Справа № 2-а-7490/2007
Суддя: Гонтарук В.М.
Дата ухвалення: 2007-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-7490/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» серпня
2007 року м.
Вінниця

Вінницький окружний
адміністративний суд

в
складі:

головуючого судді
Гонтарука В.М.

при секретарі Зелінській І.В.

за участю:

представник відповідача
Кудрик Я.О.

позивач в судове засідання не з'явився, однак
надав суду клопотання щодо розгляду справи за його відсутності.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
в м. Вінниці адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1до Управління пенсійного фонду у Ленінському районі м.
Вінниця про стягнення недоплаченого
щомісячного підвищення до
пенсії, суд -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду заявлено позов ОСОБА_1до Управління пенсійного фонду у Ленінському районі м.
Вінниця, в якій просить стягнути
недоплачене підвищення до пенсії за 2002 - 2006р.р. та п'ять місяців 2007 року
недоплачені кошти на суму 19938,87 грн.

Позов
мотивовано тим, що позивач є учасником війни та дружиною померлого інваліда
війни, і має право на підвищення до пенсії, що передбачено Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Однак, всупереч вимогам вищевказаного Закону
підвищення до пенсії за вказані роки Управлінням пенсійного фонду України у
Ленінському районі м. Вінниця нараховувалось неналежним чином. Позивач вважає,
що виплата їй повинна здійснюватись в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком
за вказаний період як учаснику війни та в розмірі 150% мінімальної пенсії за
віком як дружині померлого інваліда Великої Вітчизняної війни.

Оскільки
відповідач відмовився виплатити позивачу
недоотримане підвищення до пенсії, позивач звернулась до суду про стягнення
коштів.

Позивач
в судове засідання не з'явилась, однак надала суду клопотання щодо розгляду
справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник
відповідача позовні вимоги не визнає, просила відмовити в їх задоволенні, з тих
підстав, що щомісячне підвищення до пенсії позивачці робились своєчасно та на
підставі нормативних актів, які діяли у відповідний час. Тому, Управління пенсійного фонду
України у Ленінському районі м. Вінниця діяв
виключно в межах чинного законодавства України. Разом з тим,
відповідачем, з урахуванням норм ст.99 КАС України, вказано вимогу про те, що позивачем, пропущений
річний строк звернення до адміністративного суду, а тому просить суд, на
підставі ст.100 КАС України, відмовити у задоволенні адміністративного позову.
В обґрунтування заявленого,
зазначено, що вимога
позивача стосується стягнення недоплаченого підвищення за минулі роки, а саме:
за 2002р.-2006р.
Підвищення розміру пенсій та інших соціальних виплат вказаним категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету, були оприлюдненні в засобах масової інформації. При цьому, позивач
щомісячно отримувала пенсію у вказані
роки, тому не могла не
знати про розмір пенсії та соціальні виплати, що були їй нараховані.

Заслухавши
пояснення представника відповідача, дослідивши
матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

ОСОБА_1, яка
перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України у Ленінському районі
м. Вінниці, є учасником війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1,
яке видане Управлінням праці та соціального захисту населення в Ленінському
районі м. Вінниці від 06.06.2007 року, та дружиною померлого інваліда війни, що
підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2, виданим Управлінням праці та
соціального захисту населення в Ленінському районі м. Вінниці від 03.04.2007
року.

З матеріалів
справи вбачається, що у період з 2002р. по 01.01.2007р. позивачу, як учаснику
війни, виплачувалось підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р.
№3551-ХІІ та ч. е п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №1 «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03.01.2002 року. А
у період з 01.01.2007 року та по даний час дане підвищення до пенсії
виплачується у відповідності до Закону України «Про внесення змін до Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №2939-ІVвід 5
жовтня 2005 року.

Разом з тим,
позивачці, як дружині померлого інваліда війни, які не одружились вдруге,
виплачувалось підвищення до пенсії у період з 2002р. по 01.07.2006 року з
урахуванням положень Закону від 22.10.1993р. №3551-ХІІ та вищевказаної
Постанови Кабінету Міністрів України. А з 01.07.2006 року - відповідно до
Закону №2939-ІVвід 5 жовтня 2005 року.

Позивачка не погоджуючись із призначеним розміром
підвищення до пенсії заявила вимоги про стягнення на її користь недоплачені
кошти за 2002 - 2006р.р. та п'ять
місяців 2007 року на суму 19938,87 грн., а саме: 5193,80 грн. - як
учаснику війни, та 14745 грн. - як дружині померлого інваліда війни.

