Справа № 4-2541/05/06
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2007-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2007 року м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого Співака
В.І.

суддів Білуги С. В.

Гаманка О.І.

Загороднього
А. Ф.

Заїки М.М.

при секретарі Проценко О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду від 20 листопада 2003 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 28 квітня 2004 року у справі за його позовом до
управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про
стягнення грошової допомоги при звільненні, -

в с т а н о в и л а:

В лютому 2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду
із позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України в
Рівненській області про стягнення грошової допомоги при звільненні. Позивач
зазначав, що 30 листопада 2000 року він був звільнений за власним бажанням зі
служби у відповідача, де працював більше 15 років. При звільненні йому була
нарахована грошова допомога в розмірі 5 посадових окладів, що суперечить
вимогам абзацу 2 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня
1992 року, відповідно до якого грошова допомога при звільненні мала бути
виплачена у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби.

Рішенням Рівненського міського суду від 20 листопада 2003
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 28
квітня 2004 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення
Рівненського міського суду від 20 листопада 2003 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 28 квітня 2004 року, посилаючись на порушення
судами норм матеріального права, та ухвалити нове судове рішення, яким
задовольнити його позов.

Колегія суддів,
перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної
інстанцій щодо правильного застосування норм матеріального та процесуального
права, вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої
та апеляційної інстанцій вірно виходили з того, що на час звільнення позивача
діяли положення постанови Кабінету міністрів України від 17 липня 1992 року
№393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом,
особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам
їхніх сімей» і у відповідності до вимог цієї постанови ОСОБА_1 отримав при
звільненні одноразове грошове забезпечення в розмірі 5 посадових окладів.

Судами правильно зазначено, що Законом
України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» передбачено, що
порядок і розміри грошової допомоги при звільненні зі служби таких осіб
визначає Кабінет Міністрів України і саме на підставі постанови Кабінету
Міністрів України, чинній на період звільнення позивача, йому виплачено грошову
допомогу.

Так, відповідно до статті 9 Закону України
«Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» військовослужбовцям,
особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які звільняються зі служби,
членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право
на пенсію за цим Законом, та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника,
виплачується допомога в порядку та розмірах, що визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Виходячи із змісту цих положень Закону,
законодавець надав право Кабінету Міністрів України визначати порядок і розмір
допомоги зазначеним особам.

За таких обставин, судами першої та
апеляційної інстанцій обґрунтовано відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову про
перерахунок грошової допомоги.

На підставі викладеного, колегія суддів
вважає, що порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального
та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у
х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
залишити без задоволення, а рішення
Рівненського міського суду від 20 листопада 2003 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 28 квітня 2004 року у справі за його позовом до
управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про
стягнення грошової допомоги при звільненні - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Співак
В. І.

Судді
Білуга С. В.

Гаманко О. І.

Загородній А. Ф.

Заїка М. М.

З оригіналом згідно суддя Гаманко
О. І.