Справа № 2-а-13180/2007
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2007-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Вінниця, вул. Островського, 14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2007 року м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд

в складі головуючого: судді Мельник-Томенко Ж.М.

при секретарі Олійнику І.В.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1., ОСОБА_2. - представник за довіреністю;

відповідача - Скржешевський М.С.,
Рибаченко В.П., Старинець Р., Кодаков Е.Г.
- представники за довіреностями;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за
позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1до державної
податкової інспекції у м. Вінниці, треті особи без самостійних вимог
на предмет спору на стороні відповідача -
Управління Державного казначейства у м. Вінниці та Управління Державного
казначейства України у Вінницькій області про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання протиправною бездіяльність відповідача
ненаданням управлінню державного казначейства у м. Вінниці висновків щодо
суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 по бюджетному
відшкодуванню сум від'ємного значення по податку на додану вартість та зобов'язання відповідача надати управлінню
державного казначейства у м. Вінниці висновки щодо суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1на бюджетне відшкодування сум від'ємного
значення податку на додану вартість в розмірі 628789,0 грн. на рахунок платника
податку.

Позов мотивовано наступним.

За результатами комерційної діяльності в 2006 році
позивач відповідно до п.п.7.8.1 п.7.8.ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» набув права на бюджетне відшкодування у відповідних податкових
періодах від'ємних значень різниці між сумами податкового зобов'язання та
податкового кредиту. В період 2006 року позивачем направлялись відповідачеві
декларації з податку на додану вартість з вказівкою у відповідних графах сум,
що підлягають бюджетному відшкодуванню на рахунок платника, з додаванням, як то
передбачено п.п.7.7.4 п.7.7. ст.7 Закону України «Про податок на додану
вартість», заяв встановленої форми про повернення повних сум бюджетного
відшкодування та розрахунки сум бюджетного відшкодування за відповідні
податкові періоди.

У відповідності до вимог ст.7 Закону України «Про податок
на додану вартість» відповідачем було проведено перевірки правильності
розрахунків заявлених сум бюджетного відшкодування, по результатам яких
складено довідки №№1218/17 від 19.07.2006 року, 1474/17 від 15.08.2007 року,
1613/17 від 11.09.2006 року, 1730/17 від 04.10.2006 року, 1902/17 від
03.11.2006 року, б/н від 27.12.2006 року. Вказані довідки підтвердили факти
проведення невиїзної документальної чи позапланової перевірки
фінансово-господарської діяльності позивача, і стали носіями доказової
інформації про не встановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та
іншого законодавства позивачем, та, відповідно підтвердили право позивача на
відшкодування сум від'ємного значення податку на додану вартість в розмірі
628789,0 грн. шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на рахунок
позивача. Проте жодних коштів даного призначення, у встановлені терміни Законом
України «Про податок на додану вартість» на рахунок позивача не надійшло.

09.08.2007 року позивач звернувся до управління
Державного казначейства в м. Вінниці з проханням роз'яснення причин ненадходження
сум бюджетного відшкодування, листом від 13.08.2007 року управління роз'яснило,
що висновки від державної податкової інспекції у м. Вінниці щодо відшкодування
сум податку на додану вартість до управління не надходили.

А тому, позивач
вважає, що відповідач безпідставно, з невідомих причин ухиляється від виконання
вимог п.п.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», не
надаючи управлінню державного казначейства в м. Вінниці належним чином
оформлених висновків із зазначених сум бюджетного відшкодування, чим порушує
право позивача на отримання бюджетного відшкодування.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримав
повністю і просили його задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що позов
безпідставний, необґрунтований. Так, проведеними перевірками підтверджено
правомірність формування від'ємного значення по податку на додану вартість. При
цьому співробітниками головного відділу податкової міліції державної податкової
інспекції у м. Вінниці для встановлення легітимності покупця-нерезидента (фірми
«WET BLUE LEATHER LTD») направлено запит до Національного центрального бюро Інтерполу в Україні.
На що Державною податковою адміністрацією України направлено застереження щодо
сум бюджетного відшкодування, оскільки матеріали перевірки потребують додатково вивчення. Відповідно до листа
відділу податкової міліції за №4246/7/26-31-02 від 15.11.2006 року
вищезазначені суми податку на додану вартість по позивачу не включені до
реєстру бюджетного відшкодування до встановлення легітимності
контрагента-нерезидента.

Відповідно до листа №6/521 від 01.02.2007 року управління Міністерства
внутрішніх справ України у Вінницькій області, повідомлення НЦБ Інтерполу в
Україні та листа № 11898/7/26-0617 від 13.06.2007 року Державної податкової
адміністрації України фірма «WET BLUE LEATHER LTD» не
зареєстрована як юридична особа в Сполучених Штатах Америки. Враховуючи
вищевикладене Державна податкова адміністрація у Вінницькій області листом від
07.02.2007 року за №719/10/26-3405 звернулась до Вінницької митниці щодо
скасування вантажно-митних декларацій, в які позивачем внесено неправдиві
відомості, а тому суми не відшкодовані суб'єкту підприємницької діяльності
ОСОБА_1.

А тому, відповідач вважає, що відсутність сторони у зовнішньоекономічному
контракті не встановлює, не змінює і не припиняє цивільних прав та обов'язків
сторін, тобто не містить ознак договору відповідно до ст.638 Цивільного Кодексу
України. Зважаючи на такі обставини відповідач вважає, що контракт між
позивачем та американською фірмою «WET BLUE LEATHER LTD» є неукладеним, а відтак відповідно
до ст.ст. 3, 4 Закону України «Про податок на додану вартість», так як об'єктом
оподаткування є операції платників податку з вивезення товарів (супутніх
товарів) у митному режимі експорту, а базою оподаткування є операції поставки
товарів (послуг) та визначається виходячи з їх договірної (контрактної)
вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни. У
зв'язку з цим відповідач вважає, що позивач не має права на бюджетне
відшкодування.

Крім того, відповідач вважає, що
оскільки позивач порушив порядок бюджетного відшкодування, згідно з яким не
надав до органу державної казначейства
протягом 5 днів після подачі декларацій за відповідний період копій таких
декларацій з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру
у розрізі платників, то податковий орган вправі відмовити йому в бюджетному
відшкодуванні до тих пір, поки ним не буде дотримано процедуру бюджетного
відшкодування у відповідності до приписів закону «Про податок на додану вартість». Також, відповідач зазначає, що
оскільки правовідносини з приводу надання висновку можуть виникати лише між
такими суб'єктами як орган державного казначейства та податковий орган, то
державна податкова інспекція у м. Вінниці є не тією особою, що має відповідати
за вказаними в позовній заяві вимогами.

Відповідач вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду,
визначений ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у відповідності
до ст.7 закону України «Про податок на додану вартість» по деклараціям за
травень 2006 року - строк закінчився 25.07.2007 року, за серпень 2006 року -
22.08.2007 року.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали заперечення на позов
і просили в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п.7.7.4.п.7.7 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» платник податку, який
має право на
одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про
повернення повної суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої
повної суми бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій декларації.
При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання
декларації податковому органу
подає органу Державного
казначейства України копію декларації, з
відміткою податкового органу про
її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.

До декларації додаються
розрахунок суми бюджетного відшкодування, копії
погашених податкових векселів (податкових розписок), у разі їх наявності, та
оригіналів п'ятих основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних декларацій,
у разі наявності експортних операцій.

Згідно п.п.7.7.5. п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» протягом 30 днів,
наступних за днем
отримання податкової
декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у
ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що
розрахунок суми бюджетного відшкодування
було зроблено з
порушенням норм податкового законодавства, податковий орган
має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для визначення
достовірності нарахування такого
бюджетного відшкодування.

Податковий
орган зобов'язаний у
п'ятиденний термін після
закінчення перевірки надати
органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що
підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до п.п.7.7.6. п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану вартість» на
підставі отриманого висновку
відповідного податкового органу орган державного казначейства
надає платнику податку зазначену
у ній суму
бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника
податку в обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів після отримання висновку податкового органу.

Судом встановлено, що відповідачем в 2006 році проведено
позапланові виїзні перевірки позивача з питань достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку
на підставі ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та
п.п.7.7.5 п.7.7. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість». За
результатами перевірок складені довідки №№1218/17 від 19.07.2006
року, 1474/17 від 15.08.2007 року, 1613/17 від 11.09.2006 року, 1730/17 від
04.10.2006 року, 1902/17 від 03.11.2006 року, б/н від 27.12.2006 року. Вказані
довідки підтвердили факти проведення невиїзної документальної чи позапланової
перевірки фінансово-господарської діяльності позивача, та не встановлення
порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивачем, та,
відповідно підтвердили право позивача на відшкодування сум від'ємного значення
податку на додану вартість в розмірі 628789,0 грн. шляхом перерахування коштів
з бюджетного рахунку на рахунок позивача.

Підстави невиконання дій з боку
відповідача, передбачених п.п.7.7.5 п.7.7. ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», викладені в його запереченнях на позов не можуть судом бути прийняті до уваги, через те, що вони не відповідають вимогам ст.7 Закону
України «Про податок на додану вартість».

Твердження відповідача, що відсутність сторони зовнішньоекономічного контракту не встановлює, не змінює і не припиняє
цивільних прав та обов'язків сторін, тобто не містить ознак договору відповідно
до ст.638 Цивільного Кодексу України, а тому зважаючи на такі обставини,
контракт між позивачем та американською фірмою «WET BLUE LEATHER LTD» є неукладеним, а відтак відповідно
до ст.ст. 3, 4 Закону України «Про податок на додану вартість» про відсутність
у позивача права на бюджетне відшкодування, спростовується наступним.

Позивачем в судовому засіданні надано листи Національного бюро Інтерполу
від 26.02.2007 року, № ІР/9457/06/С31/5114/БС/А7/3, від 09.08.2007 року №
ІР/9457/06/С25/13753/ЕС/А7/1 якими підтверджено факт реєстрації в штаті
Нью-Джерсі США під реєстраційним номером НОМЕР_1 контрагента по договору.

Заперечення відповідача, що оскільки позивач порушив порядок бюджетного
відшкодування, згідно з яким не надав до органу
державної казначейства протягом 5 днів після подачі декларацій за
відповідний період копій таких декларацій з відміткою податкового органу про її
прийняття для ведення реєстру у розрізі платників, то податковий орган вправі
відмовити йому в бюджетному відшкодуванні до тих пір, поки ним не буде
дотримано процедуру бюджетного відшкодування у відповідності до приписів закону
«Про податок на додану вартість» судом
не беруться до уваги, оскільки
вищевказаний закон не надає права органу державної податкової служби в
такому випадку не вчиняти дії щодо надання висновку органам державного
казначейства на відшкодування сум податку на додану вартість.

Твердження відповідача, що оскільки
правовідносини з приводу надання висновку можуть виникати лише між такими
суб'єктами як орган державного казначейства та податковий орган, то державна
податкова інспекція у м. Вінниці є не тією особою, що має відповідати за
вказаними в позовній заяві вимогами також не беруться судом до уваги, оскільки бездіяльність відповідача у
вигляді ненадання висновку органу
державного казначейства порушує права суб'єкта підприємницької діяльності у
сфері публічно-правових відносин. А тому відповідно до принципів закладених в
ст.ст. 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України позивач має законне
право оскаржити в адміністративному суді таку бездіяльність відповідача.

Згідно ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод
чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, позивач дізнався про порушення
свого права з листа № 11-80/761 від 13.08.2007 року управління державного
казначейства у м. Вінниці. Відповідачем не надано доказів того, що позивач
дізнався раніше про порушення свого права. Крім того, відповідачем не надано
доказів того, що він повідомляв позивача про наявність причин для ненадання
висновку органу державного казначейства. А тому, твердження відповідача про
пропущення строку звернення до суду по деклараціям за травень 2006 року - строк
закінчився 25.07.2007 року, за серпень 2006 року - 22.08.2007 року не знайшли
свого підтвердження.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Державна податкова інспекція у м. Вінниці є
органом державної влади, і відповідно, її діяльність має підпорядковуватись
вимогам наведеної норми Конституції України та аналогічним вимогам ст.11 Закону
України «Про державну податкову службу в Україні» та ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість».

Відповідно
до ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони:

1) на
підставі, у межах
повноважень та у
спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з
використанням повноваження з
метою, з якою
це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з
урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Суд при вирішенні справи керується принципом законності,
відповідно до якого суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, що відповідач, діяв необгрунтовано,
несвоєчасно, не у спосіб, що передбачений законами України. Заперечення та
документи, надані відповідачем, не містять доказів того, що він діяв правомірно. Вимоги ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства
України щодо свого обов'язку довести правомірність своїх дій та бездіяльності
відповідачем не виконано.

А тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Оскільки платіжним
дорученням № 76 від 20.08.2007 року підтверджено розмір судового збору
сплаченого позивачем, що складає 3,40 грн., дана сума має бути стягнута з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 11, 71, 86, 94, 99, 100, 158, 159, 163, 167, 186,
255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1до
Державної податкової інспекції у м. Вінниці про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність
Державної податкової інспекції у м. Вінниці щодо ненадання управлінню
державного казначейства у м. Вінниці
висновків щодо суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 по
бюджетному відшкодуванню сум від'ємного значення по податку на додану вартість.

3. Зобовязати Державну податкову
інспекцію у м. Вінниці надати управлінню державного казначейства у м. Вінниці
висновки щодо суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1на бюджетне відшкодування сум від'ємного
значення по податку на додану вартість в сумі 628789,0 грн.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1документально підтверджені судові витрати в розмірі 3,40 грн.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у
повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному
обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або у термін, встановлений
для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАС України, постанова
суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанову в повному обсязі
виготовлено 26 жовтня 2007 року.

Суддя Мельник-Томенко
Ж.М.