Справа № 22а-4056/2007
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2007-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-4056/07 Головуючий
у 1-й інстанції Кравець В.І.
Суддя-доповідач Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2007 року Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Бараненка І.І., Маслія В.І.,

при секретарі Маркевичі
Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення в Староміському районі м. Вінниці на постанову Староміського районного суду м.
Вінниці від 16 травня 2007 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до Управління праці та соціального захисту населення в Староміському районі
м. Вінниці, Управління праці та соціального захисту населення Староміської
районної ради м. Вінниці, Головного управління праці і соціального захисту
населення Вінницької міської ради про стягнення недоплаченої щорічної грошової
допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

У
квітні 2007 року позивачі звернулася з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення в Староміському районі м. Вінниці про стягнення
невиплаченої разової щорічної грошової допомоги за 2004, 2005, 2006 роки,
вказуючи, що вони відповідно є учасником війни та членом сім'ї загиблого
учасника бойових дій і згідно Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» мають
право на отримання щорічно до 5 травня відповідного року разової грошової
допомоги, проте відповідачем зазначена допомога виплачувалася в значно менших
розмірах.

Постановою
Староміського районного суду Вінницької області від 16 травня 2007 року позов
задоволено: стягнуто з Головного управління праці і соціального захисту
населення Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 2250,35 грн. разової
щорічної грошової допомоги, недоплаченої їй за 2004-2006 роки як учаснику
війни; на користь ОСОБА_2 3547,25 грн. разової щорічної грошової допомоги,
недоплаченої їй за 2004-2006 роки як члену сім'ї загиблого учасника бойових
дій. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення в
Староміському районі м. Вінниці подати в
Головне управління праці і соціального захисту населення Вінницької міської
ради необхідні для вказаної виплати розрахункові документи.

Не
погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Управління праці та соціального
захисту населення в Староміському районі м. Вінниці подало апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена
з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, та ухвалити нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заявою
від 04.06.2007 року Головне управління праці і соціального захисту населення
Вінницької міської ради приєдналося до апеляційної скарги.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,
а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно
зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд
першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, яким та наданим доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Судом
першої інстанції встановлено, що недоплачена частина одноразової грошової
допомоги підлягає стягненню у примусовому порядку у зв'язку з визнанням
неконституційними положень Закону, згідно з яким такі виплати було обмежено.

З таким
висновком суду не можна не погодитися.

Колегію
суддів встановлено, що позивач - ОСОБА_1 - є
учасником війни та відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» повинна щорічно до 5 травня
отримувати разову грошову допомогу у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

В свою
чергу, ОСОБА_2 є членом сім'ї загиблого учасника бойових дій Великої
Вітчизняної Війни та відповідно до ст. 14 вищеназваного Закону також має
отримувати разову грошову допомогу у розмірі п'ятьох мінімальних пенсій за
віком.

Однак,
разова щорічна грошова допомога в 2004-2006 роках ОСОБА_1 нарахована та
виплачена в таких розмірах: 2005 рік - 50,00 грн., 2006 рік - 50,00 грн.;
ОСОБА_2 - 2004 рік - 65,00 грн., 2005-2006 роки - по 130,00 грн.

Частиною
3 ст. 2 цього Закону встановлено, що нормативні акти органів державної влади та
органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни,
передбачені цим Законом, є недійсними.

Однак,
Законами України «Про Державний бюджет України» на 2004-2006 роки зупинено дію
положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги
та встановлений інший розмір такої виплати, виходячи із обсягу видатків,
виділених на цю мету при формуванні показників Державного бюджету.

Обговорюючи питання про можливість застосування до
спірних правовідносин Законів України «Про Державний бюджет України» на
2004-2006 роки, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно приписам ст. 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Окрім того, Постановою Пленуму Верховного Суду України
від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу на
те, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають
застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються
конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які
звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами
прав і свобод (абз.1 п.19).

У Конституції України Україну проголошено демократичною,
соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною
цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним
обов'язком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та
непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення
дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та
обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках,
передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного
стану на певний строк).

Рядом Рішень Конституційного Суду України роз'яснено, що
окремі положення Законів про Державний бюджет України щодо зупинення або
обмеження пільг, компенсацій і гарантій є такими, що не відповідають
Конституції України.

Окрім
того, встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною
другою статті 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються
Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи
змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених
іншими законами України, зокрема Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», та не може будь-яким чином змінювати
визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного
Закону України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись
від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже,
встановлення Законами України «Про Державний бюджет України» на 2004-2006 роки
розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни, виходячи із
обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного
бюджету, обмежило обсяг прав даної категорії громадян, визначених
Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Залишивши незмінним зміст права на отримання щорічної разової грошової
допомоги, Закони про Державний бюджет України на відповідні роки звузили обсяг
цього права, встановивши інший (менший) розмір такої виплати, і водночас
фактично скасували конституційну гарантію забезпечення належних умов існування ветеранів
війни.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції при
розрахунку суми разової щорічної допомоги, обґрунтовано керувався положеннями
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а
не положеннями Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідні
роки.

Безпідставними судова колегія вважає також доводи апеляційної скарги про
непідвідомчість даної справи адміністративному судочинству з огляду на
наступне.

Із системного аналізу ч. 2 ст. 2 та п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС
України випливає, що компетенція
адміністративних судів поширюється
на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового
провадження.

З матеріалів позовної
заяви вбачається, що позивачі оскаржують дії відповідачів стосовно невиплати їм
одноразової щорічної грошової допомоги у встановленому законодавством розмірі,
тобто, на їх думку, відповідачами не виконуються їх функції в рамках здійснення
владних повноважень в галузі соціального забезпечення громадян.

Отже,
спір, що розглядається, є публічно-правовим,
оскільки виник з публічно-правових відносин за участю суб'єкта владних
повноважень, а саме органу місцевого самоврядування, що реалізує у цих
відносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції з
приводу здійснення соціального забезпечення громадян.

Таким чином, дана справа відповідає вищенаведеному
нормативному визначенню адміністративної справи.

Одночасно слід відмітити, що з огляду на встановлені
фактичні обставини справи щодо надання
повноважень по виплаті одноразової щорічної грошової допомоги, судова колегія
погоджується з висновками суду першої інстанції, що кошти слід стягувати саме з
Головного управління праці і соціального захисту населення Вінницької міської
ради.

Доводи
апелянта спростовуються вищевикладеним, матеріалами справи та не відповідають
вимогам чинного законодавства.

Керуючись
ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А
Л И В :

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення в Староміському районі
м. Вінниці залишити без задоволення.

Постанову
Староміського районного суду м. Вінниці
від 16 травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
суддя

Судді: