Справа № 4-2998/05/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_1на ухвалу
апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2004 року у справі за
скаргою ОСОБА_1на рішення та дії виконавчого комітету Красноармійської міської
ради Донецької області і Красноармійського бюро технічної інвентаризації, треті
особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, -

встановила:

В липні 2003 року ОСОБА_1 звернувся
до суду зі скаргою на рішення виконавчого комітету Красноармійської міської
ради від 16.07.2003 р. №146 про видачу на ім'я ОСОБА_2 свідоцтв про право
власності на будівлі та споруди, розташованих на території міського ринку в
АДРЕСА_1 та дії Красноармійського БТІ з реєстрації цих прав.

На думку скаржника, третя особа -
ОСОБА_2 зловжила своїми повноваженнями, як власника, так і засновника
підприємства, а виконавчий комітет, виходячи з цього, неправомірно задовольнив
її вимоги.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1
посилався на ті обставини, що згідно заповіту ОСОБА_2 є власником МПП
"Еліта", з якого вона своїм наказом від 21.04.2003 р. виділила ПП
"Ринок "Шахтарський", після чого реорганізувала МПП
"Еліта" у ТОВ "Еліта" із правонаступництвом прав та
обов'язків відносно майна реорганізованого підприємства та включенням до складу
засновників, власне, скаржника - ОСОБА_1 і третьої особи - ОСОБА_3

Пізніше ОСОБА_2 із власної
ініціативи звернулася до виконавчого комітету із заявою про видачу на її ім'я
свідоцтва про право власності на будівлі, розташовані на території ринку, що на
думку скаржника порушує права ТОВ "Еліт" та його права, як засновника
підприємства, у зв'язку з чим просив суд визнати незаконним рішення виконавчого
комітету від 16.07.03 №416 в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на
об'єкти нерухомості та дії з видачі їй свідоцтв про право власності на вказані
об'єкти і реєстрації права власності у Красноармійському БТІ, зобов'язавши
відповідачів усунути вказані порушення.

Рішенням Красноармійського міського
суду від 22 грудня 2003 року було задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано
незаконним рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради №416 від
16.07.2003 р. в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на об'єкти
нерухомого майна з видачею їй свідоцтва про право власності на вказане майно.
Зобов'язано виконком усунути допущені порушення шляхом відміни рішення №416 від
16.07.2003 р. та анулювання свідоцтв про право власності, виданих на ім'я
ОСОБА_2 Визнано неправомірними дії Красноармійського БТІ щодо реєстрації права
власності на майно ОСОБА_2 та зобов'язано усунути допущені порушення шляхом
відміни реєстрації права власності за ОСОБА_2 здійсненої 23.07.2003 р.

Допущено негайне виконання рішення.

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 05 квітня 2004 року рішення суду першої інстанції скасовано, а
скаргу ОСОБА_4 залишено без розгляду з тих підстав, що суд першої інстанції
розглянувши справу за правилами Глави 31-А ЦПК України 1963 року, не врахував
наявність спору про право, що підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Не погоджуючись із ухвалою
апеляційного суду, ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України з касаційною
скаргою в порядку визначеному ЦПК України 1963 року, в якій, посилаючись на
порушення Конституції України, норм процесуального права та невірне з'ясування
судом заявлених вимог, просив вказане судове рішення скасувати та залишити в
силі рішення Красноармійського міського суду від 22 грудня 2003 року.

Листом Верховного Суду України від
22.09.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою
було передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку
касаційного провадження.

Перевіривши зазначене рішення суду
апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги на відповідність нормам
матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи апеляційну скаргу
ОСОБА_2 та скасовуючи рішення суду першої інстанції колегія суддів апеляційного
суду виходила з положень закріплених у ст. 2486 ЦПК України 1963
року, чинного на момент розгляду скарги, оскільки судом було постановлено
рішення по скарзі на незаконні дії посадових осіб виконавчого комітету без урахування
тієї обставини, що заявник, діючи як співзасновник підприємства, захищав своє
право на частину майна, яке стало предметом спору про право власності.

Тобто між сторонами виник спір про
право, який має приватноправовий характер, що в свою чергу виключає розгляд
цієї справи в порядку глави 31-А ЦПК України 1963 року.

Слід зазначити, що всі заявлені
позовні вимоги об'єктивно тісно пов'язані між собою і відокремити позовні
вимоги щодо цивільно-правових відносин від вирішення публічно-правового спору
неможливо, а тому вони повинні вирішуватись спільно.

Статтею 1 ЦПК України 1963 року,
який діяв на час розгляду справи, було передбачено, що законодавство про
цивільне судочинство встановлює порядок розгляду справ по спорах, що виникають
з цивільних, сімейних, трудових та колгоспних правовідносин, справ, що
виникають з адміністративно-правових відносин, і справ окремого провадження.
Справи, що виникають з адміністративно-правових відносин, і справи окремого
провадження розглядаються за загальними правилами судочинства, крім окремих
винятків, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. При цьому
пріоритет надається позовному провадженню, що підтверджується змістом ч.7 ст.
2486 ЦПК України 1963 року, згідно якої суд, встановивши при
розгляді скарги наявність спору про право, який розглядається у порядку
позовного провадження, залишає скаргу без розгляду і роз'яснює заявнику його
право на пред'явлення позову на загальних підставах.

Зазначений висновок відповідає
матеріалам справи й не спростовується доводами касаційної скарги позивача.

Відповідно до ч.3 ст. 2201
КАС України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення,
а ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 05 квітня 2004 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: