інтернатури. Проходження
інтернатури, як правило, відбувається в лікарських закладах та є роботою за
спеціальністю, тобто здійснюється на умовах працевлаштування особи. З відповіді,
наданої на запит суду факультетом післядипломної освіти Кримського Державного
медичного університету, ОСОБА_3проходила очну частину інтернатури на базі кафедри стоматології зазначеного
університету в період з 01
травня по 30 червня 2005р.
(а.с.54), що не спростовує висновку про те, що після закінчення

навчання в іншій місцевості (м.
Івано-Франківську) ОСОБА_3не виявила наміру вселитись до спірної квартири протягом шести місяців, як
це передбачено ст. 71
ЖК.

Відповідно до положень частини 4
статті 105,
позовна заява може містити, крім визначених частиною третьою цієї статті, інші вимоги на захист прав,
свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин. За таких умов вимога
позивач про визнання дій органу реєстрації незаконними не протирічить зазначеним
положенням.

Ст. 97
КАС встановлює, що суд за клопотанням однієї зі сторін
визначає грошовий розмір судових витрат,
які повинні бути їй компенсовані. Позивач ні в позові, ні в судовому
засіданні не заявив про компенсацію понесених судових витрат, у зв'язку із чим
у суду немає правових підстав для їх стягнення з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтею 19 Конституції України, статтею 6 Закону України
«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», пунктами
3, 11 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, статтями
39, 71,
97, 105, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконними дії Відділу громадянства та
реєстрації фізичних осіб Гагарінського РВ УМВС
України в місті Севастополі стосовно реєстрації ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язати Відділ громадянства та реєстрації фізичних осіб Гагарінського
РВ УМВС України в місті Севастополі анулювати запис про реєстрацію ОСОБА_3 АДРЕСА_1.

Заяву про апеляційне оскарження постанови може бути подано протягом 10 днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву
про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений
строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова виготовлена власноручно в дорадчій кімнаті.