Справа № К-19192
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2007-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого:

Чалого С.Я.

Суддів:

Гончар Л.Я.

Гордійчук М.П.

Васильченко Н.В.

Костенко М.І.

при секретарі : Безпалому Д.В.

з участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представників ЖБК
«Екватор-2» Воскобойнікової Людмили Петрівни, Філерського Ростислава
Миколайовича та Кириличенко Олени Анатоліївни, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за касаційною скаргою
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного господарського
суду від 25 квітня 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Миколаївської міської ради, за участю
третьої особи житлово-будівельного кооперативу ”Екватор-2” про визнання рішення
недійсним, -

в
с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Миколаївської
міської ради про визнання рішення недійсним.

В обґрунтування своїх вимог вказували на те, що 31 травня 2005 року звернулися до відповідача з клопотаннями
№ 1131/11 про надання їм у спільну часткову власність земельної ділянки
загальною площею 1600 кв. метрів (орієнтовно), для здійснення підприємницької
діяльності, а саме - обслуговування магазинів, що їм належать на праві
приватної власності і розташовані АДРЕСА_1. За цією ж адресою розташована і
спірна земельна ділянка. Пунктом 1.16 Рішення
№ 36/25 від 14 вересня 2005 року відповідач відмовив позивачам в погодженні
місць розташування об'єктів та наданні земельної ділянці.

Заявники вважали, що своїм рішенням про
відмову, відповідач порушив норми чинного законодавства України. Зазначали, що
на даній земельній ділянці розташоване їх нерухоме майно -магазини, право
власності на які оформлене належним чином, і протягом 6 (шести) років фактично
користуються зазначеною земельною ділянкою для обслуговування магазинів, проте
до теперішнього часу не в змозі отримати правовстановлюючі документи на
земельну ділянку, в зв'язку з необґрунтованими відмовами з боку
відповідача, Причини відмови у продажі
земельної ділянки відповідач не зазначив. Заявники зазначали, що є діючими
суб'єктами підприємницької діяльності і подали всі необхідні документи з
достовірними відомостями, тобто фактично не підпадають під визначені пунктом 5
ст. 128 Земельного Кодексу України підстави для відмови в продажу земельної
ділянки.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 9 лютого 2006 року
позов ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним рішення
Миколаївської міської ради №36/25 від 14 вересня 2005 року в частині п. 1.16.

Постановою Одеського
апеляційного господарського суду від 25 квітня 2006 року апеляційні скарги
Миколаївської міської ради, житлово-будівельного кооперативу ”Екватор-2”
задоволені, а рішення господарського суду Миколаївської області від 9 лютого
2006 року скасовано. Відмовлено у задоволенні позовів ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з посиланням на
порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального
права, просили скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі судове
рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
думки, що вказаний спір є публічно-правовим, який повинен вирішуватися в судах
за нормами адміністративного кодексу.

Відповідно до п.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому
хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їх посадова чи службова особа або інший суб'єкт , який здійснює
владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.1ст. 17 КАС України спори
юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності відносяться до компетенції адміністративних судів і розглядаються
за правилами КАСУ.

Згідно з п.7 ст. 3 КАС України
суб'єкт владних повноважень - це орган
державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа,
інший суб'єкт при здійсненні ними
владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Передумовою виникнення права на користування земельною ділянкою, здійснення
інших дій щодо оформлення цього права згідно чинного земельного законодавства
України - є рішення органу місцевого самоврядування, як суб'єкта владних
повноважень.

Орган місцевого самоврядування є органом у здійсненні владних управлінських
функцій, згідно земельного законодавства, в частині надання земельних ділянок у
власність чи користування , передачі їх в оренду і тільки після розгляду таких
питань та прийняття відповідних рішень виникають певні зобов'язання та визнання прав, здійснення певних дій щодо
виконання прийнятого рішення.

Відповідно до статті 12 Господарсько-процесуального кодексу України
господарським судам не підсудні спори, що виникають із публічно-правових
відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та
адміністративних судів. Також з пункту першого цієї статті Законом України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів»
виключено положення про підвідомчість господарським судам справ у спорах
про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві.

Оскільки нормами КАСУ (без зазначення будь-яких виключень, в тому числі і
щодо земельних правовідносин) передбачено,
що спір між юридичними особами та
суб'єктами владних повноважень щодо
оскарження його рішень розглядається за
правилами адміністративного судочинства, він не може бути розглянутий за
правилами ГПК України.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України,
міркування сторін про обґрунтованість
касаційної скарги, перевіривши і обговоривши її доводи колегія суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції
порушені норми матеріального і процесуального права, а саме, судом
першої інстанції не залучені до участі в справі особи, прав та інтересів яких
стосується спір, а апеляційним судом не
встановлені дійсні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам
справи, цим обставинам дана невірна правова оцінка.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у позивачів права власності на будівлю,
що розташована на спірній земельній ділянці, презюмує законність їх вимог про передачу їм у власність і цієї
та прилеглої земельної ділянки.

З
такими висновками не погодився
апеляційний суд, посилаючись на те, що земельна ділянка, на якій розташований
будинок дореволюційної забудови АДРЕСА_1та частина прилеглої території, згідно
з рішеннями виконкому Миколаївської міської ради № 250 від 22 липня 1988року
«Про відведення ВО «Екватор» земельної ділянки під проектування та будівництво
236- квартирного житлового дома» /т.1,а.с.64/, № 478 від 27 вересня 1996року «
Про утворення ЖБК «Екватор-2», яким означеному ЖБК передано право землекористування земельною ділянкою ВО
«Екватор» /т.1, а.с.63/, актом від 29 вересня 1988року «Про визначення
границь земельної ділянки» /т.1, а.с.58/, актом від 29 травня 1989року про визначення границь земельної ділянки в натурі,
рішеннями Миколаївської міської ради № 5/15 від 26 вересня 2002року «Про
вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження
строку користування земельними ділянками юридичним особам, громадянам та
внесення змін до рішень міської ради та міськвиконкому»/т.1,а.с.56/, «28/22 від
24 грудня 2004року «Про погодження місць для
розташування об' єктів, резервування земельних ділянок на термін виконання
проектно-вишукувальних робіт юридичним особам та громадянам, внесення
змін до рішень міської ради та виконкому міської ради» /т.1,а.с.55/ та
державним актом на право власності на земельну ділянку від 4 грудня 2003р.
/т.3,ах 87/ (завірені копії перерахованих
документів в додатку до апеляційної скарги ЖБК/, вже передана у встановленому законом порядку у власність ЖБК «Екватор-2»
і без її вилучення не може передаватися у власність іншим особам.

Апеляційним
судом не дана оцінка тим обставинам, що
рішенням Миколаївської міської ради № 5/15 від 26 вересня 2002 року затверджено
проект відведення земельної ділянки та
надано у спільну часткову власність ЖБК «Екватор-2» земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку по вул. Декабристів, 40. На підставі зазначеного рішення ЖБК отримав державний акт на
право власності. Але і рішення, і технічна документація і державний акт посвідчують право власності кооперативу не
на спірну, а на сусідню земельні
ділянку;

Судом не враховано рішення Миколаївського міськвиконкому
№ 2186 від 19 грудня 2003року, згідно з яким,
враховуючи зміну містобудівної ситуації та погодження керівництва ВАТ завод «Екватор»,
АДРЕСА_1 виключена зі списків помешкань, які підлягають знесенню, а мешканці відселенню.

Судом апеляційної інстанції також
проігноровано вимоги ст.125, ст.126 та п.1 Перехідних положень Земельного кодексу
України, внаслідок чого неправильно зроблено висновок про перебування спірної земельної
ділянки у власності Житлово-будівельного кооперативу «Екватор-2». Відповідно до положень
зазначених статей, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником
документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Документом, що
посвідчує право власності на земельну ділянку, відповідно до ч.1 ст. 126
ЗК України є державний акт. До сьогоднішнього дня ні державного акту, ні договору оренди, ні навіть договору резервування,
Житлово-будівельний кооператив «Екватор-2» на спірну земельну
ділянку не має, а існуючий в матеріалах справи державний акт, посвідчує право власності кооперативу на сусідню земельну
ділянку.

За таких обставин, рішення судів
першої та апеляційної інстанції
підлягають скасуванню. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, Вищий
адміністративний суд України виходить за межі касаційної скарги, користуючись
правом, наданим частиною другою ст.. 220 КАС України.

Справа підлягає направленню на новий розгляд, оскільки судом касаційної інстанції не можуть бути
усунені порушення норм процесуального права, які допущені судами першої та апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду
необхідно вжити передбачених законом
заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, в тому числі вирішити
питання про законність рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів № 250 від 22 липня 1988
року про відведення земельної ділянки ВО «Екватор» за рахунок знесення будинку АДРЕСА_1 з врахуванням того, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської
міської ради № 2186 від 19 грудня 2003 року рішення про знесення цього
будинку скасоване. З цією метою
позивачам необхідно роз'яснити їх право
на звернення до суду з позовом
про скасування або визнання нечинним
рішення міськвиконкому № 250 від
22 липня 1988 року.

Керуючись ст., ст.220, 221, 227, 223, 230, 231 КАС України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 9 лютого 2006 року та постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 25 квітня 2006
року скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді :