Справа № К-3464/06
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2007-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А ЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого Співака В.І.

суддів:
Білуги С.В.

Гаманка О.І.

Загороднього А.Ф.

Заїки М.М.,

при секретарі Мудрицькій
Ю.В.,

розглянувши у порядку
письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської області від 15.12.04 року та ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 21.03.05 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Краснодонського міського управління праці та соціального захисту населення про
стягнення недоплаченої суми, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до Краснодонського
міськрайонного суду Луганської області з позовом до Краснодонського міського
управління праці та соціального захисту населення про стягнення недоплаченої
суми.

Рішенням Краснодонського міськрайонного суду Луганської області
від 15.12.04 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 21.03.05 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 15.12.04 року - без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись
на допущені судами порушення норм матеріального права, просить скасувати
рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від
15.12.04 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 21.03.05 року
та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши наведені доводи в касаційній
скарзі, рішення судів щодо застосування судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції було
встановлено, що позивач є інвалідом третьої групи і перебуває на обліку в Краснодонському міському управлінні праці та соціального захисту населення
про стягнення недоплаченої суми .

Краснодонським міським управлінням праці та соціального
захисту населення було виплачено позивачу щорічну
грошову допомогу на оздоровлення за 1996 - 2003 роки в сумі 21,50 грн.,
відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.96 року
№ 836. Оскільки розмір щорічної
грошової допомоги на оздоровлення, встановлений постановою Кабінету Міністрів
України від 26.07.96 року № 836
суперечить вимогам статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» ОСОБА_1 звернувся до суду.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога
на оздоровлення інвалідам 3-ї групи виплачується в розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат.

Згідно частини 7 статті 48 вищенаведеного Закону розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів
мінімальних заробітних плат на 1996-2003 роки не вбачається будь-яких обмежень
щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою
реалізації норми статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році постановою
Кабінету Міністрів України № 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення
протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому
іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме
стаття 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», Закони України «Про встановлення величини вартості межі
малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на відповідний рік»,
а не постанова Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26.07.96 року № 836.

За таких обставин та з урахуванням
вимог статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», Краснодонське міське управління праці та соціального
захисту населення повинно виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення
за зазначений період, виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент
виплати.

Відповідно до частини 1
статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин
у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу.

Оскільки судами невірно
застосовано норми матеріального права та в судових рішеннях судів першої і
апеляційної інстанції не міститься відомостей про періоди, коли позивачу
проводилася виплата щорічної допомоги на оздоровлення за 1996 - 2003 роки, що
унеможливлює здійснити розрахунок судом касаційної інстанції заборгованості,
яка склалася між ОСОБА_1 та Краснодонським міським управлінням праці та
соціального захисту населення. Для з'ясування цих
обставин справа підлягає направленню на новий судовий розгляд.

Таким чином касаційна
скарга підлягає задоволенню, рішення судів першої та апеляційної інстанції
скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської
області від 15.12.04 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від
21.03.05 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Краснодонського міського
управління праці та соціального захисту населення про стягнення недоплаченої
суми скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1
до Краснодонського міського управління праці та соціального захисту населення
про стягнення недоплаченої суми направити на новий розгляд
до Краснодонського міськрайонного суду Луганської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Співак

судді:
С.В. Білуга

О.І. Гаманко

А.Ф. Загородній

М.М.
Заїка