Справа № 22-а-577/2007
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2007-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Категорія: зобов'язання Головуючий 1
інстанції: Клименко А.Я.
вчинити певні дії Доповідач:
Ухвала

Іменем України

25 жовтня 2007 року

№ 22-а-57707

Колегія суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Мельнікової
Л.В.

Суддів - Подобайло З.Г.

- Сіренко О.І.

За участю
секретаря судового засідання Спесивцевої О.В.

У
присутності позивача ОСОБА_1.

Відповідач
не з»явився

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 04.04.2007 року по справі № 2-а-40/2007р.

за
позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Сумської
області

про зобов'язання вчинити певні
дії

встановила:

Позивач, ОСОБА_1
у жовтні 2006 року звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Прокуратури
Сумської області, після зміни позовних
вимог просив зобов'язати прокуратуру
Сумської області виконати розрахунок заробітку для перерахунку пенсії у
відповідності до вимог Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розміру
місячного заробітку за посадою старшого прокурора відділу прокуратури області
станом на час звернення за перерахунком
та з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці,
що існували на день звільнення, зокрема включити в розрахунок заробітку
пенсіонера премію у розмірі 100% місячної заробітної плати, визначеної та фактично отриманої за умов оплати праці,
що діяла на час виходу на пенсію та у зв'язку з підвищенням заробітної
плати працівникам прокуратури станом на
час звернення за перерахунком надати довідку позивачу з урахуванням розміру
премії 100% законно визначеної за умов оплати праці, що діяли на день
звільнення працівника з роботи, а не в розмірі 10% визначеної прокуратурою на даний час
з порушенням Закону та зміненими умовами оплати праці, що
звужують його права і зміст та обсяги дії Закону України «Про прокуратуру».

Постановою від 04 квітня 2007 року по справі № 2-а-40/2007 Зарічний районний суд
м. Суми в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Прокуратури Сумської області про зобов'язання вчинити певні дії відмовив у зв'язку з його необґрунтованістю.

Не погоджуючись з
прийнятою постановою, ОСОБА_1. надіслав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Зарічного
районного суду м. Суми від 04.04.2007 року та ухвалити нове рішення, яким
зобов'язати прокуратуру Сумської області вчинити належні дії на користь
позивача :

- визнати право
позивача на отримання розрахунку заробітку для перерахунку пенсії у
відповідності до вимог Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розміру
місячного заробітку за посадою старшого прокурора відділу прокуратури області,
станом на час звернення за перерахунком (ч. 12 ст. 50-1 Закону) та з урахуванням
фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на
день звільнення з роботи (ч. 17 ст. 50-1 Закону), зокрема з включенням в
розрахунок заробітку пенсіонера премії в розмірі 100% місячної заробітної
плати, визначеної та фактично отриманої за умов оплати праці, що діяли на час
виходу на пенсію;

- у зв'язку з
підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури станом на час звернення за
перерахунком, надати довідку позивачу з урахуванням розміру премії 100%,
законно визначеної і отриманої за умов оплати праці, що діяли на день
звільнення працівника з роботи, а не в розмірі 10% визначеної прокуратурою на даний час
з порушенням Закону та зміненими умовами оплати праці, що
звужують його права і зміст та обсяги дії ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру», оскільки під час розгляду та прийняття рішення судом допущені
порушення матеріального і процесуального права, не дотримані вимоги ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства України, тому постанова від 04.04.2007
року підлягає, на думку позивача, скасуванню з прийняттям нового рішення.

В апеляційні
скарзі вказує, що починаючи з визначення в постанові предмета позову, не
відображено повно і точно основну суть заявлених позовних вимог від 26.02.2007
року (а.с. 61), а в подальшому судом не з'ясовано повно і всебічно обставини у
справі, які мають значення для прийняття рішення, не враховані пояснення
позивача та інші докази з цього приводу.

Основна суть
позовних вимог полягає не просто в наданні довідки з урахуванням певного
розміру премії, а в тому, що в останніх довідках в 2006 році № 18-216 (а.с. 7)
та 18-543 (а.с. 62) розрахунок заробітку прокуратурою виконано з порушенням
положень ч. 17 т. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Якраз це положення ч.
17 ст. 50-1 Закону, що не виконується відповідачем, судом не взято до уваги, не
розглянуто і в постанові не відображено, чим порушені вимоги ч. 3 ст. 159, п. 1
ч. 1 ст. 161, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАСУ стосовно повноти і всебічності дослідження
обставин справи, але без розгляду цього питання, що безпосередньо стосується
предмета позову, не може суд робити висновки щодо його обґрунтованості, яка
підтверджена детальними поясненнями позивача (а.с. 41-42, 51-52, 57-6, 74-76)
та матеріалами справи (а.с. 15, 20, 23-24, 63, 66, 91-94).

Апелянт зазначає,
що судом прийняті за докази та розглянуті і відображені в постанові лише
заперечення відповідача, а пояснення позивача та інші зазначені докази, які
спростовують ті заперечення, суд без мотивації неврахування доказів відкинув
їх, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, п. 1 ч. 1 ст.
161, п. З ч. 1 ст. 163 КАСУ відносно рівності доказів і сторін процесу перед
судом, можливостей обґрунтування доказами їх вимог, в даному випадку -
позивача.

Посилання судом
на спільний лист Міністерства праці та соціальної політики України, Генеральної
прокуратури України та Пенсійного фонду України від 17.04.2006 року, автори
якого незаконно посягають на скасування змісту частини 17 статті 50-1 Закону,
та всупереч її дійсного тексту є перекрученням змісту Закону , лист не має сили
закону, а вказане нововведення в листі суперечить діючому Закону України «Про
прокуратуру». Невідповідність його даному Закону і неправоздатність є
очевидною, але суд, порушуючи вимоги ч. 9, ч. 12 ст. 171 КАСУ не виконав покладений
на нього обов'язок визначитись, чи відповідає згадане положення правовому акту
вищої юридичної сили.

Підтвердженням
неправоздатності відомчого листа є висновок Міністерства юстиції України від
07.05.2007 року № В-8006-24 згідно з яким відомчі листи не відносяться до
нормативно-правових актів і мають тільки роз'яснювальний та інформаційний
характер. У разі встановлення ними нових правових норм, такі листи є нечинними.

Суд повинен був,
керуючись ч. 4 ст. 9 КАСУ, застосувати належний правовий акт вищої юридичної
сили, але не зробив цього. Тим самим порушив вказані правові норми, а також п.
3 ч. 1 ст. 161, п. З ч. 1 ст. 163 КАСУ і гарантовані ст. 8 КАСУ, Конституцією
України принципи законності та верховенства права і застосування його норм у
відповідності з розглянутими правовідносинами.

В обґрунтування
свого рішення суд приводить положення Постанови Кабінету Міністрів України №
268 від 09.03.2006 року, якою встановлено нові умови оплати праці і за ними
здійснюється преміювання в розмірі 10% працюючих на даний час оперативних
працівників прокуратури, тому вважає, що мають застосовуватись ці нові правила
також до позивача.

Але виходячи з
вказаних положень Постанови № 268 і частини 17 ст. 50-1 Закону «Про
прокуратуру», в розрахунок заробітку має включатись премія в розмірі 10% для
тих пенсіонерів, що отримують пенсію після вступу в дію Постанови № 268 за умов
оплати праці і преміювання, визначених нею, на день звільнення тих пенсіонерів,
а стосовно пенсіонерів, що вийшли на пенсію до прийняття названої Постанови №
268 (як у випадку позивача), розрахунок заробітку для перерахунку пенсії має
виконуватись з дотриманням тих же правил ч. 17 ст. 50-1 Закону, тобто розмір
премії визначається згідно умов оплати праці, що існували тоді на день їх
звільнення, за якими фактично позивач отримав премію у розмірі 100%.

Саме так, з
дотриманням ч. 12, ч. 17 ст. 50-1 Закону виконувався Прокуратурою Сумської
області розрахунок заробітку пенсіонерів для перерахунку пенсії, незалежно від
чергових змін преміювання за нових умов оплати праці, наприклад, в 2001 році,
якими розмір премії обмежувався до 33%. Тоді, як і завжди, прокуратура
дотримувалась Закону, включаючи в розрахунок заробітку розмір премії, який
фактично отримав кожен пенсіонер за умов оплати праці, що існували на день його
звільнення (а.с. 15-17, 19, 66-69, 88-89).

Про це ж свідчать
наявні у справі ксерокопії наданих раніше прокуратурою довідок: № 18-659 від
01.12.04р., № 18-115 від 08.02.05р., № 18-157 від 28.05.02р. та інших (а.с.
68-69), де прямо записано, що розрахунок заробітку пенсіонера виконано згідно
умов оплати праці, що існували на день звільнення його з роботи.

При розгляді
справи в судовому засіданні 04.04.07р. за клопотанням позивача судом офіційно
оглянуті згадані довідки, де зафіксовано посилання прокуратури на дію ч. 17 ст.
50-1 Закону та застосування її з відображенням в довідках премії в розмірі 100%
незалежно подальших змін розміру премії працюючим співробітникам.

Тобто право
пенсіонерів на отримання належного розрахунку заробітку згідно ст. 50-1 Закону
існувало, діяло і визнавалось прокуратурою до появи відомчого листа від
17.04.2006 року, яким незаконно застосовано не існуюче в законі положення,
протилежне за змістом частині 17 ст. 50-1 Закону.

Якщо вважати
постанову від 04.04.07р. законною з посиланням на відомчі вказівки, тоді треба
мабуть спочатку скасувати дію ч. 17 ст. 50-1 Закону і визнати незаконними
попередні дії прокуратури щодо беззаперечного застосування раніше цього Закону.

Приймаючи рішення
про відмову в задоволенні позову, де одним із пунктів була вимога визнати
діючим це право, суд не розглянув його, не приводячи в постанові жодних мотивів
і аргументів. Обґрунтовуючи своє рішення посиланням на Постанову № 268 про
застосування нових правил преміювання всупереч дії ст. 50-1 Закону, суд таким чином
незаконно надає зворотної дії в часі нормативному акту, чим обмежує права
пенсіонерів та порушує вимоги ст.ст. 22, 58, 64 Конституції України.

Отже, судом
неповно з'ясовані обставини, що мають значення для вирішення позову, його
висновки в постанові від 04.04.2007 року не відповідають обставинам справи,
допущені суттєві порушення норм матеріального та процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи .

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007р.№ 6-рп/2007 визначено (п. 3.1.),
що передбачені Конституцією України права і свободи людини є невідчужуваними і
непорушними (ст. 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не може бути звужений (ст. 21) чи обмежений за жодних
обставин, лише як виняток, за умов воєнного або надзвичайного стану на певний
строк (ст. 64), яких на даний час не існує.

Позивач у
судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та поданих заяв.

Прокуратура
Сумської області вважає, що оскаржувана постанова Зарічного районного суду м.
Суми від 04.04.07 у справі № 2-а-40/2007р. за позовом ОСОБА_1. про зобов'язання
вчинити певні дії є законною , обґрунтованою та винесена відповідно до вимог
ст. 159 КАС України, просить у задоволенні
апеляційної скарги відмовити, а постанову Зарічного районного суду м. Суми від
04.04.07 залишити без змін.

В запереченнях
вказує, що предметом розгляду суду першої інстанції було зобов'язання вчинити
певні дії, а саме, видати довідку для перерахунку пенсії про розмір заробітної
плати, виходячи з розміру місячного заробітку за посадою старшого прокурора
відділу прокуратури Сумської області з урахуванням премії в розмірі 100 %. При
цьому, позивачем не оскаржувалися відповідні довідки № №18-216, 18-543 за 2006
рік, на які він посилається у скарзі, що було підтверджено ним під час надання
пояснень в судовому засіданні. При наданні позивачу довідки про заробітну плату
прокуратура Сумської області виходила саме з розміру чинної заробітної плати за
відповідною посадою.

Справу просить
розглянути без участі представника прокуратури Сумської області.

Відповідно до
вимог ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, - неприбуття в судове засідання
осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду
справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
заяв, заперечення на апеляційну скаргу, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Статтею 50-1
Закону «Про прокуратуру» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних
правовідносин передбачено:

Частина
12 - обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної
справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру
місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію,
станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Частина 17 -
призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих
працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця,
що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру
пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в
пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.
Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником
виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Частинами 1 та 2
статті 52 цього Закону передбачено, що фінансування органів прокуратури
здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.

Розміри
асигнувань на утримання органів прокуратури затверджуються Верховною Радою
України за поданням Генерального прокурора України. Кошторис витрат на
утримання органів прокуратури затверджує Генеральний прокурор України, і в
межах виділених асигнувань він має право вносити в нього зміни.

09 березня 2006
року за № 268 Кабінетом Міністрів України
була прийнята Постанова «Про упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів
та інших органів», якою надано право, в
тому числі і керівникам органів прокуратури, у межах затвердженого фонду оплати
праці установлювати посадові оклади
відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів; надбавки,
доплати та інші заохочення, визначені в цій Постанові , а також здійснювати
преміювання працівників у 2006 році в межах коштів, передбачених на преміювання
у кошторисі відповідного органу, та економії коштів на оплату праці, а
починаючи з 1 січня 2007 р. - у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі
не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Цією Постановою
передбачено, що конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників
визначаються у положенні про преміювання відповідного органу ( пункти 1, 2);

Відповідно п.8
цієї Постанови видатки, пов'язані з
набранням чинності цією постановою, здійснюються в межах асигнувань на оплату
праці, затверджених у кошторисах на утримання відповідних органів та запропоновано керівникам органів,
зазначених у пункті 1 цієї постанови, для реалізації її норм здійснити заходи,
спрямовані на економію фонду оплати праці, упорядкування та оптимізацію
структури їх апарату.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено
в суді апеляційної інстанції, що позивач ОСОБА_1. з 1962 року по 1998 рік
працював в органах прокуратури. З 1998 року позивач є пенсіонером органів
прокуратури, звільнений з посади
старшого прокурора відділу зв'язку з
виходом на пенсію .

У зв'язку з
прийняттям Постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268 ОСОБА_1. звернувся
до прокуратури про надання
довідки для перерахунку пенсії, довідка від 17.05.2006 року за № 18-216 була
йому надана, але позивач вважав, що в ній не вірно визначений розмір отриманої
премії, а саме зазначена премія у розмірі 10%, замість 100% відповідно до
Закону України «Про прокуратуру» та у червні 2006 року звернувся до прокуратури
Сумської області із заявою про надання йому довідки про розмір заробітної плати
для перерахунку пенсії з урахуванням вимог ч.17 ст.50-1 Закону України «Про
прокуратуру» та за схемою існуючих на момент виходу на пенсію отриманих ним
доплат, тобто з включенням в заробіток 100% розміру премії, передбаченого
Законом , яку він отримував на день
звільнення ( а.с.7, 8,12). Така довідка
не була надана позивачу, оскільки кошторисом прокуратури Сумської
області встановлено премію у розмірі 10%, саме такий розмір премії і був
відображений у довідці від 17.05.2006
року за № 18-216, наданій ОСОБА_1.

Судом
встановлено, що конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників
органів прокуратури України визначені у Положенні про преміювання,
затвердженого наказом Генерального прокурора України за № 623ц від 20 березня 2006 року ( а.с.
22).

За аналізом норм
ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» , Постанови від 09 березня 2006 року
за № 268 Кабінету Міністрів України «Про
упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», колегія суддів
погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності позовних
вимог, оскільки дії відповідача по
зазначенні в довідці даних , виходячи з місячного заробітку за відповідною
посадою з якої Волков А.М. оформив
пенсію, станом на час перерахунку з урахуванням виплат працюючим працівникам,
які мають постійний та обов'язковий характер є правомірними та відповідають
вимогам вищезазначених Закону та Постанові, оскільки Постановою передбачено, що
конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у
положенні про преміювання відповідного органу , а кошторисом прокуратури
Сумської області встановлено премію таким працівникам у розмірі 10%, який і був
відображений відповідачем у довідці,
наданій ОСОБА_1.

Суд апеляційної
інстанції погоджується з твердженням суду першої інстанції, що у всіх випадках
заробіток для перерахунку пенсії не може перевищувати розміру чинної заробітної
плати за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час
перерахунку пенсії.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують,
непереконливі та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального
права, якими врегульовані спірні правовідносини.

Зокрема, в
апеляційні скарзі зазначено, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні
позову, де одним із пунктів була вимога визнати діючим це право, суд не
розглянув його, не приводячи в постанові жодних мотивів і аргументів.

Проте, з
оскаржуваної постанови, з її мотивувальної
частини вбачається про врахування судом першої інстанції уточнених
позовних вимог від 26.02.2007 року.

Колегія суддів
зазначає, що доводи апеляційної скарги
щодо неправомірності рішення суду першої інстанції з посиланням на спільний
лист Міністерства праці та соціальної політики України, Генеральної прокуратури
України та Пенсійного фонду України від 17.04.06 не спростовують висновків суду
першої інстанції про правомірність дій відповідача, а є лише констатацією
фактів правильного розуміння Закону цими
органами. При прийнятті рішення суд посилався на конкретні норми Закону України
«Про прокуратуру» та Постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268.

Доводи
апеляційної скарги з посиланням на
ксерокопії наданих раніше прокуратурою довідок № 18-659 від 01.12.04р., №
18-115 від 08.02.05р., № 18-157 від 28.05.02р. та інших в підтвердження дотримання відповідачем ч. 12, ч. 17 ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» та здійснення нею
розрахунку заробітку з включенням розміру премії, який фактично отримав
пенсіонер за умов оплати праці, що існували на день його звільнення пенсіонера
виконано згідно умов оплати праці, що існували на день звільнення його з роботи
є безпідставними, оскільки дії відповідача
по наданню цих довідок не є предметом розгляду в даній справі.

На підставі вищевикладеного, доводи
апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків постанови суду першої інстанції.

Враховуючи
положення ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної
інстанції визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи
№ 2-а-40/2007 та ухвалив судове рішення 04 квітня 2007 р. з додержанням норм
матеріального і процесуального права, тому судове рішення слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Керуючись ст. ст.
160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного
суду м. Суми від 04 квітня 2007
року по справі № 2-а-40/2007 за позовом
ОСОБА_1 до Прокуратури Сумської області про зобов'язання вчинити певні залишити
без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 04 квітня 2007 року по справі № 2-а-40/2007 залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом місяця з дня набрання ухвалою законної сили, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено
та підписано 30 жовтня 2007 року.

Головуючий суддя Мельнікова
Л.В.

Судді Подобайло
З.Г.

Сіренко О.І.

ЗГІДНО
З ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського
апеляційного

адміністративного
суду
Подобайло З.Г.

1