Справа № 22-а-1953/2007
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2007-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
Справа
№ 2 - а - 22/07 Головуючий 1 інстанції:
Доповідач: Філатов Ю.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2007 р.
Справа № 22-а-1953/2007

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Філатов
Ю.М., судді Водолажська Н.С.,

Шевцової Н.В.

при секретарі Волошиній
Я.В.

за участю
представників:

позивача -ОСОБА_1.,
ОСОБА_2

відповідача -
Калініченко Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у
приміщенні Харківського апеляційного
адміністративного суду апеляційну скаргу позивача, ОСОБА_1., та відповідача, ЛУ
на південній залізниці УМВСУ на транспорті на постанову Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 20.06.2007р. по справі №2-а-22/07

за позовом ОСОБА_1

до ЛУ на південній залізниці УМВСУ
на транспорті

про захист трудових прав та
стягнення недоплачених сум.

встановила:

Позивач звернувся
до суду з адміністративним позовом про захист трудових прав, вказує на те, що
він працював у відповідача в період часу з 20.05.1993 року до 01.02.2005 року .
У період роботи з 17.10.1995 року по 01.02.2005 року на посаді
оперуповноваженого КМДН Лінійного відділу на ст. Харків - Пасажирський УМВСУ на
ПЗД у відділі по роботі з персоналом .

За вказаний період
йому було неправильно нарахована вислуга років, так як вислуга років повинна
обчислюватися на пільгових умовах : один місяць служби за півтора місяця
відповідно до Постанови КМ України " Про порядок нарахування вислуги років
, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам та військової служби за контрактом, особам начальницького
і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" № 393
від 17.07.1992 р. Право на пенсію у нього виникло в серпні 2002 року і з
зазначеного часу він мав би,відповідно до п.
Указу Президента України від 04.10.1996 року № 926/ 96 " Про умови
грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці
працівникам органів внутрішніх справ " щомісячну доплату до грошового
забезпечення в розмірі від 25% до 50 % суми пенсії , що малась би виплачуватися
в зазначений період. Мінімальна надбавка до грошового забезпечення могла б
виплачуватися не менш 125 грн. Після настання права на пенсію, він продовжував
працювати, але наказ про залишення його на службі не видавався. Вважає, що
відповідач недоплатив йому із серпня 2002 року до січня 2005 року цю надбавку в
сумі 3750 грн.

У зв'язку з
неправильним нарахуванням вислуги років недоплачена надбавка за безперервну
службу за вказаний період. Тільки у
листопаді - грудні 2004 року було проведено правильне нарахування цієї
надбавки.

Позивач зазначає
що він був звільнений 01.02. 2005 року згідно зі ст. 64 п « ж» Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ України» - за власним бажанням.
При звільненні було порушено законодавство, так як підстав для звільнення за
вказаним пунктом у відповідача не було, його треба було звільнити згідно з п
«а» ст.64 вказаного Положення за вислугу років. Для звільнення згідно з п. «ж «
ст. 64 Положення повинні бути причини, які перешкоджали б виконанню службових
обов'язків, а наявність вислуги років не причина, яка перешкоджає виконанню
службових зобов'язань.

Відповідно до п
«а» ст. 64 при досягненні вислуги років 20 і більше років можуть бути
звільнені за віком. При його звільнені
не були дотримано умови,
зазначені в ст.. 68 Положення,
не дотриманий порядок попередження про звільнення за власним бажанням - подача
рапорту за три місяці до майбутнього звільнення. Він просив змінити підстави
звільнення з органів внутрішніх справ зі ст. 64 п." ж" на ст. 64 п.
" а".

З огляду на те, що
звільнення було незаконно, то йому була недовиплачена грошова допомога при
звільненні, розрахована згідно Постанови КМ України № 393 від 17.07.1992 р,
тобто з урахуванням вислуги років на пільгових умовах, з розрахунку вислуги
років - 24 р.09 мес. 19 днів. У зв'язку з тим, що грошове забезпечення було
правильно зроблено у листопаді та у грудні 2004 р - 1542 грн., то розрахунок
був зроблений із цієї суми. ( 50 % від 1542 грн. = 772,71 грн. х 24 міс. =18547
грн.) Йому виплачено тільки 5135,83 грн.
до стягнення 13412 грн. ( 18547 грн. - 5135,83 грн.)

