Справа № 22а-1862/2007
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2007-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1-ій інстанції Писанець К.К.
Справа 22а-1862/07
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської обл. №2а-635/07
Доповідач:Багрій В.М.
Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого-Багрія В.М.,
суддів:
Обрізка І.М., Улицького В.З.,
секретарі: Гідей К.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові справу за апеляційною скаргою Державної судової
адміністрації України та територіального управління Державної судової
адміністрації України в Закарпатській області на постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської області від 23 квітня 2007р.у справі за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державної судової адміністрації України та
територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській
області про стягнення грошової компенсації сум податку з доходів фізичних
в с т а н о в и л а :
У березні 2007р. ОСОБА_1 ОСОБА_2,
ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Державної судової адміністрації України
та територіального управління Державної судової адміністрації України в
Закарпатській області про стягнення грошової компенсації сум податку з доходів
Покликалися на те, що працюють суддями
Перечинського районного суду Закарпатської області і відповідно до ст. 1 Указу
Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо
соціального захисту суддів» були звільнені від сплати податку на прибуток.
Оскільки за час роботи на посаді судді з
кожного з них протягом з 01 січня 2004 по 31 грудня 2006р.р. з їх заробітньої
плати був утриманий податок з доходів фізичних осіб, зокрема, з ОСОБА_1-
нарахованої заробітної плати за місяць після сплати вказаного податку у
позивачів стала нижчою, ніж розмір зарплати, нарахованої з 04 вересня 2004
року, а у ОСОБА_3 з 12 січня 2005 року, сума податку з доходів фізичних осіб
повинна була бути компенсованою державою.
Така грошова компенсація їм, позивачам,
за вказані періоди виплаченою не була.
Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 01 грудня 2004 року в справі № 1-27/ 2004, норми про матеріальне
та побутове забезпечення суддів, їх соціальний захист не можуть бути скасовані
чи знижені без відповідної компенсації.
Просили стягнути з відповідачів грошову
компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, утриману із заробітньої плати
Постановою Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 23 квітня 2007р. позов задоволено частково.
Стягнуто з Державної судової
адміністрації України грошову компенсацію сум податку, утриманого з заробітньої
плати суддів Перечинського районного суду Закарпатської області на користь:
В решті позовних вимог відмовлено.
Постанову суду першої інстанції
оскаржили Державна судова адміністрація України та територіальне управління
Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, подавши на неї
В апеляційній скарзі зазначають, що суд
першої інстанції при вирішенні даної справи порушив вимоги норм матеріального
та процесуального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для
справи, а також в справі не доведені обставини, які суд вважав встановленими,
не дотримано вимог щодо належності, допустимості, достовірності доказів.
Суд не врахував, що абзац четвертий ст.
1 Указу Президента України від 10 липня 1995р. № 584 «Про додаткові заходи щодо
соціального захисту суддів» втратив силу.
Рішення Конституційного Суду України, на
яке покликається суд, прийняте 1.12.2004р. та не має зворотної сили.

Заробітна плата позивачі обкладена
прибутковим податком на законних підставах.

Видатки для здійснення суддям
компенсації сум податку з доходів фізичних осіб Законами України про Державний
бюджет України на 2004 - 2006р. не передбачалися.

Державна судова адміністрація України не
може бути належним відповідачем в справі.

Просять постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської області від 23 квітня 2007р скасувати та
прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог суддів
Перечинського районного суду ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Вислухавши суддю-доповідача,
представника Державної судової адміністрації України, який апеляційну скаргу
підтримав, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що позивачі працюють на
посадах суддів Перечинського районного суду Закарпатської області.

Указом Президента України від 10 липня
1995р. № 584 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», який з
1.01.2004р. втратив чинність, до зазначеного часу судді звільнялися від сплати
прибуткового податку з заробітної плати.

З 1 січня 2004р. заробітна плата
позивачів стала обкладатися прибутковим податком за місцем основної роботи на
загальних підставах.

Суд першої інстанції встановив, що
внаслідок справляння з січня 2004р. прибуткового податку сума нарахованої
заробітної плати у позивачів ОСОБА_1та ОСОБА_2 стала нижчою за розмір
середньомісячної заробітної плати, нарахованої з 4 вересня 2004р., а у позивача
ОСОБА_3 - з 12 січня 2005р.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 1 грудня 2004р. в справі № 1-27/ 2004 встановлено, що норми
про матеріальне та побутове забезпечення суддів, їх соціальний захист не можуть
бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. Надання суддям пільг,
компенсацій і гарантій не може ставитися в залежність від бюджетного
фінансування.

Таким чином, судом конституційної
юрисдикції чітко зазначено про недопустимість скасування чи зниження
матеріального забезпечення суддів саме з моменту такого скасування чи зниження
гарантій недоторканості суддів.

За ч.3 ст. 11 Закону України «Про статус
суддів» гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту,
матеріального та соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів України і
не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами.

Відповідно до ч.8 ст. 14 Закону України
«Про судоустрій України» при прийнятті нових законів або внесення змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом
гарантій самостійності суддів, незалежності та їх правової захищеності.

Конституційний Суд України в рішенні від
11 жовтня 2005р. в справі №1-21/2005 зазначив, що законодавчі положення в
контексті ст. 126 Конституції України слід розуміти як такі, що гарантують
досягнутий рівень незалежності суддів і забороняють при прийнятті нових законів
чи інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати
існуючі гарантії незалежності суддів, в тому числі заходи їх правового захисту
та матеріального і соціального забезпечення.

Відповідно до розпорядження Кабінету
Міністрів України від 20 січня 2004р. № 22-р «Про деякі питання оплати праці
суддів» головам судів загальної юрисдикції дозволено здійснювати в 2004р.
компенсаційні виплати суддям в розмірі до 100% посадового окладу в разі, коли
сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку на доходи
фізичних осіб буде нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати,
нарахованої судді в 4 кварталі 2003р.

Джерелом виплати грошової компенсації є
нарахована сума податку з доходів фізичних осіб, утримана з заробітної плати
суддів, яка повинна залишатися в розпорядженні відповідної судової установи для
здійснення рівноцінної та повної компенсації сум податку з доходів фізичних
осіб.

Виплата грошової компенсації повинна
здійснюватися за рахунок бюджетних призначень на оплату праці, передбачених в
Державному бюджеті на утримання судової влади. Податок з доходів фізичних осіб,
утриманий з заробітної плати суддів, не повинен перераховуватися на єдиний
казначейський рахунок державного бюджету.

Судом першої інстанції встановлено, що
компенсація сум утриманого прибуткового податку з заробітної плати позивачам
виплаченою не була.

За ст. 119, 125 Закону України «Про
судоустрій України» Державна судова адміністрація України є центральним органом
виконавчої влади, що здійснює організаційне забезпечення судів загальної
юрисдикції в тому числі через заходи фінансового, матеріально-технічного
характеру, спрямовані на створення умов для повного та незалежного здійснення
правосуддя.

Відповідно до ч.2 ст. 120 Закону України
«Про судоустрій України» та п.13 Положення про Державну судову адміністрацію
України, затвердженого Указом Президента України від 25 серпня 2002р. № 780,
Державна судова адміністрація України виконує функції головного розпорядника
бюджетних коштів, передбачених на фінансове забезпечення діяльності судів
загальної юрисдикції, тому повинна своєчасно вживати заходів для витребування
спірних компенсаційних виплат з державного бюджету.

Повно встановивши фактичні обставини
справи, давши належну оцінку доказам, детально проаналізувавши норми
матеріального права, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку
про задоволення позовних вимог всіх позивачів. При цьому правомірно вважав
належним відповідачем в справі Державну судову адміністрацію України з детально
обґрунтованих в постанові підстав.

Постанова Ужгородського міськрайонного
суду відповідає встановленим обставинам справи, наявним в ній доказам, нормам
матеріального та процесуального права, є законною та обґрунтованою, тому
правових підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги колегія
суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про протилежне
спростовуються доказами в справі, на висновки суду першої інстанції не
впливають, тому підставою для задоволення апеляційної скарги бути не можуть.

Керуючись ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України
та територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській
області залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської
області від 23 квітня 2007р залишити без змін.

Ухвала може бути протягом одного місяця оскаржена
безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
В.З. Улицький

І.М.
Обрізко