Справа № К-23720/06
Суддя: Брайко А.І.
Дата ухвалення: 2007-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№
ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2007р.

Вищий адміністративний суд України
у складі:

головуючого-судді Брайка А. І.,

суддів Карася О. В.,

Нечитайла
О. М.,

Рибченка
А. О.,

Степашка
О. І.,

секретар судового засідання -
Міненко О. М.,

розглянувши касаційну скаргу
ОСОБА_1

на постанову Тернопільського
міськрайонного суду від 01.03.2006р. у справі № 2-8426/05 та ухвалу
Апеляційного суду Тернопільської області від 18.05.2006р. (справа № 22ас-180)

за позовом ОСОБА_1

до:

1) Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції,

2) Відділу державного казначейства
в м. Тернополі

про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, стягнення штрафу,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1.,

відповідача-1 - не з'явились,

відповідача-2 - не з'явились,

встановив:

ОСОБА_1, з урахуванням послідуючого
уточнення, подано позов про: повернення недоплаченої
частини надлишково сплаченого податку в сумі 374 грн. 31 коп.; виплату штрафу в
розмірі 374 грн. 31 коп.; виплату 5 000 грн. морального відшкодування.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 01.03.2006р. у справі № 2-8426/05,
залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від
18.05.2006р. (справа № 22ас-180) в позові відмовлено.

Судові рішення обґрунтовані тим, що
згідно поданої декларації податковою інспекцією правомірно визначено податковий
кредит в розмірі 708 грн. 75 коп. та повернутий позивачу; об'єктом
оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, що, зокрема, включає
відрахування до Пенсійного фонду України та внески до Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування; сплата 30.12.2004р. 2 150 грн. вартості
навчання за перший семестр 2005р. не може бути включена до складу понесених
витрат в 2004р.

Позивач, не погоджуючись з вказаними
рішеннями судів попередніх інстанцій, подав касаційну скаргу в якій просить їх
скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити посилаючись на
порушення норм матеріального права, зокрема; ст. 56 Конституції України, п. п.
1.6., 1.13., 1.16. ст. 1, пп. 3.1.2. п. 3.1., п. 3.5. ст. 3, пп. 4.2.1. п. 4.2.
ст. 4, пп. 5.4.2. п. 5.4. ст. 5, п. 7.1. ст. 7, пп. 20.4.1. п. 20.4. ст. 20
Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”.

Відповідачі заперечення на касаційну
скаргу не подали.

Перевіривши правильність застосування
судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин справи, заслухавши пояснення присутнього позивача,
Вищий адміністративний суд України приходить до висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню по слідуючим доводам та мотивам.

Зі змісту п. 1.16. ст. 1, пп. 5.2.1. п.
5.2., пп. пп. 5.3.3., 5.3.5. п. 5.3. ст. 5 Закону України “Про податок з
доходів фізичних осіб” слідує, що до платник податку має право включити до
складу податкового кредиту звітного року
сплачені ним за власний рахунок страхові внески за договорами
довгострокового страхування життя, а також документально підтверджені сплачені
кошти на користь закладів освіти для компенсації вартості середньої професійної
або вищої форми навчання такого платника податку, іншого члена його сім'ї
першого ступеня споріднення. При цьому необхідно зазначити, що в разі сплати в
звітному році коштів за навчання в наступних звітних роках, платник податку не
має права включати понесені ним фактичні витрати до складу податкового кредиту
поточного звітного року.

Об'єктом оподаткування є чистий річний
оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального річного
оподатковуваного доходу на суму податкового кредиту такого звітного року, при
цьому такий оподатковуваний річний дохід зменшується на суму збору до
Пенсійного фонду України та внесків до фондів загальнообов'язкового державного
соціального страхування лише у випадку нарахування доходів у вигляді заробітної
плати платника податку.

Таким чином, як вірно зазначено судами
першої та апеляційної інстанцій, відповідач не вправі був проводити зменшення
суми загального річного оподатковуваного доходу позивача на суму збору до
Пенсійного фонду України та внесків до фондів загальнообов'язкового державного
соціального страхування, ним правомірно не включено до складу податкового
кредиту позивача витрати в сумі 2 150 грн., сплачені платіжним дорученням від
30.12.2004р. за навчання в першому семестрі 2005 року.

За вказаних обставин, зважаючи на відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок
судів попередніх інстанцій про відмову в позові є вірним, рішення прийняті
відповідно чинного законодавства, а вимоги позивача є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 КАС України, -

ухвалив:

1. Залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без
задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду від 01.03.2006р. у
справі № 2-8426/05 та ухвалу
Апеляційного суду Тернопільської області від 18.05.2006р. (справа № 22ас-180) -
без змін.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена відповідно до вимог ст. ст. 235 - 237, ч. 1
ст. 238 КАС України.

Головуючий-суддя (підпис) Брайко А. І.

Судді (підпис) Карась О. В.

(підпис) Нечитайло О. М.

(підпис) Рибченко А. О.

(підпис) Степашко О. І.

З оригіналом згідно

Відповідальний секретар Міненко О. М.