Справа № 2-а-1447/2007
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2007-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-1447/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2007 року 09 год. 35 хв. м. Рівне

Рівненський окружний
адміністративний суд під головуванням судді Шевчук С.М. за участю секретаря
судового засідання та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

від органу прокуратури: Микулін Віктор Іванович (копія посвідчення в
матеріалах справи);

від позивача: представник Микулін І.М. - головний спеціаліст відділу
забезпечення надходжень, організаційної роботи по соціальному захисту
інвалідів, кадрового забезпечення та юридичної роботи (копія дов. № 03-02/1663
від 01.10.07 р. в справі)

від відповідача:
представник Аврамишина Людмила Дмитрівна (довіреність в матеріалах
справи)

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за позовом Рівненського транспортного
прокурора в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Рівненське
обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Відкритого акціонерного товариства “Сарнивантажавтотранс”

про стягнення
адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів в розмірі 4626,32 грн. та пені в сумі 296,07 грн.-

ВСТАНОВИВ:

Рівненський транспортний прокурор в інтересах держави, уповноваженим
органом якої виступає Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом
до Відкритого акціонерного товариства “Сарнивантажавтотранс” про стягнення
адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів в сумі 4626 грн. 32 коп. та пені в сумі
297 грн. 46коп. В судовому засіданні 04.12.2007 року від позивача надійшла
заява про уточнення суми позовних вимог, відповідно до якої він просить
стягнути з відповідача 4626,32 грн. адміністративно-господарської санкції та
296,07 грн. пені.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в судовому засіданні
представник позивача пояснила, що позовні вимоги не визнає з тих підстав, що
ВАТ “Сарнивантажавтотранс” фактично створив одне робоче місце для інвалідів,
оскільки на підприємстві працювала одна особа - інвалід. При складанні звіту
дана особа не була включена до середньооблікової кількості штатних працівників,
оскільки працював по договору цивільно-правового-характеру.

Крім того, ВАТ “Сарнивантажавтотранс” працює на спрощеній системі оподаткування і є платником
єдиного податку, а тому звільнене від сплати внесків до Фонду соціального
захисту інвалідів, а тому не повинно сплачувати адміністративно-господарських
санкцій за невиконання нормативу робочих місць.

Просить у задоволенні позову відмовити.

Прокурор та представник позивача у судовому засіданні надали пояснення, які
повністю співпадають із позицією, яка викладена в позовній заяві.

Судом досліджені
письмові докази, наявні у матеріалах справи, які подані особами, які беруть участь у справі, надані для огляду та дослідження в
судовому засіданні.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення прокурора, ,
дослідивши подані и письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у
судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення в повному обсязі.

У відповідності до ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів
в Україні" (далі по тексту постанови -
Закон) забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в
тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної
служби зайнятості. Стаття 19 цього ж закону вказує, що для підприємств, установ
організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності
штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25
осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч.5 ст.19 Закону, виконання нормативу
робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому
числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною
особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи
є основним.

Відповідачем в судовому засіданні надано копію
цивільно-трудового договору, укладеного між відповідачем та інвалідом ІІ групи
ОСОБА_1, з якого вбачається, що строк дії угоди становить і місяць (з
01.07.2006 року по 31.07.2006 року).

Таким чином, залучення до роботи на підприємстві особи-інваліда
на основі цивільно-правового договору строком на 1 місяць не звільняє
відповідача від виконання нормативу робочих місць для працевлаштування
інвалідів.

Відповідно інформації Сарненського районного центру
зайнятості від 08.11.2007 року №1670, ВАТ “Сарнивантажавтотранс” протягом 2006
року звітів (форма №3-ПН) про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів
не подавали. Дану обставину в судовому засіданні підтвердила представник
відповідача.

Згідно п.3. Положення про робоче місце інваліда
і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.05.1995 р. N314 (далі - Положення), що діяла на дату подання підприємством звіту форми
10-ПІ, робоче місце інваліда вважається створеним,
якщо воно відповідає встановленим вимогам
робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю
представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в
дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Відповідно ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів
в Україні" підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю (далі - підприємство), де середньооблікова чисельність працюючих
інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, за кожне
місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.
Термін сплати санкції встановлено до 15 квітня
року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу.