З урахування м
збільшення вимог позивач зазначав, що у
2002 - 2005 роках відповідач порушив вимоги законодавства про сплату грошового
забезпечення і тому воно сплачувалось не в повному розмірі.

За 2002 рік за 5
місяців з серпня по грудень треба доплатити 4391,14 грн., до якої входить сума
1202,69 грн. - матеріальна допомога в розмірі місячного грошового
забезпечення на рік , яка є
обов'язковою .

За
2003 рік. - треба сплатити 12704,59 грн. + 1202 ,69 грн. обов'язкової матеріальної допомоги на рік .За 2004 рік. - треба
сплатити 20447,57 грн. + 1844,57 грн. матеріальної допомоги на рік. За 2005 рік
- не виплачена сума складає 1129 грн. Всього треба стягнути 30235 грн.

Зазначені розрахунки були вказані позивачем у таблиці до додаткової позовної заяві.

Постановою
Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.06.2007р. по справі №2-а-22/07
вимоги позивача задоволені частково. Стягнути з Лінійного управління на
південній залізниці УМВС України на транспорті на користь ОСОБА_1 матеріальну
допомогу у розмірі 2762,38 грн. В частині перерахунку вислуги років, зміни
підстави звільнення, стягнення суми при звільненні та стягнення недосплачених
сум при проходженні служби відмовлено.

Не погоджуючись з
постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.06.2007р. по справі
№2-а-22/07 позивач подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та прийняти
нову, якою позов задовольнити в повному обсязі, вважає, що судом першої
інстанції порушення норми матеріального права.

Відповідач вважає,
що постанова Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.06.2007р. по справі
№2-а-22/07 прийнята з порушенням норм як матеріального, так і процесуального
права, просить її скасувати та прийняти
нову, якою в позові відмовити в повному обсязі.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача та представників сторін колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги позивача
відсутні, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідачем
10.10.2006р. було подано до суду першої інстанції заперечення на
адміністративний позов (а.с. 92), в яких відповідач просить відмовити в
задоволені позову, посилаючись на пропуск позивачем строку звернення до суду за
захистом прав та інтересів, передбаченого ч. 2 ст. 99 КАС України.

В постанові суду
першої інстанції зазначено, що спірне питання (грошове) про обчислення стажу
служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років встановлено Наказом
УМВС і України на Південній залізниці № 88 о/с від 15 грудня 2004 року, а
звільнення позивача з ОВС відбулося 31.01.2005 року Наказом УМВС України на
Південній залізниці № 6 о/с від 31.01.2005 року. Позивач своєчасно отримав
документи про звільнення, де вказані підстави звільнення та статті положення проходження
служби за якою його звільнили. З позовною заявою ОСОБА_1. звернувся до суду
лише 22 лютого 2006 року, що підтверджується матеріалами справи. Тобто з дня
порушення його прав до дня звернення із позовом до суду пройшло більше року.

Тобто факт пропуску
строку звернення до суду встановлений судом першої інстанції, проте суд
помилково не застосував у цьому випадку ч. 1 ст. 100 КАС України.

Відповідно до цієї
норми пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволені адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає
одна із сторін.

Як свідчать
згадані вище заперечення відповідача, він наполягав на відмові у задоволені
адміністративного позову саме через те, що строк звернення до адміністративного
суду є пропущеним.

Відповідно до п. 4
ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції
та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Порушення судом
першої інстанції норм процесуального права полягає в тому, що суд не застосував
ч. 1 ст. 100 КАС України, хоча зобов'язаний був це зробити.

На підставі
викладеного та керуючись ст.. ст.. 160, 167, 195, 196, 198, п. 4 ст.202, ст..ст.205, 207, 209, 254 КАС
України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу
позивача, ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу
ЛУ на південній залізниці УМВСУ на транспорті задовольнити частково.

Постанову
Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.06.2007р. по справі №2-а-22/07
скасувати.

Прийняти нову
постанову.

В задоволені
позову відмовити в повному обсязі.

Роз'яснити сторонам, що дана постанова набирає чинності з моменту її проголошення і
може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом місяця з дня виготовлення її повного
тексту.

Повний
текст постанови виготовлений 24.12.2007р.

Головуючий суддя
підпис Філатов
Ю.М.

Судді
підпис
Водолажська Н.С.

підпис Шевцова
Н.В.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ:

Суддя
Ю.М. Філатов