Суд відмовляє в
задоволенні вимог позивача щодо стягнення недоплаченого розміру підвищення до
пенсії за 2002-2005рр., та за період з
01.01.2006 по 11.06.2006 року з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом досліджено, що щомісячне
підвищення до пенсії позивачеві
виплачується ще з 2002 року. Тому, не
погоджуючись із розмірами виплат, вона
мала можливість
звернутись до суду за захистом своїх прав ще у 2002 році, однак позовна заява нею подана лише 11.06.2007 року. В своїй
позовній заяві позивач не ставить за вимогу поновлення строку звернення до
адміністративного суду щодо поновлення порушених своїх прав, свобод
чи інтересів та відсутнє
обґрунтування причин пропуску позивачем цього строку. Знехтувавши, встановленими законом вимогами щодо
строків зверненням до суду, позивач втратив право на судовий захист.

Згідно з ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи ті
обставини, що в представник відповідача наполягала щодо відмови в цій частині позовних вимог
позивача саме, в зв'язку з пропущенням строку звернення до суду, то у суду
наявні всі підстави для відмови позивачу
в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Стосовно вимоги позивача про стягнення недоплачених
коштів у період з 11.06.2006 року по
01.01.2007 року позивачу, як учаснику війни в розмірі 50% мінімальної пенсії за
віком, то вказана вимога
також задоволенню не підлягає з огляду на нижченаведене.

Статтею 14
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
передбачено, що учасникам війни пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна
соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії підвищуються на 50% мінімальної пенсії за віком (в
редакції №3551-ХІІ від 22.10.1993р).

Постановою
Кабінету Міністрів України №1 «Про
підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету» від 03.01.2002 року (із змінами
та доповненнями), зокрема пунктом 2 встановлено, що підвищення до пенсії,
передбачені законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» починаючи з 01.01.2002 року здійснюються виходячи із
розміру 19,91 грн.

Таким чином, позивачці, як учаснику війни, в період з
11.06.2006 року до
01.01.2007 року правомірно виплачувалось відповідачем підвищення до пенсії,
виходячи із розрахунку 19,91 х 50% = 9,96 грн.

В судовому
засіданні не знайшла свого підтвердження відповідними доказами вимога позивача
про стягнення недоплаченого підвищення пенсії за період з 01.01.2007 року по 01.06.2007
року, а тому в її
задоволенні слід відмовити.

Відповідно до
Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» №2939-ІVвід 5
жовтня 2005 року, зокрема, частиною четвертою статті 14
вищевказаного Закону, яка ввійшла в дію 01.01.2007 року, передбачено,
учасникам війни пенсії
або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії, підвищується
на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

З урахуванням
внесених змін з 1 січня 2007 року позивачці виплачується щомісячно підвищення
до пенсії, яке обчислюється з встановлюваного законами прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність.

Отже, вимога
позивача у частині зобов'язання відповідача виплатити підвищення до пенсії без
урахування 10 процентів прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили
працездатність не відповідає змісту законодавства, а тому не підлягає
задоволенню.

Щодо вимоги
позивачки про стягнення недоплаченого щомісячного підвищення до пенсії як
дружині померлого інваліда війни за період з 11.06.2007 року по 01.07.2007 в розмірі
150% мінімальної пенсії за віком, то вказана вимога не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

У період з
11.06.2006 року по 01.07.2006 року позивачу виплачувалось щомісячне підвищення
до пенсії відповідно до Закону №3551-ХІІ від 22.10.1993р. та положень
вищезгаданої постанови. Однак, з 01.07.2006 року ввійшов в дію Закон України
«Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» №2939-ІVвід 5 жовтня 2005 року. Зі змісту даного Закону
вбачається, дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружилися
вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 25 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Як вбачається з
пояснень відповідача, оскаржуване підвищення до пенсії позивачці як дружині
померлого інвалідів війни виплачується відповідно до внесених змін, а саме з
урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого для вказаної категорії осіб.

На
підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1щодо стягнення недоплаченого щомісячного підвищення до
пенсії, як учаснику війни та дружині померлого інваліда війни, згідно до Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Керуючись ст. 11, ст. 94, ч.2 ст. 99, 100, ст.ст. 158 -
163, 186, 254 КАС України, Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_1до Управління пенсійного фонду в Ленінському районі м.Вінниці про
стягнення недоплаченого щомісячного
підвищення до пенсії відмовити.

Копію постанови
направити позивачу.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10
днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної
інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає
сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: