Справа № 22ас-18/2007
Суддя: Морозовський В.І.
Дата ухвалення: 2007-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22ас
-18/ 2007 Постанову
ухвалено під головуванням Копія
Категорія 38 судді
Доповідач : Морозовський В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007
року місто
Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючого : Морозовського В. І.,

суддів : Оніщука В.В. і Чорного В.І.,

при секретарі: Шевчук Л.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Вінницької митниці на
постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 26 жовтня 2006 року за
адміністративним позовом ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2, третя особа на стороні
відповідача - відділ Державної автомобільної інспекції управління Міністерства
внутрішніх справ України у Вінницькій області, про визнання незаконним рішення
Вінницької митниці та зобов'язання останньої внести зміни в посвідчення, -

встановила:

У травні 2006 року ОСОБА_1. в інтересах ОСОБА_2. звернувся до суду із
позовною заявою, в якій просив визнати незаконним рішення Вінницької митниці
про заборону позивачу на протязі одного року доручати користування іншим особам
належним йому автомобілем Мерседес-220, 1993 року випуску, ідентифікаційні
номери двигуна НОМЕР_1, кузова -НОМЕР_2 та зобов'язати відповідача внести зміни
в посвідчення серії АА № 1483694 від 13 травня 2006 року, надавши ОСОБА_2.
право на протязі року доручати користування цією автомашиною іншим особам.

Позов обгрунтований тим, що в травні 2006 року ОСОБА_2. тимчасово переїхав
з Республіки Молдова на проживання в с
Михайлівка Вінницького району та ввіз на митну територію України вказаний
автомобіль, у зв'язку з чим 13 травня того ж року Вінницькою митницею видано
посвідчення, в якому зазначено, що Вінницька митниця не заперечує проти
реєстрації транспортного засобу в органах ДАІ МВС України, але без надання
власнику протягом одного року права продажі, здачі в оренду, видачі доручення
на користування іншим особам (крім подружжя, дітей, рідних братів та сестер).
Дане обмеження позивач вважає незаконним як таке, що суперечить вимогам чинного
законодавства та позбавляє його права розпоряджатись своїм майном.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 26 жовтня 2006 року
вказані позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі Вінницької митниці ставиться питання про скасування
постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в
позові, що мотивується допущеними судом порушеннями норм матеріального та
процесуального права.

У судовому
засіданні апеляційного суду представник відповідача Македонський О.В. та
представник прокуратури Вінницької області Жовмір І.І. викладені в апеляційній
скарзі вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник позивачаОСОБА_1. заперечував проти доводів
апеляційної скарги, вважа­ючи їх безпідставними, тому просив скаргу відхилити
та залишити судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін,
обговоривши доводи апеляційної скарги і перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте, суд першої інстанції при ухваленні судового рішення не дотримався
даних вимог закону.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що встановлений для ОСОБА_2.
Вінницькою митницею строк обмеження на відчуження та користування автомобілем
іншими особами два роки суперечить положенням ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України
«Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування
особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються)
громадянами на митну територію України» (далі - Закону), а сама заборона має
альтернативний характер, тому одночасно може застосовувати тільки одне із
вказаних обмежень.

Між тим, цей висновок суду не ґрунтується на нормах матеріального права,
оскільки в указаній вище статті Закону йдеться про річний термін дозволу
громадянам-нерезидентам тимчасово ввозити транспортні засоби для власних
потреб, який може бути продовжено Державною митною службою України або
уповноваженими Державною митною службою України митними органами і не є
тотожнім із строком вищезазначеного обмеження.

Крім того, у ч. З ст. 11 Закону вказано лише про заборону передачі у
володіння або користування іншим особам транспортних засобів за кодами 87.01,
87.02, 87.03, 87.04, 87.05 Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності (у тому числі - легкових автомобілів),
тимчасово ввезених під письмове зобов'язання про зворотне вивезення, але
конкретний строк такого обмеження у даній нормі не зазначений. Також
встановлено, що дані транспортні засоби можуть бути оформлені для постійного
користування після сплати відповідних податків та зборів, передбачених
законодавством при ввезенні транспортних засобів для вільного використання.

Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що про обмеження у безальтернативному порядку
щодо продажу, дарування, здачі в оренду, видачі доручення на користування
іншими особами (крім батьків, одного із подружжя, дітей, рідних братів і
сестер) протягом двох років з дня видачі посвідчення прямо зазначено у додатку
№ 2 до Правил ввезення транспортних засобів на територію України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 1994 року № 341, яка
набрала чинності з 1 серпня 1994 року і до теперішнього часу в цій частині
ніким у встановленому порядку не скасована та не визнана незаконною. При цьому
така заборона не являється абсолютною, оскільки може бути знята за умови
отримання дозволу митниці.

Виходячи з останнього, не відповідає дійсності висновок суду про
відсутність у чинному законодавстві України норм, що встановлюють право митних
органів визначати коло осіб, яким в разі тимчасового ввезення транспортних
засобів на митну територію України можна їх передавати в користування, та
обмежувати це право до двох років.

За таких обставин посилання в постанові суду на ст.ст. 8 і 41 Конституції
України як на норми прямої дії у даному конкретному випадку є недоречним.

Крім того, згідно ст. 41 Конституції України право кожного володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю власністю не є абсолютним і за певних умов
може бути обмежено, що

узгоджується також з положеннями ч.б ст.4 Закону України
«Про власність», ч.7 ст.319 і ч.2 ст.321 ЦК
України.

Також судом
першої інстанції не звернуто уваги на те, що у позовній заяві замість 15 травня
2006 року як дату видачі Вінницькою митницею посвідчення серії АА № 1483694
помилково зазначено 13 травня 2006 року, а вимога щодо визнання незаконним
рішення Вінницької митниці про заборону позивачу доручати користування іншим
особам належним йому автомобілем обмежена не двома роками, а одним роком.
Аналогічні вимоги заявлені представником ОСОБА_2. й у судовому засіданні від 26
жовтня 2006 року.

Оскільки видане
Вінницькою митницею посвідчення серії А А № 1483694 від 15 травня 2006 року за
своїм змістом відповідає викладеним вище положенням актів законодавства
України, тому вимоги представника позивача про незаконність рішення відповідача
та зобов'язання останнього внести до вказаного посвідчення не передбачені
законом зміни задоволенню не підлягають.

Так як суд
першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення справи, тому постанова підлягає
скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Вінницької митниці -
задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 26
жовтня 2006 року - скасувати.

Ухвалити нову
постанову, якою відмовити ОСОБА_1 -представнику ОСОБА_2 - в задоволенні
адміністративного позову про визнання незаконним рішення Вінницької митниці про
заборону позивачу на протязі одного року доручати користування іншим особам
належним йому автомобілем Мерседес-220, 1993 року випуску, ідентифікаційні
номери двигуна НОМЕР_1, кузова НОМЕР_2, та зобов'язання відповідача внести
зміни в посвідчення серії АА № 1483694 від 13 травня 2006 року щодо надання
ОСОБА_2 права на протязі року доручати користування цією автомашиною іншим
особам.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного Суду України
протягом одйого місяця.