Справа № 2-а-10470/2007
Суддя: Сторчак В.Ю.
Дата ухвалення: 2007-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул. Островського, 14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада
2007 року
Справа № 2-а-10470/07

за позовом

Липовецької міжрайонної державної податкової інспекції

до

Сільськогосподарського акціонерного товариства
"Погребищенське";

до

Товариства з обмеженою відповідальністю
"Погребищенське";

Третя особа

Погребищенська районна інспекція Держтехнагляду;

про

Визнання недійсним договору від 01.09.05р. укладеного
між САТ "Погребищенське" та ТОВ "Погребищенське"

Cуддя В.
Сторчак

при секретарі судового засідання І.
Гонті за участю представників сторін:

позивач:

Годун К.О.,Данилюк А.Б.,Кучер Т.Ф.

від відповідача:

Михальченко М.І., Гаврилюк В.О.

третя особа:

Плахтій В.П.

ВСТАНОВИВ:

До
Вінницького окружного адміністративного суду заявлено позов від Липовецької
міжрайонної державної податкової інспекції про визнання недійсними правочину, щодо передачі майна САТ
„Погребищенське" до
ТОВ „Погребищенське" та угоди про уступку вимоги, укладеної 01.09.2005 року між САТ „Погребищенське" та
ТОВ „Погребищенське" та застосувати наслідки,
передбачені ч.2 ст. 208 ГК України щодо повернення кожною із сторін іншій всього отриманого за договором.

Зобов'язати Погребищенську району інспекцію
Держтехнагляду скасувати реєстрацію рухомого
майна, зареєстрованого згідно заяви ТОВ „Погребищенське" від 11.09.2005 року.

Позовні вимоги мотивовано наступним.

В ході
проведення Погребищенським відділенням Липовецької МДПІ перевірки САТ "Погребищенське" щодо стану збереження
активів платника податків, які перебувають у податковій заставі, з Погребищенської районної інспекції Держтехнагляду
отримано довідку № 109 від 07.07.2007 року згідно якої вказаною
інспекцією Держтехнагляду було здійснено
реєстрацію рухомого майна (тракторної та сільськогосподарської техніки), отриманого ТОВ "Погребищенське" від САТ
"Погребищенське". Підставами для реєстрації (згідно довідки)
стали оригінал протоколу загальних зборів акціонерів САТ "Погребищенське" № 2 від 30.05.2003 року з
актами приймання-передання від 30.05.2003 року з переліком майна та
угоди про уступку вимоги, укладеної 01.09.2005 року між САТ "Погребищенське" та ТОВ "Погребищенське".

Як зазначає позивач, заборгованість САТ "Погребищенське" по
платежах до бюджету виникла в 2001 році. Згідно п. 6.2. ст. 6 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами" №2181 -III від 21.12.2000року. 26.10.2001 року акціонерному товариству було направлено першу податкову
вимогу, 30.11.2001 року - другу податкову вимогу. Згідно постанови
Кабінету Міністрів України № 538 від
15.04.2002 року, якою затверджено порядок стягнення коштів та продаж інших активів платника податків, які перебувають у
податковій заставі, 21.12.2005 року було проведено опис активів товариства, які внесено 10.01.2006 року до
Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Тому позивач вважає, що дії відповідачів щодо передачі
техніки не відповідають вимогам закону на підставі чого просить позов
задовольнити у повному об'ємі. В судовому засіданні представник позивача позов
підтримав повністю.

Відповідач в запереченнях не погоджується з позовними вимогами та зокрема вказує, що діяв відповідно до вимог законодавства.
Окрім того відповідач вказує, що при
передачі техніки була відсутня податкова застава, оскільки після підписання
мирової угоди із позивачем в справі про визнання банкрутом, борг був
відсутній. Стаття 99 КАС України
визначає строк звернення до суду з адміністративним позовом один рік, а тому
відповідач вважає, що Липовецькою МДПІ пропущено строк на звернення до суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов
не підлягає задоволенню із слідуючих підстав.

