Справа № К-3836/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
14 серпня 2007 року у м. Києві колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
головуючого-судді: Цуркана М.І.,
суддів:
Лиски Т.О., Панченка О.І., Штульмана І.В., Юрченка В.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
в порядку касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного казначейства України та Державної судової адміністрації України про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними діями
суду за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2004
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою на рішення Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 травня 2004 року у справі за його позовом до Державного казначейства України та
Державної судової адміністрації України про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної незаконними діями суду.

Зазначає, що в серпні 2003 року він звернувся
до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ухвалою Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2002 року на нього було покладено стягнення у вигляді арешту
строком на 10 діб. На підставі постанови від 2 липня 2002 року він був
заарештований та поміщений до КПЗ Індустріального РВВС м. Дніпропетровська, а
потім переведений до КПЗ
Дніпропетровського МУ УМВС України в Дніпропетровській області. Він звернувся
із заявою до прокуратури, та за його заявою на постанову про притягнення до
адміністративної відповідальності було винесено протест, 22 листопада 2002 року
протест було задоволено, постанову суду скасовано, провадження по справі
закрито.

Вказує, що за вини суду йому було нанесено
матеріальну та моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 1000000 грн.

11 серпня 2003 року ОСОБА_1 уточнив
свої позовні вимоги, та вказав в якості відповідачів Державне казначейство
України та Державну судову адміністрацію України. Просив відшкодувати на його
користь як матеріальну так і моральну шкоду спричинену органами державної влади в розмірі 1000000 грн.

Рішенням
Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2004 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Зобов»язано
Державне казначейство України сплатити на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в
розмірі 1025 грн., в інших частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської
області від 4 серпня 204 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, а
рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2004
року залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на його думку, судом
першої інстанції порушення норм чинного процесуального
та матеріального законодавства, що призвело до постановлення неправильного судового рішення, скаржник просить
скасувати постановлене
судове рішення суду першої інстанції та постановити нове
рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повній мірі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи по суті встановлено, що постановою судді Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2002 року ОСОБА_1 був
притягнутий до адміністративної відповідальності за ст..185-3 ч.1 КУпАП у
вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб.

На виконання постанови суду ОСОБА_1 був
затриманий та доставлений в спецприймальник Дніпропетровського МУ УМВС України
в Дніпропетровській області.

Постановою голови апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 листопада 2002 року постанову судді
Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2002 року було
скасовано у зв»язку з допущеними суддею процесуальними порушеннями при
ухваленні постанови.

Відповідно до положень ст 1. Закону України
від 1 грудня 1994 року N
266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і
суду" відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок,
зокрема, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт.

Статтею 2 Закону встановлено, що право на
відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у
випадках закриття справи про адміністративне правопорушення.

Пунктом 5 статті 3 Закону передбачено
відшкодування у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові
моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених
пунктам 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Частинами 5 та 6 зазначеної статті
встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли
незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали
моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання,
заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело
до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань,
погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального
характеру.

Статтею 13 Закону визначено, що питання про
відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом
відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною
першою статті 12 Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з
урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше
одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення
про Державне казначейство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 31липня 1995 року N 590,
Державне казначейство здійснює фінансування видатків державного бюджету.

Тому джерелом відшкодування шкоди, завданої
позивачу незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури
і суду, є кошти державного бюджету та уповноваженим органом з цих питань
виступає Державне казначейство.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає,
що суди першої та апеляційної інстанції правильно встановили обставини справи,
дослідили та дали належну оцінку доказам у справі та в залежності від
встановленого застосували нормативні акти, що регулюють спірні правовідносини.

Крім
того, оскільки позивач не надав суду достатніх доказів в підтвердження вимог
щодо відшкодування матеріальної шкоди суди обґрунтовано відмовили в задоволенні
цієї частини позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.220 КАС України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч.3 ст.210 КАС України підставами касаційного оскарження
є порушення судами норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення
- без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних
дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм
процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів
справи, що оскаржувані судові рішення постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не спростовуються, підстави для їх скасування
відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
ст. ст.210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 травня 2004 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 серпня 2004 року - без змін.

Ухвала
остаточна і оскарженню не підлягає,
крім випадків, передбачених ст..237 КАС України.

Головуючий: Цуркан М.І.

Судді:
Лиска Т.О.

Панченко
О.І.

Штульман І.В.

Юрченко В.В.