Посилання відповідача на те, що ВАТ
“Сарнивантажавтотранс” не повинно сплачувати адміністративно-господарські
санкції, оскільки перебуває на спрощеній системі оподаткування, спростовується тим, що відповідно до п.6 Указу
Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва” від 3 липня 1998 року № 727/98, суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником внесків до
Фонду України соціального захисту інвалідів. Проте, даний Указ Президента
України не передбачає звільнення від сплати адміністративно-господарських
санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів
та пені.

З поданого відповідачем звіту про фінансові
результати за 2006 рік вбачається, що в 2006 році відповідачем отримано
прибуток.

Крім того, ч.5 ст.20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачає, що в разі
несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх
сплати стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно
підприємства.

Згідно поданого Відповідачем звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2006 рік (форма N10-ПІ) (термін подання
не пізніше 1 березня після звітного
періоду) середньоблікова чисельність штатних працівників облікового складу у 2006 році склала 19 . На виконання
статті 19 Закону підприємство зобов'язане створити одне робоче місце для працевлаштування інвалідів, проте в 2006 році відповідачем не було створено жодного. Середньорічна заробітна плата штатного працівника на підприємстві
становила 4626,32 грн.

Таким чином, сума штрафної санкції, яка підлягає сплаті
відповідачем і яка самостійно ним визначена, відповідно до ст.20 Закону “Про
основи соціальної захищеності інвалідів” складає 4626,32 грн.

Адміністративно-господарські санкції Відповідач мав
сплатити до 15 квітня 2007 року (ч.4 ст. 20 Закону передбачає, що
адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами,
організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними
в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного
за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою
статті 19 цього Закону).

Відповідно до
ч.2 ст. 20 Закону, порушення термінів сплати адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування пені. Нарахування та обчислення пені
здійснюється органом контролю відповідно до Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого
наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 року №
223, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку
України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь
її строк.

Нарахування
пені здійснюється з наступного дня граничного строку сплати
адміністративно-господарських санкцій по день сплати включно (тобто з 16 квітня
наступного за роком, у якому відбулося порушення нормативу).

За період з 16 квітня
2007 року (термін сплати санкцій) до 14.11.2007 року (дата
подання позовної заяви), що складає 213 днів, позивачем
нарахована відповідачу пеня в розмірі 296 грн. 07 коп., вказане підтверджується розрахунком
пені, викладеним в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог.

Відповідно до
ч.ч. 14 і 15 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", спори, що виникають із правовідносин за
статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються
Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку. Фонд соціального
захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні
інтереси , у тому числі в суді.

Відповідач не надав суду доказів
створення робочого місця для інваліда, в тому числі - атестованого, не надав
доказів звернення Фонду соціального захисту інвалідів чи до центру зайнятості з
клопотанням про працевлаштування інвалідів, або із звітністю про наявність
вакантних місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до вимог ст.21
Конституції України та п.2 ст.5, ст.36-1 Закону України “Про прокуратуру”, на
органи прокуратури покладено представництво інтересів держави при наявності
порушень або загрози порушень економічних та інших державних інтересів
внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що
вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Однією із форм представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і
свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли
порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій
чи рішень органів і посадових осіб

За таких
обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в
повному обсязі.

Оскільки позивачем не подано документів про понесені
судові витрати, то підстави для застосування
вимог статті 94 КАСУ у суду відсутні.

Керуючись
статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов Рівненського
транспортного прокурора в інтересах держави, уповноваженим органом якої
виступає Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволити

Присудити до стягнення з відповідача -
Відкритого акціонерного товариства “Сарнивантажавтотранс” (34500, Рівненська область, м.Сарни, вул.
Варшавська, 8, 13981494, р/р
400 в КБ "Приватбанк", МФО 333391) на користь держави в
особі Рівненського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (33000,
Рівненська область, м.Рівне, вул.Замкова, 10а/1, 22586331,
р/р0002, банк ГУДКУ в Рівненській області, МФО 833017) адміністративно-господарські санкції в сумі
4626 (чотири
тисячі шістсот двадцять шість) гривень 32 коп. (тридцять дві копійки) та пеню в сумі 296 (двісті дев'яносто шість)
гривень 07 (сім) копійок.

Виконавчий лист видати після
набрання, відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, постановою законної сили в порядку, визначеному частиною 1 статті 258
Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського
апеляційного адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження
подається протягом 10 днів з дня проголошення постанови, а в разі проголошення
вступної та резолютивної частини - з дня складення постанови в повному обсязі.
Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
С.М.Шевчук

Повний
текст постанови складено та підписано 14.12.2007 року о 15.00 год.

Суддя
С.М.Шевчук