Справа № 22а-89/2007року
Суддя: Лисенко П.П.
Дата ухвалення: 2007-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 22а- 89/ 2007 року Головуючий 1-ї інстанції:
Категорія 36 Суддя - доповідач
апеляційного суду: Кутова Т.З.
ПОСТАНОВА Іменем
України

2007 року лютого місяця 19
дня судова колегія в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Данипової
О.О.,

Кутової Т.З.,

при секретарі: Негрун
І.О.,

за участю:
прокурора Мяло Н.В., позивача
ОСОБА_1, його представників ОСОБА_2. та ОСОБА_3, представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною
скаргою

прокуратури Херсонської області
на постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2006 року за позовом

ОСОБА_1

до

Державного
Комітету України у справах національностей та міграції

про визнання протиправним
рішення про відмову в наданні статусу
біженця

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до Державного Комітету України у справах
національностей та міграції про визнання протиправним рішення відповідача про відмову у наданні йому
статусу біженця.

В позові
зазначено, що ОСОБА_1 в 2005
році звернувся до відділу міграційної служби в Херсонській області про
надання йому статусу біженця в Україні. Свої вимоги він обґрунтовував тим, що
він є громадянином Ісламської Республіки Пакистан і належить до касти раджпут. Всупереч волі
свого батька про одруження з дівчиною цієї касти, а саме двоюрідною сестрою,
позивач 30 березня 2005 року одружився з
громадянкою України ОСОБА_5, яка народила ІНФОРМАЦІЯ_1 доньку
ОСОБА_6

За таких
обставин позивач, побоюючись стати жертвою переслідування та фізичного тиску,
поводження принижуючого людську гідність, і понести покарання по існуючим
традиціям його кастової громади, звернувся до відділу міграційної служби в
Херсонській області з заявою про надання статусу біженця в Україні, на що
отримав відмову.

Посилаючись на
те, що відповідач, не в повній мірі використав повноваження, надані йому
законом щодо збору інформації стосовно країни походження позивача та існуючих
там звичаїв, а тому прийняв необгрунтоване рішення про відмову йому в наданні
статусу біженця, позивач просив визнати протиправним таке рішення і зобов'язати
відповідача прийняти рішення про
надання йому статусу біженця.

Постановою
Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2006 року позов
задоволено. Рішення Державного Комітету України у справах національностей та
міграції №638 від 29 червня 2006 року про відмову
ОСОБА_1 в наданні статусу біженця в
Україні визнано протиправним і на вказану
установу

2

покладено зобов'язання прийняти
рішення про надання ОСОБА_1 статусу біженця в Україні.

В апеляційній
скарзі прокуратура Херсонської області просить зазначену постанову суду
скасувати, та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на те, що суд в порушення процесуального закону, втрутився в
діяльність органу державної влади, поклавши на нього зобов'язання прийняти
певне рішення, і не навів переконливих доводів, щодо незаконності рішення
відповідача про відмову в наданні статусу біженця позивачу.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши докази по справі, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно до ст. 1 Закону України
"Про біженців" від 21
червня 2001 року
біженцем, визнається особа, яка не є громадянином України і в наслідок цілком
обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками віросповідання,
національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної
групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього
постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

По
справі встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в

Пакистані
в м. Камалія району Тоба Тек
Синг, провінції Пенджаб, національність -

пакистанець, громадянин Пакистану, має середню
спеціальну освіту, його

віросповідання іслам-шиїт. Позивач з 30 травня 2005 року знаходиться
в зареєстрованому шлюбі з громадянкою України ОСОБА_5 та має з нею спільну
дитину -ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивачу 21 жовтня 2004 року посольством
Пакистану в Україні видано документ, який посвідчує особу - національний
паспорт Ісламської Республіки Пакистан НОМЕР_1.

З його пояснень
встановлено, що 12 лютого 2000 року він прибув
на територію України по запрошенню на навчання до Харківського державного
технічного університету радіоелектроніки. У 2002 року з особистих причин не закінчив даний учбовий заклад , а перевівся до
Харківської державної академії культури, яку також не закінчив, а звернувся до
фірм ПП. "Піа" та ТОВ "Бан", за допомогою яких легалізував
своє перебування на території України в період з 1 липня 2002
року до 4 квітня 2005 року.

За статусом
біженця в Україні ОСОБА_1 звернувся до Херсонського відділу міграційної служби 28 листопада 2005 року . В своїй заяві
позивач зазначав, що причиною для звернення до відділу міграційної служби та
небажання повернутися до Пакистану є те, що заявник боїться стати жертвою
переслідування від членів своєї сім'ї за одруження на християнці та за відмову
від одруження на своєї двоюрідній сестрі, за волею його батька.

Оскільки його сім'я в Пакистані відноситься до касти раджпут - класу середньої

буржуазії, представники якої
відрізняються фундаментализмом та культурним

консерватизмом, а тому суворим дотриманням сімейних та
релігійних традицій, а тому він має цілком обґрунтовані побоювання зазнати
переслідувань і порушень його особистих прав, нараження на небезпеку
соціального відторження, залякування, переслідування і фізичного насильства.

Херсонським
відділом міграційної служби в відповідності до вимог ст. 9 - 13 Закону України
"Про біженців" порушено клопотання про надання статусу біженця,
оформлені документи для вирішення питання щодо надання статусу біженця,
проведено попередній розгляд заяви, після чого розглянуто заяву з метою
вирішення питання щодо надання позивачеві статусу біженця та виготовлено
відповідний висновок.

3

Відповідно до ст. 14 Закону України
"Про Біженців", рішення за заявою про надання статусу біженця
приймається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у
справах міграції, яким є Державний Комітет України у справах національностей та
міграції.

Як видно з
матеріалів особової справи ОСОБА_1 №
05 КНЕ 00016-01 Державний
Комітет України у справах національностей та міграції при прийнятті рішення про
відмову в наданні статусу біженця позивачу обмежився наявними матеріалами в
даній справі.

При цьому,
відповідач, погодившись з висновком Херсонського відділу міграційної служби про
доцільність відмови в наданні статусу біженця позивачу, не звернув уваги на те,
що він грунтується лише на поясненнях позивача, даних ним на співбесідах і, в
порушення положень ч. З ст. 14
Закону України "Про біженців", не використав надане йому право
перевірки тверджень позивача щодо можливих його переслідувань в Пакистані
шляхом витребування в відповідних органах додаткової інформації, яка може
сприяти встановленню справжніх фактів
відносно позивача.

За таких
обставин, суд дійшов вірного висновку, що оскаржуване рішення органу виконавчої
влади про відмову в наданні статусу біженця позивачу є необгрунтованим, а тому
вірно визнав його протиправним.

Між тим,
висновок суду, про необхідність покладення на відповідача обов'язку щодо
прийняття рішення про надання ОСОБА_1 статусу біженця є передчасним. Так, суду
не було надано додаткової інформації або інших переконливих доказів на
спростування доводів, викладених в висновку органу міграції, а значить і
недоліки допущені відповідачем, на які посилався суд, в ході судового засідання
не були усунуті. Тому оскаржувана
постанова суду в зазначеній частині
підлягає зміні.

За вказаних
обставин, судова колегія, з метою повної та всебічної перевірки обставин, на
які посилається позивач, вважає за необхідне, зобов'язати Державний Комітет
України у справах національностей та міграції провести додаткову перевірку по
заяві ОСОБА_1 про надання йому статусу біженця в Україні та прийняти відповідне
рішення.

В іншій частині вказану постанову суду слід залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 196,199,201,205 КАС України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокуратури
Херсонської області - задовольнити

частково.

Постанову
Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2006 року в частині
покладення зобов'язань на Державний Комітет України у справах національностей
та міграції прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу біженця в Україні -
змінити.

Зобов'язати
Державний Комітет України у справах національностей та міграції, відповідно до
положень ст. 14 Закону
України "Про біженців" провести додаткову перевірку за заявою ОСОБА_1 про надання йому статусу біженця в Україні.

В іншій частині вказану
постанову суду залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом одного місяця з
цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного Суду України.

Головуючий:
підпис

Судді: підписи

Згідно з оригіналом

суддя Т.З.Кутова