Справа № К-4441/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
серпня 2007 року м. Київ
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :
суддів : Бутенка В.І.(доповідач),
розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Коростишевської районної державної адміністрації про стягнення щорічної
допомоги на оздоровлення, -
У червні 2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому
просив стягнути на його користь із відповідача 2694,90 грн. недоплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення, яка повинна виплачуватись йому на підставі
ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як ліквідатору другої
категорії в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, проте відповідачем
виплати здійснювались в розмірі лише 26,70 грн.
Рішенням Коростишевського районного суду Житомирської області від 13 квітня
2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області
від 23 червня 2004 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав касаційну
скаргу, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий судовий
розгляд. В скарзі він посилається на порушення судами норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій мотивовані тим, що Управління праці та соціального
захисту населення Коростишевської райдержадміністрації при нарахуванні ОСОБА_1
щорічних виплат на оздоровлення за 1999 - 2001 роки правильно виходило з
положень Закону № 796-ХІІ та Постанови Кабінету Міністрів України “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 26.07.1996 року № 836 (далі - Постанова КМУ № 836), згідно з
якими позивачу підлягала виплаті щорічна допомога на оздоровлення за ці роки,
як учасникові ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2-ої категорії, у розмірі 26
гривень 70 копійок на рік (встановленому названою Постановою КМУ ще у 1996
році).

Однак, зазначені висновки судів не
відповідають вимогам закону з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, і це не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ої категорії. Він
отримував допомогу на оздоровлення в сумі 26 гривень 70 копійок по 2001 включно
і в такому ж розмірі допомога на оздоровлення була йому нарахована в 2002 році.

Відповідно до абзацу 4 частини 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ щорічна допомога учасникові ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС 2-ої категорії виплачується у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати (частина 7 статті 48 Закону № 796-ХІІ).

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров'я,
честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Постановою Кабінету Міністрів України від № 836 від 26.07.1996 року, якою
керувались суди першої та апеляційної інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у позові,
встановлено конкретні розміри виплат у визначеній сумі, що суперечить вимогам
Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи". Цим законом встановлено розмір таких
виплат як кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати величину на
час виплати.

Як вбачається зі змісту Законів України( № 1766-ІІІ від 01.06.2000р., №
2896-ІІІ від 13.12.2001р., № 1328-IV від 25.11.2003 р. та № 372- IV від
26.12.2002 р. із змінами, внесеними Законом України № 849- IV від
22.05.2003р.), що приймались у період 2000-2004 років стосовно розмірів
заробітної плати за вказані періоди, ними не встановлювались обмеження щодо
застосування розмірів заробітної плати, встановлених цими нормативними актами,
зокрема, для реалізації положень ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

З моменту прийняття постанови № 836 від 26.07.1996 року встановлені нею
розміри виплат залишались незмінними, в той час як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати.

Однак, Законом України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
визначено вказані виплати в кратному розмірі від мінімальної заробітної плати в
Україні. Даним Законом (статті 62 та 67) Кабінету Міністрів надано право
проводити лише роз'яснення порядку застосування цього Закону, якою, зокрема, є
постанова Кабінету Міністрів України № 987 від 20.06.2000 року "Про
затвердження "Порядку використання коштів Фонду для здійснення заходів
щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення",
та підвищувати розміри доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим Законом,
відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної
плати, але не зменшення їх та встановлення їх у твердій сумі, яка не відповідає
Закону.

Іншими Законами в зазначений період Кабінету Міністрів
України також не надавалось право на зменшення гарантованих державою виплат.

Слід зазначити, що згідно із ст.8 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого
зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість, діяльності держави.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до пункту
6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами визначаються,
зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75 Конституції встановлено, що
єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада
України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження
іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами
змінювати положення законів. Верховною Радою України дія статті 48 Закону України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” протягом 1999-2002 років
не призупинялась.

Враховуючи викладене та виходячи із загальних засад пріоритетності законів
над підзаконними нормативними актами, колегія суддів відзначає, що в даному випадку підлягають застосуванню саме
норми ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та норми відповідних
Законів України, якими встановлювався розмір мінімальної заробітної плати за
час, що сплив після прийняття постанови № 836 від 26.07.1996 року.

За таких обставин та з урахуванням
вимог статті 48 Закону № 796-ХІІ, Управління праці та соціального захисту
населення Коростишевської райдержадміністрації повинно було виплатити позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення за зазначений період, виходячи із суми
мінімальної заробітної плати на момент виникнення права на виплату.

Зважаючи на те, що судом першої та апеляційної інстанції було неправильно
застосовано норми матеріального права, а також те, що фактичних даних щодо
реально отриманих позивачем сум щорічної допомоги за 1999 - 2001 роки в
матеріалах справи не міститься, колегія суддів вважає за необхідне відповідно
до ст. 227 КАС України скасувати всі ухвалені в справі судові рішення і
направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого суду
слід врахувати вищевикладене та у відповідності із вимогами закону вирішити
даний спір.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 222, 223, 227, 230 КАС України, колегія суддів,
-

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Коростишевського районного суду Житомирської
області від 13 квітня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2004 року
скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції на новий
судовий розгляд в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Згідно ст.ст. 236, 237 КАС України рішення суду касаційної інстанції може
бути оскаржено до Верховного Суду України лише за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д і :