Справа № 21-748во06
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2007-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2007 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,

суддів: Гусака М.Б.,
Панталієнка П.В., Самсіна І.Л., Тітова Ю.Г., -

розглянувши у
порядку письмового провадження за скаргою ОСОБА_1 про перегляд за винятковими
обставинами ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 червня 2006
року справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Апеляційного суду Вінницької області,

в с т а н о в и л а:

У січні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Апеляційного
суду Вінницької області, вчинені при вирішенні його скарги на бездіяльність
Козятинського міського суду Вінницької області. Заявник просив зобов'язати:
Апеляційний суд Вінницької області - розглянути його скаргу в порядку,
передбаченому главою 31-А Цивільного процесуального кодексу України 1963 року
(далі - ЦПК 1963 року); Козятинський міський суд і відповідних службових осіб -
видати йому на матеріальному носієві копію аудіозапису судового слухання
цивільної справи № 2-257/03, копії протоколів судових засідань у цій справі та
всіх письмових документів, що знаходяться в її матеріалах, і належним чином
завірити відповідність зазначених копій оригіналу.

Бердичівський районний суд
Житомирської області ухвалою від 4 лютого 2004 року, яку залишив без змін
Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 31 березня 2004 року, відмовив
заявникові у прийнятті скарги з підстав її непідвідомчості суду.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 22 червня 2006 року рішення
судів першої та апеляційної інстанцій залишив без змін.

У скарзі до Верховного Суду України ОСОБА_1 порушив питання про перегляд за
винятковими обставинами і скасування ухвалених у справі рішень, пославшись на
неоднакове застосування судами касаційної інстанції однієї й тієї самої норми
права та на ухвалу Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України
від 15 січня 2004 року у справі, в якій ця норма застосована інакше, ніж у
справі, що розглядається.

Скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті скарги ОСОБА_1на підставі пункту 1 частини 2 статті
136 ЦПК 1963 року, суди обґрунтували свої рішення тим, що суд не може бути відповідачем
у справі, яка розглядається в порядку, встановленому главою 31-А цього Кодексу.
Вони також вказали на те, що за змістом статей 126, 129 Конституції України дії
або бездіяльність судів з питань здійснення правосуддя (відмова у прийнятті
позовної заяви до розгляду, залишення її без розгляду, повернення цієї заяви
позивачеві) можуть оскаржуватись в апеляційному та касаційному порядку, а не в
суді першої інстанції.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки, як видно з
матеріалів справи, предметом оскарження були дії суду апеляційної інстанції,
пов'язані із застосуванням непроцесуального порядку розгляду скарги.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується
право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 248-1 ЦПК 1963 року було передбачено, що громадянин має
право звернутися до суду (військовослужбовець - до військового суду) зі
скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю органу державної
влади, органу місцевого самоврядування, посадової чи службової особи порушено
його права, свободи або законні інтереси.
Згідно з частиною 3 вказаної статті до суб'єктів, зазначених у частині 1
цієї статті, рішення, дії або бездіяльність яких могли бути оскаржені до суду,
належали: органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові
чи службові особи, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від їх
підпорядкування і форм власності, керівні органи та керівники об'єднань
громадян, а також службові особи, які виконують організаційно-розпорядчі,
адміністративно-господарські обов'язки або виконують такі обов'язки за
спеціальними повноваженнями.

Суди не звернули уваги на те, що заявник послався на порушення його
процесуальних прав внаслідок дій суду, які належать до сфери управлінської, а
не процесуальної діяльності останнього. Такі дії могли бути оскаржені в
порядку, визначеному главою 31-А ЦПК 1963 року.

Відповідно до частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства
України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час учинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення
справи.

Отже, скарга ОСОБА_1на дії Апеляційного суду Вінницької області не може
бути розглянута у порядку, встановленому главою 31-А ЦПК 1963 року, оскільки
цей Кодекс утратив чинність.

Як випливає зі змісту статей 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства
України, зазначена скарга має розглядатись у передбаченому ним порядку.

Порушення наведених норм процесуального права є підставою для скасування
ухвалених у справі судових рішень та направлення її до суду першої інстанції
для вирішення питання про прийняття скарги ОСОБА_1до провадження.

На підставі наведеного та керуючись статтями 241-243 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 22 червня 2006 року,
ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 31 березня 2004 року та
ухвалу Бердичівського районного суду Житомирської області від 4 лютого 2004 року скасувати, справу
направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття скарги
ОСОБА_1на дії Апеляційного суду Вінницької області до розгляду.

Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадку,
передбаченого пунктом 2 частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко

Судді
М.Б. Гусак

П.В. Панталієнко

І.Л. Самсін

Ю.Г. Тітов