Справа № К-25082/06
Суддя: Брайко А.І.
Дата ухвалення: 2007-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№
ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2007р.

Вищий адміністративний суд України
у складі:

головуючого-судді Брайка А. І.,

суддів Карася О.
В.,

Рибченка
А. О.,

Усенко
Є. А.,

Федорова
М. О.,

секретар судового засідання -
Міненко О. М.,

розглянувши касаційну скаргу
Торезької об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області

на постанову Господарського суду
Донецької області від 14.04.2006р. та ухвалу Донецького апеляційного
господарського суду від 13.06.2006р. у справі № 31/18а

за позовом Приватного підприємця
ОСОБА_1

до Торезької об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької області

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення,

за участю представників:

позивача - не з'явились,

відповідача - не з'явились,

встановив:

Приватним підприємцем ОСОБА_1подано позов про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення Торезької об'єднаної державної податкової інспекції
Донецької області від 28.04.2005р. № /0 про визначення суми
податкового зобов'язання за платежем: плата за землю з фізичних осіб в розмірі
17 347 грн. 22 коп. основного платежу.

Постановою Господарського суду Донецької області від 14.04.2006р., залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного господарського суду від 13.06.2006р. у справі № 31/18а позов
задоволено.

Судові рішення обґрунтовані тим, що
позивач є платником єдиного податку; розмір часток співвласників нежитлових
приміщень у договорах купівлі-продажу не встановлені; орендна плата
нараховувалась орендарям спільно; податковий орган самостійно на свій розсуд
визначив розмір земельних ділянок як об'єкт справляння податку на землю та не
врахував, що частина цих земельних ділянок здані позивачем в оренду; позивач не
є платником податку на землю; земельні ділянки, по яким нарахований податок на
землю, використовувались позивачем для здійснення його підприємницької
діяльності.

Відповідач, не погоджуючись з вказаними
рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подав касаційну скаргу в якій
просить їх скасувати, відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на порушення
норм матеріального права, зокрема: ст. 355, ч. 2 ст. 370 ЦК України, ст. 206 ЗК
України, ч. 5 ст. 14 Закону України “Про плату за землю”, п. 6 постанови
Кабінету Міністрів України № 507 від 16.03.2000р. “Про роз'яснення Указу
Президента України від 03.07.1998р. № 727/98”.

Позивач в запереченнях на касаційну
скаргу просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки
норми матеріального та процесуального права застосовані правильно.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин справи, Вищий адміністративний суд України
приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню по слідуючим
доводам та мотивам.

Як
встановлено судами попередніх інстанцій, в результаті проведеної документальної перевірки дотримання вимог
податкового законодавства за період з 01.01.2002р. по 31.12.2004р. відповідачем
складено акт від 21.04.2005р. № 33/17-112-2 в якому зазначено про донарахування
позивачу відповідно до ст. ст. 2, 7, 15 Закону України “Про плату за землю”,
ст. 6 Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва” земельного податку за 2003-2004р.р. в
розмірі 17 347 грн. 22 коп.

28.04.2005р. на підставі вказаного акту
відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 про
визначення суми податкового зобов'язання по платі за землю в розмірі 17 347
грн. 22 коп. основного платежу.

Відповідно до ст. 206 ЗК
України використання землі в Україні є платним; об'єктом плати за землю є
земельна ділянка; плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 2 Закону України
“Про плату за землю” (в редакції за період нарахування земельного податку)
плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що
визначається залежно від грошової оцінки земель; власники земельних ділянок,
земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів -
учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок; за
земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

За земельну ділянку, на якій розташована
будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних осіб або громадян,
земельний податок нараховується кожному з них пропорційно їх частці у власності
на будівлю; власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а
також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня
виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (ч. 5 ст.
14, ч. 1 ст. 15 цього Закону).

Відповідно до ст. 6 Указу Президента
України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва” суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником, зокрема, плати (податку) за землю. При цьому необхідно
зазначити, що у даному Указі умова про звільнення такого суб'єкта від сплати
земельного податку за земельні ділянки, які використовуються ним лише для
здійснення підприємницької діяльності, відсутня.

Із зазначеного слідує про не порушення
судами вимог ст. 355 та ч. 2 ст. 370 ЦК України, оскільки сторонами спору є
лише підприємець та податковий орган та в даному спорі мова про виділ частки у
спільному майні не йде.

За вказаних обставин, зважаючи на відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок
судів попередніх інстанцій про задоволення позову є вірним, рішення прийняті
відповідно чинного законодавства, а вимоги відповідача є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 КАС України, -

ухвалив:

1. Залишити касаційну скаргу Торезької
об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області без задоволення, а
постанову Господарського суду Донецької області від 14.04.2006р. та ухвалу
Донецького апеляційного господарського суду від 13.06.2006р. у справі № 31/18а
- без змін.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена відповідно до вимог ст. ст. 235 - 237, ч. 1
ст. 238 КАС України.

Головуючий-суддя (підпис) Брайко А. І.

Судді (підпис) Карась О. В.

(підпис) Рибченко А. О.

(підпис) Усенко Є. А.

(підпис) Федоров М. О.

З оригіналом згідно

Відповідальний секретар Міненко О. М.