Справа № 2-а-299/2007
Суддя: Цалко А.А.
Дата ухвалення: 2007-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-299
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 травня 2007 року
Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у складі головуючого
судді - Кайро І.А.

суддів - Цалко
А.А., Романенко В.В.

при секретарі - Іванової
С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Ялта адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до
Міністерства охорони здоров'я України про визнання недійсним рішення суб'єкта
владних повноважень

В С Т А Н О В И
В:

Позивач
звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправним дії
Міністерства охорони здоров'я України щодо складення наказу № 260 від 3 березня
2007 року про його звільнення з роботи, а також визнати незаконним та скасувати
наказ Міністерства охорони здоров'я України
«Про звільнення головного лікаря санаторію «Москва» ОСОБА_1.» № 50-0 від 3 березня 2007 року». Позовні
вимоги мотивовані ти що вказаний наказ був прийнятий з порушенням порядку
накладення стягнення, який передбачений ст.. 147-149 КЗпП України, оскільки від
нього не було отримані пояснення, по факту нібито порушення їм трудових
обов'язків. Йому також не було вказано на те на якій само підставі його
звільнили з посади головного лікаря санаторію. Крім того, звільнений з посади
він був з порушенням умов контракту від 17 червня 2004 року, який передбачає
при розірванні контракту попередження відповідної сторони за два тижня. При
його звільнені також не були прийняти до уваги його попередні заохочення и
подяки з боку Міністерства охорони здоров'я.

Представник
відповідача позов не визнав та пояснив що на підставі довідки про перевірку
діяльності санаторія «Москва» були встановлені численні порушення фінансово -
господарської дисципліни, та нераціональне використання бюджетних коштів та
майна санаторію. За вказані порушення Міністерством охорони здоров'я України
був складений наказ № 50-0 від 3 березня 2007 року про звільнення позивача з
посади головного лікаря санаторія, та розірвання з ним контракту. При цьому у
повному обсязі Міністерством були
дотримані вимоги діючого трудового законодавства, від позивача були
отримані пояснення, та належним чином йому було доведено про прийнятий
наказ.

Дослідивши
надані докази суд вважає , що адміністративний позов ОСОБА_1. підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено що на підставі наказу № 06-К від 12 січня 1984 року позивач
працював на посаді головного лікаря санаторію «Москва». Наказом Міністерства
охорони здоров'я України № 101-0 від 17 червня 2004 року позивачу був
продовжений термін його знаходження на
посаді головного лікаря.

Крім
того, 17 червня 2004 року між позивачем і
Міністерством охорони здоров'я України був укладений контракт № 260
термін якого був встановлений з 17 червня 2004 року до 17 червня 2009 року.

3
березня 2007 року згідно до наказу Міністерства
охорони здоров'я України № 50-0 позивач був звільнений з посади головного лікаря санаторію «Москва» у зв'язку
з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків , а саме за грубі порушення
фінансово - господарської дисципліни, нераціональне використання бюджетних
коштів та майна санаторію Крім того, вказаним наказом з позивачем також був
розірваний контракт № 260 від 17 червня 2004 року (а. с. 7).

Згідно
акту від 5 березня 2007 року наказ про
звільнення був оголошений позивачу у приймальні санаторія «Москва» у
присутності членів комісії ОСОБА_2. та ОСОБА_3.(а.с.8).

Як
слідує із наказу про звільнення позивача з посади , підставами для прийняття оскаржуємого наказу були довідка
комісії Міністерства охорони здоров'я
України від 14 грудня 2006 року, та акт від 21 лютого 2007 року. При цьому як
слідує із наказу про звільнення
пояснення позивача Міністерством
охорони здоров'я України отримані не були, оскільки у підставах для
звільнення вказівка про них відсутня.

Відповідно
до ст.. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Оспорюючи
вказану обставину представник відповідача надав суду письмові пояснення від
імені санаторія «Москва» від 23 січня 2007 року, яки були підписані позивачем.
Разом з тим судом було встановлено, що згідно листка непрацездатності серії ВАО
№ 479150 позивач у період з 9 січня до 1 лютого 2007 року знаходився на
лікарняному , у зв'язку з чим 23 січня 2007 року він не міг надати письмові
пояснення. Вказані пояснення були надані позивачем члену комісії МОЗ 5 березня 2007 року , при оголошенні
наказу про його звільнені , що підтверджено його приписом до пояснення.

Факт
того, що відповідач не отримував від позивача пояснень по нібито здійсненим ним
порушенням трудових обов'язків , підтверджується також актом від 21 лютого 2007
року, та доповідною Міністру охорони здоров'я України від 26 лютого 2007 року
згідно яких позивач ОСОБА_1. пояснень за
результатами комісійної перевірки санаторію не надав.

При цьому яких не будь доказів того,
що від позивача МОЗ України намагалось отримати пояснення по факту порушення
ним трудових обов'язків і від цього відмовився, суду надано не було.

Таким
чином, оскільки звільнення позивача з посади на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП
України є дисциплінарним стягненням , а відповідачем не були отримані відповідні пояснення від
позивача, то суд дійшов висновку про те що
Міністерством охорони здоров'я
України був порушений порядок його звільнення .

Відповідно
до ч. 1 ст. ст.. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого
ним органу може бути розірваний також у випадках одноразового грубого порушення
трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм
власності.

Згідно
довідки від 14 грудня 2006 року у період з 27 листопада по 1 грудня 2006 року
комісія Міністерства охорони здоров'я
України перевіряла діяльність закладів та вжитих заходів по усуненню виявлених
Головною контрольно -ревізійною службою ряду санаторіїв МОЗ України . у тому
числі і санаторія «Москва».

Усі
порушення які були виявлені Головною контрольно -ревізійною службою в 2006
році, згідно даної довідки на період перевірки були усунені. Разом з тим комісія МОЗ України у своєї довідки вказала
на інші порушення яки нібито мали місце при перевірки діяльності санаторію
«Москва» .

У
якості порушень комісією вказується на
порушення наказу МОЗ України та Міністерства праці та соціальної політики
України від 5 жовтня 2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників
закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення » у частині
розбіжності посад за сумісництвом та за основною посадою. Як порушення
вказуються також відсутність підстав у наказах за яких причин проводяться
суміщення посад чи виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та де
знаходиться основний працівник, службові записки на ім'я головного лікаря від
посадових осіб не містять необхідної інформації. Виплата премій проводилися ні
з того фонду .

Разом з тим комісія у своєї довідки не конкретизує ті чи інші порушення, а вказує їх взагалі, що
в свою чергу не дає можливості рахувати їх як підстави порушення позивачем
фінансово - господарської дисципліни.

Відповідно
до ст.. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення ( у тому числі і звільнення на
підставі ч. 1 ст. 41 КЗпП України) застосовується власником або уповноваженим
органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з
дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку
з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне
стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення
проступку.

Крім того, у довідки комісії у
якості порушення вказується на
безпідставне нарахування секретарю ОСОБА_4. на підставі наказу від 3 січня 2006
року відповідних доплат. Але враховувати вказану обставину для звільнення
позивача з посади неможливо, оскільки на момент його звільнення строк
застосування стягнення за вказане порушення вже скінчився.

Що стосується
порушень у частині проведення тендерів по закупівлі продуктів
харчування, то на думку суду вказане порушення також не е одноразовим грубим
порушенням трудових обов'язків , за яке позивач повинен бути звільнений з
посади. До того ж, Головна контрольно -ревізійна служба перевіряючи діяльність
санаторія, вказувала на те що підвищення цін на продукти харчування проводилося
у відповідності з діючим законодавством,
і яких не будь порушень у даному напрямку виявлено не було.

Таким
чином , вказані комісією порушення , які у свою чергу стали підставою для
звільнення з посади позивача, на думку суду не можуть розцінюватися як
одноразове грубе порушення трудових обов'язків , у зв'язку з чим суд вважає
наказ «Про звільнення головного лікаря санаторію «Москва» ОСОБА_1№50-0 від 03
березня 2007 року незаконним та підлягаючим скасуванню.

При обранні виду стягнення власник, або
уповноважений ним орган повинен також врахувати ступень тяжкості вчиненого
проступку і заподіяну ним шкоду, обставини за яких вчинено проступок і
попередню роботу працівника.

Ці
вимоги трудового законодавства Міністерство охорони здоров'я України не виконало. Відповідачем не було
надано суду ніяких документів в підтвердження вини безпосередньо позивача у
порушеннях виявлених комісією, як і не було прийняти до уваги його попередні
заохочення и подяки з боку Міністерства охорони здоров'я.

Що
стосується вимог позивача про визнання протиправним дії Міністерства охорони
здоров'я України щодо складення наказу № 260 від 3 березня 2007 року про його
звільнення з роботи, то на сам перед вказаного наказу № 260 не існує і Міністерством він не приймався.

Сам же наказ Міністерства охорони здоров'я
України №50-0 від 03 березня 2007 року, про звільнення позивача з посади
визнаний судом незаконним і підлягає
скасуванню.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 9, 11, 71, 159, 160, 161 КАС України, ч.1 ст.41,148,149 КЗпП України

П О С Т А Н О В И В:

Позов
ОСОБА_1-
задовольнити частково.

Визнати
незаконним та скасувати наказ «Про звільнення головного лікаря санаторію
«Москва» ОСОБА_1№50-0 від 03 березня 2007 року Міністерства охорони
здоров'я України.

У
задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1- відмовити.

На
постанову протягом десяти днів з дня її проголошення до Апеляційного Суду АРК
може бути подана заява про апеляційне оскарження, а апеляційна скарга може бути
подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий

Судді