Справа № 2-а-10142/2007
Суддя: Гонтарук В.М.
Дата ухвалення: 2007-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» жовтня 2007
року м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд

в складі:

головуючого: судді Гонтарука В.М.

при
секретарі Зелінській І.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1.

представника
позивача ОСОБА_2.

представників відповідача Коліжук О.М., Оніщенка П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до командування військової частини
А0549 про визнання дій по несплаті неправомірними та стягнення недорахованої
суми надбавки за безперервну військову службу, суд -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов
ОСОБА_1до командування військової частини А0549 про визнання дій по несплаті
неправомірними та стягнення недорахованої суми надбавки за безперервну
військову службу.

Позов мотивовано
тим, що позивач проходить дійсну військову службу у військовій частині А 0535,
яка знаходиться на грошовому забезпеченні військової частини А 0549.

На
виконання Указу Президента України від
5.03.2003р. за № 389 «Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ
України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління
державної охорони України за безперервну службу» затверджено Інструкцію
про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу
в Збройних Силах України. Відповідно до п.2 зазначеної інструкції особам
офіцерського складу, прапорщикам, а також особам рядового, сержантського
складу, які проходять військову службу за контрактом, і які мають високі
результати в службовій діяльності, виплачується щомісячна надбавка за безперервну службу у розмірах: 5 років -
10%, понад 10 років - до 30%, понад 15
років - до 50%, понад 20 років - до 70%, понад 25 років - до 90%.

На момент
введення надбавки, тобто станом на
01.05.03, позивач мав вислугу 10 років 9 місяців безперервної військової
служби. Згідно до вищезазначеного Указу Президента України, надбавка з 01.05.2003р. повинна була
виплачуватись відповідачем в розмірі 30%, але за винятком листопада, грудня
2003р., вересня - грудня 2004р. та березня - травня 2005р., з метою економії
коштів, надбавка безпідставно виплачувалась в заниженому розмірі згідно з
довідкою №1842 від 20.11.2006р.

Враховуючи
вищевикладене, позивач вважає, що
діями командування військової частини А
0549 щодо невиплати позивачу в повному об'ємі щомісячної надбавки за
безперервну військову службу у Збройних силах України було порушено права
позивача та інтереси, що в свою чергу
завдало позивачу матеріальної та
моральної шкоди.

На підставі
вищенаведеного, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання дій по
несплаті неправомірними та стягнення недорахованої суми надбавки за безперервну
військову службу.

В судовому
засіданні позивач та його адвокат позов підтримали та просили його задовільнити
в повному об'ємі, мотивуючи свої позовні вимоги, обставинами, що викладені в
позовній заяві, при цьому зазначивши, що в листопаді, грудні 2003 року, в
вересні, жовтні, листопаді, грудні 2004 року, березні, квітні, травні 2005 року
ОСОБА_1. виплачувалось 30% надбавки за безперервну військову службу. А в інші
місяці вказаних років виплата не здійснювалась взагалі або проводилась
частково.

Представники
відповідача позов не визнали. В обґрунтування своєї позиції суду пояснили
наступне.

Указом
Президента України від 5.03.2003р. за №389 «Про надбавки військовослужбовцям
збройних сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації
Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України
за безперервну службу» чітко встановлено граничний розмір надбавки за
безперервну службу залежно від стажу служби, а саме: понад 5 років -10%, понад
10 років - до 30%, понад 15 років - до 50%, понад 20 років - до 70%, понад 25
років - до 90%. При цьому мінімальні та максимальні розміри в межах конкретної вислуги років Указом не визначені.
Згідно зазначеного Указу, визначення конкретного щомісячного розміру надбавки
залежить від розміру асигнувань, які затверджуються Законами України про
державний бюджет на відповідний рік на утримання Збройних сил України.

З цією метою,
Міністром оборони України був виданий наказ від 26.05.2003р. №149 «Про
затвердження Інструкції про порядок та умови виплати щомісячної надбавки за
безперервну службу в Збройних силах України», згідно якого пунктом 2
передбачено, що розмір цієї надбавки
щорічно встановлюються, виходячи з наявного фонду грошового
забезпечення, за рішенням Міністра оборони України. При цьому, Законом України
про державний бюджет на відповідні роки, виплата такої надбавки у максимальних
розмірах не була передбачена.

