Справа № 2-а-1243/2007
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2007-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№2а- 1243/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2007 року 17 год. 40 хв. м.
Рівне

Рівненський окружний
адміністративний суд в колегіальному складі суддів під головуванням судді
Шарапи В.М. , суддів Шевчук С.М., Чалого І.С., за участю секретаря судового
засідання Ткачук Н.С. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1.

відповідача: Грабовської В.Ф.,
Приступи О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до Служби безпеки України,
управління Служби безпеки України в Рівненській області про визнання дій
неправомірними, стягнення грошової допомоги по інвалідності, -

встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дій відповідачів та
стягнення грошової допомоги по інвалідності. У судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги. Пояснив суду, що під час проходження служби в СБУ
отримав захворювання, що спричинили стійку втрату працездатності. 29 жовтня
2007 року йому встановили другу групу інвалідності. Інвалідність пов'язана з
проходженням служби. Вказує, що відповідно до вимог статті 29 Закону України
«Про Службу безпеки України» та статті 16 Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він звернувся до
відповідачів з заявою про нарахування і виплату йому одноразової грошової
допомоги. В цьому йому було відмовлено з посиланням на лист
фінансово-економічної служби СБУ України від 25.12.2006 року. Вважає, що така
відмова порушує його конституційні права на соціальний захист
військовослужбовців. Просить стягнути з Служби безпеки України на його користь
48-и місячне грошове забезпечення за останньою штатною посадою на момент
визнання його інвалідом в сумі 336098,4 грн.

Представник
відповідача - Служби безпеки України у судовому засіданні позов не визнала.
Пояснила суду, що позивач на час звільнення його зі служби перебував у
службових відносинах з Службою безпеки України, яка здійснювала фінансування
видатків на виплату грошового утримання. Представник відповідача зазначає, що
підстав для виплати позивачу грошової допомоги по інвалідності на даний час
немає, оскільки така виплата здійснюється в порядку і на умовах, визначених
Кабінетом Міністрів України. На даний час Кабінетом Міністрів України такого
порядку не встановлено. В задоволенні позову просить відмовити.

Представник
відповідача - управління Служби безпеки України в Рівненській області в
судовому засіданні позов не визнав. Надав суду аналогічні пояснення, що й
представник Служби безпеки України. В задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши
їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до
задоволення частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_1. з 28 жовтня 1983 року проходить службу в
органах Служби безпеки України. З 08 грудня 2006 року зарахований в
розпорядження Голови Служби безпеки України. 01 листопада 2007 року
ОСОБА_1встановлено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з
проходженням служби. Станом на день втрати працездатності його щомісячне
грошове забезпечення становить 7002 грн. 05 коп. Фінансування для виплати
грошового забезпечення ОСОБА_1здійснює Служба безпеки України. У виплаті
одноразової грошової допомоги позивачу було відмовлено з мотивів відсутності
порядку та умов виплати даної допомоги, встановлених КМ України. Дані обставини
стверджені довідкою УСБУ в Рівненській області від 05 листопада 2007 року
№10/174 (а.с.4), листом УСБУ в Рівненській області від 02 листопада 2007 року
№17/79 (а.с. 5), довідкою МСЕК серії МСЕ №070522 від 01 листопада 2007 року
(а.с.3), довідкою СБУ
№17/80 від 02 листопада 2007 року
про розмір щомісячного грошового утримання позивача, довідкою УСБУ в
Рівненській області про фінансування видатків на виплату грошового утримання
позивача №17/593 від 14 листопада 2007 року.

Статтею 17 Конституції
України встановлено, що держава забезпечує соціальний
захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та
в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відповідно
до статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін
до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 16 Закону України «Про соціальний та
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у
разі поранення (контузії, травми або
каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання
ним обов'язків військової служби,
а також інвалідності,
що настала в період проходження
військової служби або не пізніше ніж через три
місяці після звільнення зі служби
чи після закінчення цього строку, але
внаслідок захворювання або нещасного
випадку, що мали
місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності
йому виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного грошового
забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів України. Дія цього Закону,
відповідно до положень статті 3, поширюється і на позивача.

Статтею 29 Закону України «Про Службу безпеки України»
встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного
військовослужбовцю Служби безпеки України під час виконання ним обов'язків
військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження служби
або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після
закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що
мали місце в період проходження служби, пов'язаного з виконанням службових
обов'язків, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за
останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів
України.

Оскільки позивач отримав
інвалідність другої групи у зв'язку з захворюванням, отриманим при проходженні
військової служби в Службі безпеки України, то на нього поширюються передбачені
статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей» і статтею 26
Закону України «Про Службу безпеки України» соціальні гарантії у вигляді
отримання одноразової грошової допомоги. За таких обставин суд вважає, що
позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі
зазначених норм права.

Дослідженими судом доказами встановлено, що виплату щомісячного грошового
утримання позивачу здійснювала Служба безпеки України. Цей відповідач фактично
відмовив позивачу у задоволенні його законних вимог, а тому його дії є
неправомірними. Під час проходження служби в цій установі позивач отримав
інвалідність. Тому саме даний відповідач повинен виплатити позивачу одноразову
грошову допомогу.

При визначенні розміру одноразової грошової допомоги суд не приймає до уваги
доводи позивача про визначення її розміру у 48 місячних грошових забезпечень.
При цьому суд виходить з того, що якщо на даний час правовідносини щодо розміру
одноразової грошової допомоги, всупереч вимогам статті 17 Конституції України,
не врегульовані Кабінетом Міністрів України, до цих правовідносин слід
застосувати законодавство, що регулює подібні правовідносини. Таким
законодавством є постанова КМ України від 21 лютого 2007 року №284, якою
затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової
допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності
військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що
сталися у 2006 році. Підпунктом 2 пункту 2 цього Порядку було встановлено, що
одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (у разі настання
інвалідності в період проходження військової служби) та особам, звільненим з
військової служби (у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці
після звільнення з військової служби чи внаслідок захворювання або нещасного
випадку, що мали місце в період проходження військової служби, незалежно від
строку, що минув після звільнення з військової служби), у розмірі: 48-місячного
грошового забезпечення - інвалідам I групи; 42-місячного
грошового забезпечення - інвалідам II групи; 36-місячного
грошового забезпечення - інвалідам III групи. Оскільки
позивач є інвалідом 2 групи, розмір одноразової грошової допомоги повинен
становити 42-місячне грошове забезпечення, або 294086,1 грн. (7002,05 грн. х
42). При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача про визначення
одноразової грошової допомоги відповідно до раніше діючого тимчасового
роз'яснення СБУ від 29 липня 1994 року №21/3-566, оскільки таке тимчасове
роз'яснення не є нормативно-правовим актом.

Крім того, позивач, всупереч вимогам частини 1 статті 71 КАС України, не
довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги до відповідача управління
Служби безпеки України в Рівненській області. Судом при дослідженні доказів
встановлено, що даний відповідач не повинен був здійснювати щомісячне грошове
забезпечення позивача. Інвалідність позивача настала під час проходження служби
не у цього відповідача, а при проходженні служби у Службі безпеки України.

За таких обставин суд вважає, що позов ОСОБА_1. підлягає до задоволення в
частині визнання неправомірними дій Служби безпеки України щодо відмови
виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв'язку з отриманням інвалідності
під час проходження військової служби та в частині вимоги про стягнення зі
Служби безпеки України одноразової грошової допомоги в сумі 294086,1 грн. В
задоволенні вимог до управління Служби безпеки України в Рівненській області та
в частині задоволення позовних вимог до Служби безпеки України про стягнення
42012,3 грн. позивачу слід відмовити.

Доводи відповідачів в заперечення позовних вимог з посиланням на
відсутність встановленого КМ України порядку виплати одноразової грошової
допомоги позивачу суд відхиляє, оскільки вони суперечать вимогам статті 17
Конституції України, де зазначено, що держава забезпечує соціальний
захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та
в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Судові витрати по справі не присуджуються позивачу відповідно до ст. 94 КАС
України, оскільки він звільнений від їх сплати на підставі пункту 18 статті 4
Декрету КМ України «Про державне мито» і не сплачував при поданні позовної
заяви.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати неправомірними дії Служби безпеки України в частині відмови
ОСОБА_1у виплаті одноразової грошової допомоги.

Стягнути із Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 294086 (двісті
дев'яносто чотири тисячі вісімдесят шість) грн. 10 коп. одноразової грошової
допомоги внаслідок отримання інвалідності 2 групи, що настала в період
проходження служби.

ОСОБА_1в позові до управління Служби безпеки України в Рівненській області та в частині задоволення позовних вимог до Служби безпеки
України про стягнення 42012,3 грн. відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо
заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була подана
у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Постанова
може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через
суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження
подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20-ти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий:
В.М.Шарапа

Судді С.М.Шевчук

І.С.Чалий