Справа № 2-а-337/07/2007
Суддя: Слєзко Т.В.
Дата ухвалення: 2007-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а- 337/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24
травня 2007 року Ялтинський
міський суд

у складі: головуючого судді - Слєзко Т.В.,

при секретарі - Воробйової О.І.,

за участю адвоката - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ялті
адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної служби з питань
національної культурної спадщини про визнання недійсною відмови про
неможливість відводу земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

У Ялтинський міський суд надійшла позовна заява ОСОБА_2, у якій вона
просить визнати незаконим та скасувати відмову про неможливість відводу
земельної ділянки площею 0,01 га, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 для
будівництва індивідуального гаража, наданого їй Державною службою з питань
національної культурної спадщини 03 травня 2006р. за вих. № 22-113У/9. Також
просить зобов'язати Державну службу з питань національної культурної спадщини
надати їй висновок про можливість відводу зазначеної земельної ділянки.

Вимоги мотивовані тим, що необхідні дозволи для отримання земельної ділянки
у неї є, а відповідач безпідставно перешкоджає їй отримати земельну ділянку.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, просив розглянути справу у відсутність представника, проти позову
заперечував, так як на земельній ділянці заборонено будівництво відповідно до
Постанови Уряду АР Крим № 330 від 16 листопада 1995 року.

Вислухавши позивачку та
представника, дослідивши докази, суд вважає, що позовна заява являється
законною та обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6
Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим 4 листопада 1950 року),
ратифікованою Верховною радою України 17 липня 1997 року, кожен при вирішенні
питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості
будь - якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на
справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим законом.

Складовою частиною справедливого
судочинства є доступ до процедури з усіма атрибутами контролю, тобто право на
судовий контроль органів державної влади. Це означає, що рішення Державної
служби з питань національної культурної спадщини не може бути остаточним і
підлягає судовому контролю.

Конвенція про захист прав і
основних свобод людини являється складовою частиною загальнонаціонального
законодавства України.

Згідно ст. 55 Конституції
України права свободи громадян захищаються судом.

Це означає, що суд не може
відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без
громадянства вважають, що їхні права і свободи порушені або порушаються,
створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Положення Конвенції та
Конституції України з цього питання відтворені в ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України про завдання адміністративного
судочинства.

Судом встановлено, що рішенням
Лівадійської селищної ради від 15 грудня 2005р. за № 41, ОСОБА_2 наданий дозвіл
на складання проекту відводу земельної ділянки орієнтированою площею до 0,01га
для будівництва індивідуального гаражу за адресою: АДРЕСА_1.

Як вказано у довідці про склад земельних угідь від 24 березня 2006р.
Ялтинського міського управління земельних ресурсів, вказана земельна ділянка є
у границях селищного пункту, і не передана у користування чи власність.

Висновком Управління головного
архітектору Ялтинського міськвиконкому від 20 лютого 2006р. встановлено, що
земельна ділянка вільна від забудови.

Згідно до ч. 6 ст. 123
Земельного кодексу України проект відведення земельної ділянки погоджується із
землекористувачем, органом по земельним ресурсам, природоохоронним і санітарно
- епідеміологічним органами, органами архітектури та культурної спадщини.

Державною службою з питань національної культурної спадщини (Державна
служба охорони культурної спадщини) 03 травня 2006р. за вих. № 22-113У/9.
позивачу видано висновок про неможливість відведення вказаної земельної
ділянки, оскільки земельна ділянка входить в охоронну зону на підставі
Постанови Уряду АР Крим № 330 від 16 листопада 1995 року.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд
вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також
нормативно - правових актів, прийнятих органом на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, передбачених Конституцією та законами України. У разі
невідповідності нормативного акта Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Постанова Уряду АР Крим № 330
від 16 листопада 1995 року, яка покладена в основу висновку Комітету з охорони
культурної спадщини АРК, була прийнята на підставі повноважень наданих Уряду АР
Крим частиною 2-ю ст. 29 Закону України «Про охорону і використання пам'ятників
історії та культури». Однак цей закон втратив силу у зв'язку з прийняттям
Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08 червня 2000 року №
1805- ІІІ.

Постановою Уряду АР Крим № 330
від 16 листопада 1995 року затвердженні історико-архітектурний план і
комплексне охоронне зонування пам'ятників історії, культури та природи
адміністративного району «Великої Ялти» відповідно до яких, в ряді цих зон
заборонено нове будівництво. Однак ці положення Постанови суперечать п. 3 ст.
32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», яка у діючій редакції
(зміненої законом від 16 грудня 2004 року № 2245 - ІV) містить не безумовну заборону на здійснення місто -
будівних, архітектурних або ландшафтних перетворень, будівельних,
меліоративних, шляхових, земельних робіт на охоронюваних архітектурних
перетвореннях, у межах зон охорони пам'яток, історичних ареалів населених
місць, занесених до списку історичних населених місць України, а лише на
здійснення робіт без дозволу органу охорони культурної спадщини.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робите те, що не передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Вимоги Постанови Уряду АР Крим №
330 від 16 листопада 1995 року входять в пряме протиріччя з Конституцією
України та законами України «Про місцеве самоврядування», «Про основи
містобудування», «Про планування і забудову територій», «Про охорону культурної
спадщини», «Про Верховну раду Автономної Республіки Крим», а також прийнятим на
їх виконання нормативним актам.

Окрім того, всупереч Указу
Президента України «Про державну реєстрацію нормативно - правових актів
міністерств та інших органів державної виконавчої влади», правова реєстрація
Постанови Уряду Верховної Ради АР Крим № 330 від 16 листопада 1995 року не
здійсненна. Немає відомостей і про публікацію повного тексту постанови та
затверджених нею додатків у 12-ти томах.

Відповідно до ст. 16 Цивільного
кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України права та
інтереси громадян можуть бути захищені в тому числі й шляхом визнання
протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання його вчинити
певні дії.

Проте, пунктом 3 статті 32 Закону України «Про охорону
культурної спадщини» передбачена не безумовна заборона на здійснення
містобудівних, архітектурних або ландшафтних перетворень, будівельних,
меліоративних, шляхових, земельних робіт на охоронюваних археологічних
територіях, у межах зон пам'яток, історичних населених місць, занесених до
Списку історичних населених місць України, а лише заборона на здійснення
вказаних робіт без дозволу органа охорони культурної спадщини.

Ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини»
встановлено, що зони охорони пам'ятки -
встановлювані навколо пам'ятки охоронна зона, зона регулювання забудови,
зона охоронюваного ландшафту, зона охорони археологічного культурного шару, в
межах яких діє спеціальний режим їх використання.

Відповідно до статей 18, 47 Закону України «Про
судоустрій України» єдність системи судів загальної юрисдикції забезпечується
Верховним Судом України шляхом однакового застосування законів судами загальної
юрисдикції; Верховний Суд України здійснює правосуддя, забезпечує однакове
застосування законодавства усіма судами загальної юрисдикції.

За результатами розгляду Ялтинським міським судом
цивільної справи за позовом заступника прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах
держави в особі Кабінету Міністрів та Верховної Ради України до Ялтинської
міської ради, виконкому Ялтинської міської ради, комунального підприємства
Ялтинське бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 щодо земельного та спору про
право власності в задоволенні позову відмовлено.

Зокрема, в позовній заяві прокурора зазначалось, що
Постановою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим від 16.11.1995 року № 330
затверджені історико-архітектурний опорний план і комплексне охоронне зонування
пам'ятників історії, культури і природи адміністративного району Великої Ялти.

За результатами апеляційного перегляду справи за
апеляційною скаргою прокурора колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в ухвалі від 04 квітня 2006 року
зазначила, що суд першої інстанції правильно вказав в рішенні на те, що
постанова Ради Міністрів Автономної Республіки Крим від 16 листопаду 1995 року
№ 330, якою затверджені історико-архітектурний опорний план і комплексне
охоронне зонування пам'ятників історії, культури і природи адміністративного
району Великої Ялти, не була виконана, так як межі охоронних зон не були
визначені на місцевості, охоронні свідоцтва не видавалися.

Жодного доказу про те, що земельна ділянка відноситься до
категорії земель історико-культурного призначення, що ділянка включена до
державного реєстру нерухомих пам'яток, державних земельних кадастрів, планів
землекористування, проектів землевпорядження та іншої проектно - планувальної
документації, немає.

Верховний Суд України ухвалою від 20 червня 2006 року
/справа № 6-17027 ск 06/ за касаційною скаргою прокуратури Автономної
Республіки Крим відмовив у відкритті касаційного провадження по названій
цивільній справі, посилаючись на те, що із оскаржуваних судових рішень, доданих
до них матеріалів вбачається, що скарга є необгрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Таким чином, Верховний Суд України
в межах повноважень, в схожих правовідносинах з правовідносинами у справі,
висловив правову позицію щодо змісту матеріального та процесуального закону у
спірних правовідношеннях.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 17, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства України; ст. ст. 118, 123 Земельного Кодексу
України; ст. ст. 1, 2, 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», ст.
16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 19, 55 Конституції України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до Державної служби з питань національної
культурної спадщини про визнання недійсною відмови про неможливість відводу
земельної ділянки, - задовольнити.

Визнати противоправним відмову про неможливість відводу земельної ділянки
площею 0,01 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального
гаража, наданого Державною службою з питань національної культурної спадщини 03
травня 2006р. за вих. № 22-113У/9.

Зобов'язати Державну службу з питань національної культурної спадщини
надати ОСОБА_2 висновок про можливість відводу земельної ділянки, площею 0,01
га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального гаража.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Рішення може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст. 186 КАС
України.

Суддя