Разом з тим,
представник відповідача вказав, що ОСОБА_1. на момент зменшення
військовослужбовцям надбавки за безперервну військову службу до грошового
забезпечення залежно від стажу служби та витягу з особової справи, проходив
військову службу не у військовій частині
А 0549, а в інших військових частинах, які знаходились на території України..

Крім
вищенаведеного, представник відповідача зазначив, що
ОСОБА_1. вказану надбавку отримував ще з 2003 року. З того часу пройшло більш
як чотири роки, однак до суду про своє порушене право позивач не
звертався. Натомість, ОСОБА_1. звернувся
до суду лише в липні 2007 року, тобто з попущенням річного строку звернення до
суду. А тому, відповідач, з урахуванням норм ст.99 КАС України, заявив
вимогу про те, що позивачем, пропущений річний строк звернення до
адміністративного суду, а тому просить суд, на підставі ст.100 КАС України,
відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши
думку сторін, дослідивши матеріали справи та надані в
їх обґрунтування докази, суд встановив
наступне.

Згідно контракту, укладеного між Міністром оборони України та громадянином
ОСОБА_1, останній проходить військову службу у Збройних Силах України.

Згідно Указу
Президента України від 05.03.2003р. за №389 «Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та
Управління державної охорони України за безперервну службу» затверджено
Інструкцію про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну
військову службу в Збройних Силах України. Відповідно до п.2 зазначеної
інструкції особам офіцерського складу, прапорщикам, а також особам рядового,
сержантського складу, які проходять військову службу за контрактом, і які мають
високі результати в службовій діяльності, виплачується щомісячна надбавка за безперервну службу у розмірах: 5 років -
10%, понад 10 років - до 30%, понад 15
років - до 50%, понад 20 років - до 70%, понад 25 років - до 90%.

На
момент введення надбавки, тобто станом на
01.05.03, позивач мав вислугу 10 років 9 місяців безперервної військової
служби.

Оскільки,
позивачу надбавка за безперервну військову службу, що передбачена Указом
Президента України від 5.03.2003р. за №389, виплачувалась не належним чином,
ОСОБА_1. просить стягнути з відповідача недоплачені кошти.

Суд відмовляє в
задоволенні заявлених вимог позивача в зв'язку з пропущенням строку звернення
до адміністративного суду.

Відповідно до ч.
2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше обчислюється з дня коли особа дізналась або повинна була
дізнатись про порушення своїх прав свобод чи інтересів.

В судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_1. отримував надбавку за вислугу років ще з
2003 року. Як вбачається з пояснень позивача, кошти ним отримані за
листопад-грудень 2003р., вересень-грудень 2004р. та березень-травень 2005р.
Таким чином, про порушені його права знав ще з 2003 року в т.ч. і 2004р.,
2005р., отримувавши в окремі місяці відповідну доплату. Тому не погоджуючись із
розмірами виплат мав можливість звернутись до суду за захистом своїх порушених
прав, однак позовна заява ним подана лише 19.07.2007 року.

В своїй позовній
заяві позивач вказує про те, що про порушення своїх прав він взнав лише з
моменту отримання довідки військової частини А0549 №1842 від 20.11.2006р.
Однак, в обґрунтування заявленого позивач не надав ніяких доказів.

Згідно з ч.1 ст. 100 КАС України пропущення
строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

З огляду на викладене в задоволенні
позову слід відмовити із-за його недоведеності та пропущенням строку звернення
до адміністративного суду. Враховуючи ті обставини, що відповідач наполягала в судовому засіданні
про відмову в позовних вимогах позивача саме, в зв'язку з пропущенням строку
звернення до суду, то наявні всі підстави для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.
11, ч.2 ст. 99, 100, ст.ст. 158 - 163,
186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_1до
командування військової частини А0549 про визнання дій по несплаті
неправомірними та стягнення недорахованої суми надбавки за безперервну
військову службу відмовити.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10
днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне
оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через
суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає
сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя./підпис/.

Копія
вірна.

Суддя:

Секретар: