Справа № 22а-450/2007
Суддя: Паліюк В.П.
Дата ухвалення: 2007-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
22а-450/07 Головуючий першої інстанції Алєйніков В.О.
Категорія 36 Суддя-доповідач за заявою Паліюк В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року лютого місяця 9 дня
колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі: головуючого Паліюка
В. П., суддів Шолох З.Л., Данилової О.О., при секретарі Негрун І.О.,
за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача
Щербакової Т.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 липня 2006 р. за позовом ОСОБА_1
до управління Міністерства внутрішніх
справ України в Миколаївській області (далі - УМВС) про перерахунок пенсії.

ВСТАНОВИЛА:

25 жовтня 2005 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до УМВС про перерахунок пенсії.

Позивач
зазначав, що проходив службу в складі Міністерства внутрішніх справ СРСР, а
потім України. Після звільнення зі служби йому була призначена щомісячна
пенсія.

З 1 січня 2005 р. раніше призначена пенсія була перерахована з врахуванням положень
ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від
9 квітня 1992 р. (з наступними змінами) (далі - закон від 9 квітня 1992 p.).

В той же час, як
вважав позивач, УМВС не повністю реалізувало вимоги ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 p., оскільки незаконно відмовився перерахувати пенсію на підставі тих
нормативно-правових актів, які були прийняті в період з 1992 р. по 2004 р.

Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити
його вимоги.

Постановою
Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 липня 2006
р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невірне застосування судом
норм матеріального права, просив постанову скасувати і ухвалити нову постанову
про задоволення його вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Ухвалюючи
постанову про відмову в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що до 1 січня 2005 р. пенсія,
призначена особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ не
підлягає перерахунку, а нормативно-правові
акти, які приймалися в період з 1992 р. по 2004 р., на думку суду, не мають правового значення до реалізації ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 р.

Між тим, з такими висновками місцевого суду погодитися не можна, оскільки до них він дійшов без повного дослідження всіх обставин
справи.

Так, місцевим судом встановлено, а сторонами не оспорюється, що позивач як працівник органів внутрішніх справ після звільнення має
право на відповідне пенсійне забезпечення.

Згідно з першою редакцією ч. З ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 р. "призначені особам начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та членам їх сімей

пенсії щорічно перераховуються з
підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ".

Нова редакція ч.
З ст. 63 Закону
від 9 квітня 1992 р. (зміни від 16 грудня 2004 р.) вказує, що:
"усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі
зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних
категорій осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із
введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних видів грошового
забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених
законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на
перерахунок пенсій і провадиться у строки, встановлені ч. 2 ст. 51 цього
Закону".

Системний аналіз
ч. З ст. 63 Закону
від 9 квітня 1992 p., як в
першій, так і в другій редакції, свідчить
про наявність обов'язку здійснити перерахунок призначених особам начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та членам їх сімей пенсій. При цьому, вказана норма не
містить будь-яких обмежень щодо реалізації цього права.

Щодо ч. З ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 р., в редакції від 16 грудня 2004 p., то вона
в логічній послідовності уточнює це право. Зокрема, вказує на такі види грошового забезпечення, як: надбавки, доплати,
підвищення та премії. Водночас, ч. 4 цієї норми Закону обмежує право на перерахунок пенсії
лише щодо чергових військових (спеціальних) звань.

В той же час,
місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову, не перевірив пояснення позивача та не витребував у відповідача
відповідні накази, які передбачали підвищення
грошового забезпечення працюючим співробітникам органів внутрішніх справ.

До того ж, не навів належних мотивів щодо необхідності перерахунку пенсії позивача
в контексті ч. З ст. 63 Закону
від 9 квітня 1992 р. та інших
нормативних актів, які передбачають
відповідне підвищення грошового забезпечення.

В зв'язку з чим, постанова місцевого суду, яка ухвалена в порушення норм матеріального
права (п. 2 ст. 202 КАС України),
підлягає скасуванню, але без ухвалення нової постанови з
врахуванням.наступного:

·
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 2 листопада 2006 р. "Про передачу органам
Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким
категоріям громадян" та Закону України від 19 грудня 2006 р. "Про державний бюджет
України на 2007 p.",
вирішити зазначені позовні вимоги можливо лише за участі відповідного
органу Пенсійного фонду України, оскільки вони торкаються прав та обов'язків
цього спеціального суб'єкта;

·
місцевий суд на час розгляду спору не міг притягнути його
для участі в справі, а апеляційний суд -
позбавлений такої можливості.

Тому судова
колегія апеляційного суду не має процесуальної можливості вирішити по суті позовні вимоги без притягнення до
участі в справі відповідний орган Пенсійного фонду України.

Водночас, положення ст. 204 КАС України, які передбачають
підстави для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд,
не вказують на таку підставу, яка зазначена, наприклад, в нормах ЦПК України.

Так, рішення
суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд,
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України,
якщо суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у
справі.

Згідно з ч. 7 ст. 9 КАС України, у
разі відсутності закону, що регулює відповідні
правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія
закону).

Колегія суддів,
враховуючи викладене та вимоги позивача, направлені на захист соціальних прав,
а також розгляд справи місцевим судом поза межами "розумних строків",
вважає за необхідне застосувати за аналогією п. 4 ч. 1
ст. 311

ЦПК України. В зв'язку з чим, справа після скасування
постанови підлягає направленню на новий розгляд до того ж місцевого суду.

При новому розгляді справи місцевому суду необхідно врахувати викладене, визначитися
з колом відповідачів, з'ясувати їх права та обов'язки щодо виплат заборгованості по пенсіях, встановити належного
відповідача і, в залежності від встановленого, вирішити справу у
відповідності до чинного законодавства.

Керуючись ст.
ст. 9, 195, 204, 206 КАС
України та ст. 311 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 липня 2006 р. скасувати, а справу
передати на новий розгляд до того ж суду, але іншому судді.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня набрання нею законної сили.