Справа № 2-а-11746/2007
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2007-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Вінниця, вул. Островського, 14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2007 року м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд

в складі головуючого: судді
Мельник-Томенко Ж.М.

при
секретарі Пивовар І.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідач 1 у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі,
про день, час і місце розгляду справи повідомлено завчасно і належним чином,

відповідача 2 - Боценко Д.І., представник за довіреністю,

відповідач 3 - Івасик О.В., Нечипорук Ю.О., - представники за
довіреностями,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Вінницькій області (відповідач 1), Головного
управління Державного Казначейства України у Вінницькій області (відповідач 2), Управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області (відповідач 3), про зобов'язання вчинити дії та
стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Подано позов про зобов'язання Управління Міністерства внутрішніх справ
України у Вінницькій області зробити перерахунок пенсії позивачу як учаснику
бойових дій в сумі 538 грн. 50 коп. щомісячно і зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головне управління Державного
Казначейства України у Вінницькій області виплатити недоотриману суму з 04.04.2004
року по лютий 2007 року, в розмірі 14261 грн. 16 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що оскільки він є учасником
бойових дій, то відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб» та Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», він мав право на підвищення пенсії на 150%
мінімальної пенсії за віком. При цьому, у позовній заяві позивач, посилаючись
на норми Конституції України, як норми прямої дії, зазначив, що розрахунок
даного підвищення необхідно здійснювати, беручи до уваги розмір мінімальної
пенсії за віком, що передбачений законами України, зокрема, Законом України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та законів України про
Державний бюджет України на відповідний рік, відповідно до яких у 2004 році її
розмір склав 91,45 грн., у 2005 році -
332 грн., у 2006 році: з 1 січня по 31 березня - 350 грн., з 1 квітня по 30
вересня 359 грн.

Разом з цим позивач також вважає, що Постанова Кабінету Міністрів України
«Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету» від 03.01.2002 року №1, на підставі якої відповідач здійснював
нарахування та виплату зазначеного підвищення
виходячи із розміру 19,91 грн. за 2004-2006 роки, не відповідає ч.3 ст.22 Конституції України,
відповідно до якої при прийнятті нових законів чи внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а
тому є незаконною.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив
суд задовольнити позов, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач 1 у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі.
Про день, час і місце розгляду справи повідомлено завчасно і належним чином.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні, вказав, Державне
казначейство ніяким чином не порушило права позивача, оскільки відповідно до
ст. 48 Бюджетного кодексу України, воно здійснює лише обслуговування Державного
бюджету України та не правомочне здійснювати перерахунок пенсій.

Представники відповідача 3 проти позову заперечили, мотивуючи тим, що
Управління Пенсійного фонду України, здійснюючи розрахунок зазначеного
підвищення правомірно користувалось положеннями п.2 Постанови Кабінету
Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету» від 03.01.2002 року №1, відповідно до якого,
розрахунок підвищення, що передбачений Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» повинен провадитись, виходячи із
розміру 19,91 грн., оскільки зазначена Постанова не визнана у встановленому
законом порядку неконституційною. Окрім цього, відповідач стверджує, що
посилання позивача на Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» є неправомірним, оскільки мінімальний розмір пенсії за віком
згідно положень ст.28 зазначеного Закону не може бути використаний для
розрахунку підвищень, а лише виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно цього Закону.

Також представник відповідача 3 надав суду заяву з проханням відмовити в
задоволенні позову, у зв'язку з тим, що на думку відповідача і відповідно до
ст.99 КАС України, позивачем пропущений річний строк звернення до
адміністративного суду. Враховуючи викладене, відповідач просить суд, на
підставі ст.100 КАС України, відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов
не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 22.06.2000 року, виданого
Тиврівським РВК Вінницької області, позивач є учасником бойових дій.

Відповідно до посвідчення №НОМЕР_2 від 09.10.2006 року, майору міліції
ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років.

Кодекс адміністративного судочинства України набрав чинності з 01.09.2005
року. До набрання чинності зазначеного кодексу судовий захист порушених
органами влади прав здійснювався у порядку, передбаченому Главою 31-А ЦПК
України 1963 року, статтею 248-5 якого передбачено двомісячний строк звернення
до суду.

ч.2 ст.99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто,
починаючи з дня набрання КАС України чинності, позивач повинен був порушувати в
суді питання щодо підвищення до пенсії на протязі 1 року, з дня коли він
дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав. Позивач щомісячно
отримував пенсію, що підтверджується пенсійною справою № 11921, яка була
оглянута в судовому засіданні, і не міг не знати про розмір нарахованої йому
пенсії. Тому, причина пропущення строку звернення до суду не є поважною.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін.

За таких підстав, в частині позовних вимог про стягнення недоплати за
період з 01.01.2004 року по 11.09.2006 року слід відмовити відповідно до ч.1
ст.100 КАС України.

Позовні вимоги в частині стягнення недоплати за період з 12.09.2006 року по
лютий 2007 року також не підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» встановлений
прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність: з 1 січня по 31
березня - 350 грн., з 1 квітня по 30 вересня 359 грн., з 1 жовтня по 31 грудня
- 366 грн. Проте, статтею 65 даного Закону визначено, що розміри державних
соціальних гарантій на 2006 рік, що визначаються залежно від прожиткового
мінімуму, встановлюються відповідними законами, цим законом та
нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. «б» ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсійне забезпечення на умовах цього
Закону мають звільнені зі служби
особи начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ України, особи
начальницького складу податкової
міліції, особи
начальницького і рядового
складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів
цивільного захисту.

Згідно ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, іншим
особам, зазначеним у пунктах
"б"-"д" статті 1-2 цього
Закону, які мають
право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам,
на яких поширюється чинність Закону України "Про
статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального
захисту", пенсії за
вислугу років підвищуються
в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом. (із змінами, внесеними
згідно із Законом N 3946-12
від 04.02.94; в редакції Законів N 103/96-ВР від 25.03.96, N 3591-IV (
3591-15 ) від 04.04.2006).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання
чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність.

Таким чином, позивачу, як учаснику бойових дій, за період з 12.09.2006 року
по лютий 2007 року, було правомірно
нараховано та виплачено підвищення
пенсії в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність. Зазначене підтверджується також матеріалами справи та оглянутою
у судовому засідання пенсійною справою ОСОБА_1 № 11921.

Крім того, при здійсненні підрахунку підвищень до пенсії, що підлягають
виплаті відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», положення ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не підлягають застосуванню,
оскільки відповідно до ч.3 ст.28 зазначеного Закону мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим
ч.1 цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом.

Враховуючи те, що нарахування та виплата підвищень до пенсії ОСОБА_1
здійснена відповідачами правомірно, на підставі чинного законодавства, наявні
підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст.ст. 11, 70, 71, 86, 99, 100, 128, 158, 159, 163, 167, 186 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Вінницькій області (відповідач 1), Головного
управління Державного Казначейства України у Вінницькій області (відповідач 2), Управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області (відповідач 3) про зобов'язання вчинити дії та
стягнення коштів, - відмовити повністю.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у
повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному
обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або у термін,
встановлений для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАС України, постанова
суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Мельник-Томенко
Ж.М.