Справа № 4-1554/05/06
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2007-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді
Бутенка В.І.,

суддів: Панченка О.І.,
Горбатюка С.А., Сороки М.О., Штульмана І.В.,

при
секретарі: Мацюк Т.С.,

представника Генеральної прокуратури України Гнатенко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Генеральної
прокуратури України на рішення апеляційного суду м. Києва від 29 липня 2004
року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Генеральної прокуратури
України, -

в с т а н о в и л а:

В
травні 2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Генерального прокурора
України.

Зазначав,
що в квітні 2003 року він звернувся до Генерального прокурора України із заявою
про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Київського міського
суду від 23.03.1999 р., якою було відмовлено в скасуванні постанови начальника
управління Генеральної прокуратури України від 30.12.1998 р. про відмову в
порушенні кримінальної справи проти Президента України Кучми Л.Д.

Начальник
управління Генеральної прокуратури України своїм листом від 21.05.2003 відмовив в задоволенні його заяви, хоча згідно
вимог ст. 400-8 КПК України повинен був винести з цього питання вмотивовану постанову.

Посилаючись
на порушення суб'єктом оскарження його прав, ОСОБА_1 просив визнати бездіяльність
суб'єкта оскарження неправомірною та зобов'язати Генерального прокурора України
розглянути його заяву у відповідності до вимог
ст. 400-8 КПК України, а саме: або внести подання до
касаційного суду, або відмовити в цьому своєю вмотивованою постановою.

Справа вирішувалась
судом неодноразово.

Останнім
рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2004 року в задоволенні скарги ОСОБА_1.
на бездіяльність Генеральної прокуратури
відмовлено.

Рішенням колегії суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2004
року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2004 року скасовано і ухвалено нове, яким скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Генерального прокурора
України задоволено.

Визнано бездіяльність суб'єкта оскарження, яка
виразилась у неприйнятті
процесуального рішення за заявою ОСОБА_1. неправомірною та зобов'язано суб'єкта оскарження вирішити заяву ОСОБА_1. від 22.04.2003
р. про перегляд за нововиявленими
обставинами постанови судді Київського міського суду від 23.03.1999 р. у відповідності
з вимогами ч. 6 ст. 400-8 КПК України.

У поданій касаційній скарзі
заявником ставиться питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та
залишення в силі рішення суду першої інстанції з посиланням на порушення
апеляційним судом норм матеріального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до частини 3 статті 211 КАС України підставами касаційного
оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Судовими інстанціями встановлено, і це витікає
з матеріалів справи, що 22.04.2003 р. заявник ОСОБА_1 звернувся
до Генерального прокурора
України із заявою
про перегляд за нововиявленими обставинами постанови
судді Київського міського суду від 23.03.1999 р., якою було залишено без
змін постанову начальника управління Генеральної прокуратури України від 30.12.1998 р. про відмову в
порушенні кримінальної справи проти Президента України Кучми Л.Д.

Начальник
управління Генеральної прокуратури України відмовив в задоволенні його заяви своїм листом від 21.05.2003 р. Суд
першої інстанції, відмовляючи в задоволенні
скарги, виходив з того, що за наведеними
заявником обставинами розслідування
не призначалось, постанова про призначення розслідування нововиявлених обставин не виносилась, а тому дії
суб'єкта оскарження є правомірними.

За
таких обставин суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про
правомірність дій суб'єкта оскарження. Скасовуючи рішення місцевого суду, апеляційний суд
ухвалюючи нове рішення прийшов до протилежного висновку.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, оскільки ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з
додержанням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновку суду не
спростовують.

Так, у відповідності до статті 400-8 КПК України
заяви про перегляд справи за нововиявленими обставинами заінтересовані особи,
підприємства, установи, організації і посадові особи подають прокуророві. З метою
перевірки заяви прокурор вправі витребувати справу із суду.

Прокурор
у всіх випадках, коли йому стануть відомі нові обставини в справі, зобов'язаний особисто
або через органи дізнання чи слідчих провести необхідне розслідування цих обставин.

Про призначення розслідування
нововиявлених обставин виноситься постанова, і розслідування провадиться за правилами, встановленими цим Кодексом для
проведення досудового слідства.

Закінчивши
розслідування нововиявлених обставин, районний, міський прокурор при наявності
підстав для відновлення справи направляє її разом з матеріалами розслідування
або вироком, що набрав
законної сили, яким винні у зловживанні або фальсифікації доказів у справі уже засуджені, і
своїм висновком відповідно прокуророві Автономної Республіки Крим, прокуророві
області, прокуророві міст Києва чи Севастополя, військовому прокурору (на правах прокурора
області), який і вирішує питання про принесення подання до апеляційного суду.

Справи, в яких вирок
винесено апеляційним судом, прокурор Автономної Республіки Крим, прокурор області або прокурор міст Києва,
Севастополя, військовий прокурор (на правах
прокурора області) направляє Генеральному прокурору України, який вирішує питання
про принесення подання до касаційного суду.

Коли
прокурор не вбачає підстав для перегляду справи в зв'язку з нововиявленими обставинами, він
відмовляє в цьому своєю вмотивованою постановою, про що повідомляє осіб та підприємства,
установи, організації, які подали заяви. Ця постанова прокурора може бути оскаржена вищестоящому прокуророві.

Як
вірно встановив суд апеляційної інстанції, суб'єкт оскарження відмовив
заявникові в задоволенні
заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не вмотивованою постановою,
а листом від 21.05.2003 р. (а. с. 4), що позбавило заявника права на оскарження постанови в установленому порядку.

Згідно
ч. 2 ст. 248-7 ЦПК України при встановленні обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує орган
державної влади, посадову чи службову особу задовольнити вимогу заявника і
усунути порушення, або іншим шляхом
поновлює його порушені права, свободи чи законні інтереси.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції скасувавши
рішення районного суду, обґрунтовано дійшов
висновку про бездіяльність Генеральної прокуратури неправомірною та
законно задовольнив скаргу ОСОБА_1.

З огляду на викладене, керуючись статтями 211, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у
х в а л и л а:

Касаційну скаргу Генеральної прокуратури України залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду м. Києва від
29.07.2004 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає крім випадків, встановлених ст. 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий

Судді: