Справа № К-3725/06
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2007-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
9 серпня 2007 року у м. Києві колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
головуючого-судді: Юрченка В.В.,
суддів:
Весельської Т.Ф., Гуріна М.І., Федорова М.О., Чумаченко Т.А.,
при секретарі - Замезі Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в
порядку касаційного письмового провадження адміністративну справу за скаргою
ОСОБА_1 на рішення управління Пенсійного фонду України в Деснянському
районі м. Києва від 18 грудня 2002 року
№01-3085 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 7 жовтня 2003 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою на
рішення Деснянського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2003 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2004 року у справі за його скаргою на
рішення Деснянського районного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
від 18 грудня 2002 року №01-3085.

Зазначає, що
в червні 2003 року він звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому
зазначає на неправомірність рішення Деснянського районного управління Пенсійного
фонду України в м. Києві щодо призначення йому пенсії в розмірі 445 грн. 96
коп., оскільки воно не відповідає чинному законодавству, у зв»язку з чим просив визнати його неправомірним.

Свої позовні вимоги
мотивував тим, що при призначенні йому
пенсії державного службовця у листопаді 2002 року і визначенні її розміру 445
грн. 96 коп., не була врахована доплата, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 7
лютого 2000 року № 223 «Про доплати і компенсації особам, які працюють в зоні відчуження і зоні безумовного
відселення після повного відселення жителів» і яку він отримував як працівник
Державного департаменту - Адміністрації зони відчуження і зони безумовного
(обов»язкового) відселення, і яка входить в Перелік видів оплати праці та інших виплат, на які
нараховується збір на обов»язкове
державне пенсійне страхування і які враховуються при обчисленні
середньомісячної заробітної плати при призначенні пенсії.

Рішенням
Деснянського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2003 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 квітня
2004 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, а рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 7 жовтня 2003 року залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на його думку, судами першої та апеляційної
інстанцій порушення норм чинного
процесуального та матеріального законодавства, що призвело до постановлення
неправильних
судових рішень, скаржник
просить скасувати постановлені
судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та
постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи по суті встановлено, що
з листопада 2002 року ОСОБА_1 було призначено пенсію як державному
службовцю в розмірі 445 грн. 97 коп. відповідно до Закону України «Про державну
службу» від 16 грудня 1993 року станом на 7 червня 2001 року. Пенсія була
нарахована відповідно до вимог ст.. ст.. 33. 37 цього Закону, а саме 84 % заробітної плати з урахуванням
надбавок і доплат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 13
грудня 1999 року № 2288.

Листом від 18 грудня 2002 року №01-3085
управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва позивачу було відмовлено у
врахуванні при обчисленні пенсії державного службовця щомісячні доплати за
роботу на території радіоактивного забруднення.

Відповідно до ст..33 Закону України «Про
державну службу» заробітна плата державних службовців складається з посадових
окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній
службі та інших надбавок.

Державним службовцям можуть установлюватися
надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи,
доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші
надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців,
розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги
визначаються Кабінетом Міністрів України.

Надбавки і доплати за роботу державного
службовця визначені постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 1999
року №2288.

Відповідно до приведених нормативних актів
доплата за роботу на території радіоактивного забруднення не входить до
структури заробітної плати державного службовця.

Доплата громадянам, які працюють на
територіях радіоактивного забруднення визначена ст..39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Цим же Законом передбачено, що пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії
студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною
першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного
забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру
мінімальної заробітної плати.

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а
також у зоні безумовного (обов'язкового) відселення після повного відселення
жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата
згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Така доплата встановлена постановою
Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2000 року № 223 «Про доплати і
компенсації особам, які працюють в зоні
відчуження і зоні безумовного відселення після повного відселення жителів».

Оскільки доплати, визначені ст..39 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» мають загальний характер, вони не можуть бути
враховані при визначенні заробітної плати державних службовців для призначення
пенсій за спеціальним законом, у даному випадку за Законом України «Про державну службу»

Відповідно до вимог ч. 1 ст.220 КАС України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про
достовірність того
чи іншого доказу.

Згідно з ч.3 ст.210 КАС України підставами касаційного оскарження
є порушення судами норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення
- без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних
дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм
процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів
справи, що оскаржувані судові рішення постановлені з дотриманням норм матеріального
та процесуального права, доводами касаційної скарги висновки, викладені в
судових рішеннях, не спростовуються, підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
ст. ст.210, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 7 жовтня 2003 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 квітня
2004 року - без змін.

Ухвала
остаточна і оскарженню не підлягає,
крім випадків, передбачених ст..237 КАС України.

Головуючий:
Юрченко В.В.

Судді: Весельська Т.Ф.

Гурін М.І.

Федоров М.О.

Чумаченко Т.А.