Відповідно до рішення Конституційного суду України
24.03.05р. № 2-рп/2005 визнано такими,
що не відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами", а саме: абзацу другого підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті 8, згідно з яким право податкової застави
виникає у разі неподання або несвоєчасного подання платником податків
податкової декларації - з першого робочого дня, наступного за останнім днем
строку, встановленого законом про відповідний податок, збір (обов'язковий
платіж) для подання такої податкової декларації;підпункту 8.2.2 пункту 8.2
статті 8 в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів
платника податків без врахування суми його податкового боргу.

Згідно з
положеннями пункту 8.1 статті 8
Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами" (далі - Закон № 2181), з метою захисту інтересів бюджетних
споживачів активи платника податків, що має податковий борг, передаються у
податкову заставу.

Статтею 37 Закону
України від 18.11.2003 "Про
забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що податкова застава є одним із
видів публічних обтяжень.

Правовий режим
реєстрації обтяжень регулюється
зазначеним Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" постановою Кабінету Міністрів України "Про
затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна"
від 05.07.2004 № 830 та наказом Мін'юсту України "Про затвердження
Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та
заповнення заяв" від 29.07.2004 № 73/5 (зареєстровано в Мін'юсті України
29.07.2004 за № 942/9541).

Відповідно до статті 37 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" публічне обтяження
набирає чинності з моменту його реєстрації в Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна.

Реєстрація податкової застави відбувається протягом п'яти
днів із дня винесення відповідного рішення, на підставі якого вона виникає.
Обов'язок щодо здійснення реєстрації податкової застави покладається на
уповноважений орган або на особу, зазначену в рішенні уповноваженого органу
(стаття 39 Закону).

Як
стверджує позивач 21.12.2005 року
було проведено опис
активів товариства, які внесено 10.01.2006 року до Державного реєстру обтяжень
рухомого майна.

Таким чином твердження позивача що у 2005 році усе майно
САТ "Погребищенське"
перебувало у податковій заставі є безпідставними.

Не приймаються судом посилання позивача на чинний на той
час наказ Державної податкової
адміністрації України № 216 від 16.06.05р. "Про затвердження
податкового роз'яснення положень статті 8 Закону України від 21.12.2005 №
2181-III "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами" відповідно до якого визначено, що у випадку, коли активи платника
податків потрапили в податкову заставу до 24.03.2005, право податкової застави
на такі активи продовжує існувати в тому обсязі, який був до 24.03.2005.
Вказаний висновок суперечить положенням чинного законодавства, оскільки після
прийняття рішення Конституційним Судом право податкової застави не може
існувати в тому ж обсязі (поширюватись на всі активи платника податків), адже
закони вважаються конституційними, підлягають виконанню лише до тих пір, поки
компетентним органом не буде встановлено інше (визнання Конституційним Судом
акта таким, що не відповідає Конституції) (є неконституційним).

Тобто вказаний висновок ДПА є фактичним застосуванням
положень закону, що визнані неконституційними у встановленому порядку.
Роз'яснення того, що право податкової застави, яке виникло до 24.03,2005,
продовжує існувати в період після 24.03.2005 у тому ж обсязі та з поширенням
такого права на всі активи платника податків, не відповідає вимогам чинного на
період після 24.03.2005 - по даний час законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції закони, інші
правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх
неконституційність.

Рішення про передачу техніки з САТ
"Погребищенське" до ТОВ "Погребищенське" прийнято на
загальних зборах акціонерів САТ "Погребищенське" 30.05.03р. доводи
позивача, що збори неправомочні не приймаються судом, оскільки вони не визнанні
такими за рішенням суду, а вирішення даного питання не підлягає розгляду в
порядку адміністративного судочинства, що роз'яснено позивачеві.

Відповідно до Правил державної реєстрації та обліку
тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських,
дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторних причепів затвердженими
наказом Міністерства аграрної політики України від 25.05.2000 № 75 зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 28.07.00р. за № 456/4677 техніка передана ТОВ "Погребищенське"
11.08.05р. зареєстрована Погребищенською інспекцією Держтехнагляду.

Щодо правочину, по передачі майна САТ
„Погребищенське" до ТОВ
„Погребищенське" та угоди про уступку вимоги, укладеної 01.09.2005 року між САТ „Погребищенське" та ТОВ
„Погребищенське" необхідно зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 207 Господарського кодексу України, який
набрав чинність з 01.01.2004, господарське зобов'язання, що не відповідає
вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча
б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або
якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно ст. 207 ГК України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано
судом недійсним повністю або в
частині.

Суд зазначає, що для вирішення спору про визнання
господарського зобов'язання недійсним
в порядку ст. 207 ГК України, необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує їх недійсність,
а саме наявність протиправної мети при здійсненні
зобов'язання.

Позивач в позові взагалі не вказав, а представники
позивача у судових засіданнях не довели в чому полягає і в кого з відповідачів
був протиправний умисел на
вчинення спірного договору, та ким цей умисел встановлено, з якою метою, завідомо суперечною інтересам
держави та суспільства договір був
укладений.

Відповідно до роз'яснень
Пленуму Верховного Суду
України, викладених у пункті 2 постанови від 28.04.1978 року "Про
судову практику в справах про визнання угод недійсними" ( № 0003700-78 )
угода може бути визнана недійсною з підстав передбаченими законом; у кожній справі про визнання угоди недійсною
суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання
угоди недійсною.

Оскільки
санкції, передбачені статтею 208, є примусовими, стягуються за рішенням суду за
порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції є
адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню частини
першої статті 238 Господарського кодексу України. Тому такі санкції можуть
застосовуватись лише протягом строків, встановлених статтею 250 Господарського
кодексу України, тобто протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків,
передбачених законом. Оскільки з дня
порушення , тобто з моменту укладання та виконання угоди один рік сплинув застосування наведених
санкцій є неправомірним.

Крім того, ст. 99 КАС України передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом
прав, встановлюється річний строк, який
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дізнався, або
повинен був дізнатись про те що техніка передається ТОВ
"Погребищенське" із відповіді начальника інспекції Держтехнагляду від
12.07.05р. №43 яка надавалась на запит Липовецького відділу податкової міліції,
готуються документи на перереєстрацію техніки на ТОВ "Погребищенське". Однак з позовом до
суду позивач звернувся лише 24.07.07р.,
тобто більше, як через два роки. (а.с. 69).

Не приймаються судом доводи про те, що акт опису активів,
на які поширюється право податкової застави від 21.12.05р. складений на
підставі інвентаризаційного опису за 2005 рік, і таким чином протягом 2005 року
техніка рахувалась ще за САТ "Погребищенське". Оскільки, як встановлено
судом, зазначений акт складений на підставі інвентаризаційної опису основних
засобів по САТ "Погребищенське станом на 01.01.05р., ( а.с.15),що
підтверджено свідком ОСОБА_1.

Вимогу про
поновлення пропущеного строку позивач, взагалі не ставив.

Відповідно до ст. 100 КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. В
даній справі відповідач наполягає на необхідності застосування ст. 100 КАС
України.

Таким чином суд не визнає причину пропущення строку
звернення до суду поважною, і в позові Липовецької МДПІ відмовляє.

Відповідно до ч. 2. ст. 19 Конституції України органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно
до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно ч.1 цієї статті КАС України завданням адміністративного судочинства
є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів
при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в
тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на матеріали справи суд дійшов висновку, що
відповідач не довів правомірність своїх рішень, а отже позовні вимоги є
необґрунтованими, не відповідають дійсним обставинам та законодавству і
тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 70, 71, 86, 94, 100, 122, 128,
158-162, 163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову відмовити.

Відповідно до ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України
постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня ї проголошення, а в разі складення постанови у
повному обсязі відповідно до ст.160 цього Кодексу - з дня складення в повному
обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. При
цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає
сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова складена в
повному обсязі відповідно

До ч.3 ст. 160 КАС
України 12.11.2007р.

Суддя:/підпис/

Копія
вірна

Суддя:

Секретар: