Суддя: Савранська Т.І.
Дата ухвалення: 2007-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
року м.
Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим
як адміністративний суд
у складі: головуючого, судді
суддів
за участю представника позивача
відкритому судовому засіданні в залі Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Міністерства внутрішніх справ України про скасування наказу про накладення
дисциплінарного стягнення,
Позивач звернувся до Ялтинського міського суду АРК як суду адміністративної
юрисдикції в порядку процесуальних вимог адміністративного судочинства, просить
суд визнати незаконним та скасувати наказ Міністра Внутрішніх справ України №
169 від 18 лютого 2006 року „Про недоліки в оперативно-службовій діяльності
Ялтинського міського управління ГУМВС України в Автономній Республіці Крим та
Адміністративний позов обґрунтовується тим, що зазначеним актом ОСОБА_2.
незаконно та безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді
попередження про неповну посадову відповідність. Необґрунтованість наказу
полягає в тому, що не взята до уваги специфіка регіону, об'єктивні труднощі в
роботі органів внутрішніх справ, що пов'язані із залученням співробітників
Ялтинського міського управління до охорони високопосадовців, забезпечення
безпеки культурно-масових заходів, відсутність належного фінансування, брак
кадрів тощо. Крім того, наказ прийнято під час тимчасової непрацездатності
позивача, що безперечно визначає незаконність цього акту.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча належним чином
повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, надіслав заперечення
проти позову, зокрема зазначивши, що 16 жовтня 2006 року позивач був звільнений
з органів внутрішніх справ, наказ містить належне і достатнє обґрунтування
накладення дисциплінарного стягнення.
Представник позивача, будучи попередженим про зміст частини 3 статті 72 КАС
України, визнав, що його довіритель дійсно звільнений з органів внутрішніх
справ у зв'язку з скороченням штату працівників, припинив трудові відносини з
Зважаючи на вимоги статті 128 ч. 4 КАС України, колегія суддів прийняла
процедурне рішення не відкладати розгляд справи, вирішити публічно-правовий
спір на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та проаналізувавши
заперечення представника відповідача, з'ясувавши усі обставини в
адміністративній справі та перевіривши
їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що позов на вимогах закону не
ґрунтується, є безпідставним і задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 3 п. 15 КАС України публічна служба - це діяльність на
державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів,
військова служба, альтернативна служба, дипломатична служба, інша державна служба
дефініцією також поглинається діяльність, пов'язана із службою в органах
внутрішніх справ, зокрема в міліції, оскільки відповідно до ст. ст. 1, 16
Закону України “Про міліцію” міліція в Україні - це державний озброєний орган
виконавчої влади, особовий склад міліції складається з працівників, що
проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного
законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.
Таким чином, оспорюючи наказ про накладення дисциплінарного стягнення,
позивач ОСОБА_2. фактично ініціював публічно-правовий спір з приводу проходження публічної служби в органах
внутрішніх справ.
З наданої суду копії наказу Міністерства внутрішніх справ України від 18
лютого 2006 року № 169 „Про недоліки в оперативно-службовій діяльності
Ялтинського міського управління ГУМВС України в Автономній Республіці Крим та
покарання винних”, вбачається, що начальника Ялтинського міського управління
внутрішніх справ Головного управління МВС України в Автономній Республіці Крим
підполковника міліції ОСОБА_2. за неналежну організацію оперативно-службової
діяльності підпорядкованих підрозділів, суттєві прорахунки в підготовці та
проведенні заходів по боротьбі зі злочинністю та охороні громадського порядку,
самоусунення від виконання посадових обов'язків попереджено про неповну
посадову відповідність.
Колегією суддів з підстав ст. 72 ч. 2 КАС України також встановлено,
що на момент вирішення справи в
адміністративному суді позивача звільнено з органів внутрішніх справ у зв'язку
з скороченням штатів, тобто трудові відносини з відповідачем припинені.
Трудові відносини, у тому числі ті з них, що мають публічно-правовий
характер, виникають на підставі трудового договору.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником
і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом
чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові.
Виходячи з такого визначення дисциплінарна відповідальність працівника є видом
відповідальності за порушення умов трудового договору, а отже, за загальним
правилом, не може застосовуватися або скасовуватися за умови його припинення,
оскільки з припиненням трудового договору припиняють свою дію накладені за цим
договором дисциплінарні стягнення.
З цього безумовно випливає, що спір з приводу проходження публічної служби
не має самого предмету, оскільки позивач вже такої служби не проходить,
правовідносини публічної служби припинені, і буді-яких підстав для висновку про
порушення прав позивача під час проходження публічної служби і поновлення таких
у встановленому законом порядку колегія суддів не вбачає.
Само по собі припинення трудових правовідносин виключає можливість
оспорювання правомірності дисциплінарного стягнення, накладення якого було
здійснено на підставі саме трудового договору і не було підставою для
подальшого звільнення посадової особи, є по суті частиною трудових
правовідносин. Даних про те, що
звільнення ОСОБА_2. було заходом дисциплінарного стягнення і пов'язано з
попередженням про неповну посадову відповідність, матеріали справи не містять.
Колегія суддів суду адміністративної юрисдикції, зважаючи
на публічну сутність правосуддя в адміністративних справах, також не могла не
обговорити по суті питання правомірності прийняття наказу про накладення
дисциплінарного стягнення.
Відповідно до вимог статті 2 частини 3 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, зокрема перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження
надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації.
147, 147-1 Кодексу законів про працю України передбачається, що законодавством,
статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих
категорій працівників й інші стягнення, які накладають визначені у статутах
Згідно пункту 15 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ
Української РСР, чинного на момент прийняття оскаржуваного наказу, попередження
про неповну посадову відповідність є видом дисциплінарного стягнення, яке може
накладатися на осіб рядового і начальницького складу.
Порядок накладення і виконання дисциплінарних стягнень на момент прийняття
наказу, який оспорює позивач, передбачався Главою 5 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ Української РСР, а також на момент вирішення справи регламентується
ст. ст. 12-19 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України,
затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року „Про дисциплінарний
статут органів внутрішніх справ України”.
Проаналізувавши наведені правові норми та зіставивши такі з встановленими
обставинами у справі, колегія суддів вважає, що оскаржуваний наказ і
застосований вид дисциплінарної відповідальності повною мірою відповідає
вищевикладеним критеріям правомірності юридичного акту органу публічної влади.
Зокрема, наказ прийнятий уповноваженою посадовою особою та у спосіб, що
передбачений законами України, оскільки відповідно до п. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх
справ Української РСР Міністр внутрішніх справ користується правом накладення
дисциплінарних стягнень щодо всіх осіб рядового і начальницького складу органів
внутрішніх справ, порядок накладення такого стягнення був дотриманий.
Наказ містить докладне обґрунтування та з його змісту вбачається, що
обставини, що мають значення для його прийняття, зокрема суттєве погіршення стану оперативної обстановки на
території, що обслуговується Ялтинським міським управлінням, високий рівень
рецидивної злочинності, збільшення кількості злочинів, скоєних раніше судимими,
збільшення кількості вбивств та допущення суттєвих прорахунків в роботі з
Позивач та його представник не оспорювали наведених в наказі фактів окремих
недоліків в роботі, посилаючись на об'єктивні труднощі в реалізації повноважень
начальника Ялтинського міського управління внутрішніх справ, проте, на думку
колегії суддів, такі доводи є неприйнятними, оскільки позивач на момент
прийняття наказу № 169 від 18 лютого 2006 року обіймав керівну посаду в системі
органів внутрішніх справ і за змістом п. п. 2 - 4 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ Української РСР був відповідальним як за стан
дотримання дисципліни серед підлеглих, виховну і кадрову роботу, так й загалом
за виконання завдань міліції на підвідомчій території.
Вирішення усіх об'єктивних труднощів в роботі, на які посилається
представник позивача в обґрунтування позову, є лише частиною професійних
обов'язків начальника управління внутрішніх справ і невиконання чи неналежне
виконання таких безумовно повинно тягнути відповідальність посадової особи.
Проаналізувавши зміст Наказу МВС № 169 від 18 лютого 2006 року і зіставивши
такий з даними, що характеризують професійні та особисті якості позивача, про
проходження ним служби в органах внутрішніх справ, колегія суддів вважає, що
дисциплінарне стягнення накладено з врахуванням характеру проступку, його
наслідків, ставлення до служби винної особи, стажу служби тощо.
Пунктом 28 чинного на момент прийняття оскаржуваного наказу Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ Української РСР передбачалося, що
дисциплінарне стягнення не може бути накладено під час хвороби особи рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ, проте відповідні доводи
позивача є неспроможними, зважаючи на те, що медична довідка про госпіталізацію
ОСОБА_2. 18 лютого 2006 року, о 10 годин 00 хвилин з діагнозом „Вперше виникла
стенокардія. Артеріальна гіпертонія” у стаціонар Лікарні Головного управління
МВС України в АРК не може служити належним доказом факту тимчасової
непрацездатності позивача (хвороби) на момент видання наказу.
На думку колегії суддів, єдиним належним доказом тимчасової
непрацездатності особи у зв'язку з хворобою є листок непрацездатності, який
видається відповідно до вимог Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та похованням” та Інструкції про порядок
видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 13 листопада 2001 року № 455. Пунктом 1. 1 зазначеної інструкції
тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності,
який містить відомості не лише про первинний діагноз, але й про діагноз
заключний, відомості про перебування у стаціонарі, достовірно і остаточно
засвідчує причини непрацездатності тощо. Видача у випаду позивача довідки
довільної форми не передбачена п. п. 2.16 - 2.20 Інструкції і відповідно такий
документ не засвідчує його тимчасову непрацездатність.
Колегія суддів в судовому засіданні намагалася з'ясувати, чи видавався позивачу саме листок непрацездатності у
встановленому зазначеними нормативними актами порядку, проте представник
позивача, за участі якого відбувся судовий розгляд, від відповідних пояснень
ухилився, вдруге надавши суду копію довідки довільної форми.
Всі інші доводи позивача і його представника позивача також є юридично
нікчемними, а тому колегією суддів до уваги братися не можуть.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 3, 21, 147, 147-1, 149, 150
КЗпП України, п. 2-4, 6, 15, 18, 26, 27, 28 Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ Української РСР, затвердженого Указом Президії Верховної Ради
Української РСР від 29 липня 1991 року,
ст. ст. 2, 7, 17, 71, 72, 122,
138, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В :
задоволенні адміністративної позовної заяви ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх
справ України про скасування наказу про накладення
дисциплінарного стягнення - відмовити.
Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через Ялтинський міський суд як суд адміністративної юрисдикції
шляхом подачі в десятиденний строк з
наступного дня після її проголошення заяви про апеляційне оскарження, а в разі
складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня
складання постанови в повному обсязі, і
поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку
ст. 186 ч. 5 КАС України.

Постанова
суду набирає законної сили в порядку і строки, що передбачені ст. ст. 186, 254 ЦПК України.

Головуючий -

Судді -