Справа № 22а-1441/2007
Суддя: Кузнецова О.О.
Дата ухвалення: 2007-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого
судді Синельщікової О.В.,

суддів Куриленка
О.С.,

Кузнєцової'О.О.,

при
секретарі Буровій
Г.В.,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду АР Крим
адміністративну справу за позовом заступника прокурора АР Крим в інтересах
ОСОБА_1 до Міністерства праці і соціальної політики АР Крим, третя особа
Управляння праці і соціальної політики в Центральному районі м. Сімферополь про
визнання незаконною бездіяльності, визнання права на позачергове отримання
автомобіля та зобов'язання забезпечити автомобілем,

за апеляційною скаргою Міністерства праці і соціальної політики АР Крим на
постанову Центрального районного суду м. Сімферополь АР Крим від 23.11.2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Заступник прокурора АР Крим звернувся до суду з адміністративним позовом в интересах ОСОБА_1 та
просив визнати незаконною бездіяльність Міністерства праці і соціальної
політики АР Крим, визнання за ОСОБА_1 права на позачергове отримання автомобіля
та зобов'язання забезпечити її автомобілем.

Вимоги мотивовані тим, що чоловік ОСОБА_1 з 1994 року, відповідно до діючого на той час Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями з ручним управлінням і мотоколясками,
знаходився на обліку для отримання автомобіля. У 2001 році у зв'язку зі смертю він був знятий з цього обліку.
Вона ж, будучи теж інвалідом ВВв, тільки у 2005 році була поставлена на облік,
не звертаючи уваги на те, що ще у 2000 році зверталася до Міністерства праці і
соцполітики з довідкою про інвалідність, де їй було роз'яснено, що відкрита
сімейна справа, але при цьому їй не були роз'яснені існуючий порядок постановки
на облік та необхідність надання необхідних документів.

Постановою суду позов задоволено. Визнано незаконною бездіяльність
Міністерства праці і соціальної політики АР Крим у частині несвоєчасного
прийняття ОСОБА_1 на облік інвалідів, які мають право на забезпечення
автомобілем. За ОСОБА_1 визнано право на позачергове отримання автомобіля.
Міністерство праці і соціальної політики АР Крим зобов'язано поза чергою
забезпечити ОСОБА_1 автомобілем.

Не погодившись з постановою суду, Міністерство праці і соціальної політики
АР Крим принесло апеляційну скаргу,
в який просить постанову
суду скасувати, як

Справа № 22а-1441/07 головуючий суддя суду 1 інстанції
Долженко Ю.П.,

суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції

Кузнецова О.О.,

2

постановлену
з порушенням норм матеріального та процесуального закону, та ухвалити нову
постанову про відмову у задоволенні позову.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обгрунтована і
підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги заступника прокурора про
визнання бездіяльності Міністерства праці і соціальної політики незаконної та
зобов'язання поза чергою забезпечити ОСОБА_1 автомобілем, суд виходив з того,
що у 2000 році
робітники Міністерства при зверненні до них ОСОБА_1 з довідкою про
інвалідність, не роз'яснили їй порядок постановки на облік для отримання
автомобіля, внаслідок чого вона була прийнята на облік лише у 2005 році. Саме в
такій спосіб суд поновив порушене право позивачки по позачергове отримання
автомобіля.

Однак, колегія судів не може погодитися з такими висновками суду з
наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 13
п. 22 Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту",
інваліди війни мають право на позачергове безплатне забезпечення автомобілем з
ручним керуванням /за наявності медичних показань/.

Підстави та порядок постановки на облик
та забезпечення автомобилями
регламентовані Порядком забезпечення інвалідів автомобилями /затверджені
Постаново!' КМУ № 999 від
08.09.1997р./.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2- чоловік ОСОБА_1, як інвалід
Великої Вітчизняної війни, з 1994
року по 15.03.2002 рік
перебував на обліку у Міністерстві праці і соціальної політики АР Крим на позачергове
безплатне забезпечення автомобілем. /
а.с. 4 /. Сама
ОСОБА_1 також є інвалідом ВВв з 2000
року / а.с.З /, відповідно до
висновку МСЕК від 2005 року,
має право на забезпечення автомобілем та протипоказання щодо керування ним / а.с. 27 /. З 2005 року ОСОБА_1
була поставлена на облік для забезпечення автомобілем.

Таким чином, судом встановлено, що після смерті у ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 був
знятий з обліку на забезпечення автомобілем, а ОСОБА_1 поставлена на цій облік
лише у 2005 році.

Можливість переносу черги з одного члена сім'ї, у зв'язку з його смертю, на
іншого, або зарахування того, що раніше хтось з членів сім'ї знаходився на
обліку Порядком забезпечення інвалідів автомобилями
не передбачена.

Визнавши незаконною бездіяльність робітників Міністерства
праці і соціальної політики, суд виходив з того, що ОСОБА_1 ще у 2000 році зверталася
до Міністерства праці і соціальної політики з довідкою про інвалідність. Однак
робітники Міністерства не надали їй необхідних роз'яснень щодо порядку
постановки на облік та підстав забезпечення автомобілем. Колегія суддів вважає,
що ОСОБА_1,' її представник та прокурор, відповідно до ст.71 КАС України, не
надалі безперечних доказів у підтвердження того факту, що ОСОБА_1 дійсно
зверталася до Міністерства з питанням постановки її на облік для забезпечення
автомобілем, а також того, що працівники Міністерства не надалі їй відповідних
роз'яснень, тому висновки суду щодо бездіяльності посадових осіб Міністерства
безпідставні. Лист голови постійної комісії з питань соціальної політики та
охорони здоров'я Верховної Ради АР Крим таким безперечним доказом визнати не
можна, як і пояснення допитаних у суді свідків.

Для реалізації свого права на забезпечення автомобілем
позивачка повинна була самостійно знаходитися на обліку в Міністерстві, а у
випадку незаконної відмови у постановці на облік - оскаржити це у судовому порядку. Однак, з матеріалів
справи вбачається, що у встановленому порядку /п.32 Порядку/, тобто з заявою до
Управління труда і соціального захисту населення за місцем постійного
проживання ОСОБА_1 не зверталася. З 2000
року, у тому числі і після смерті чоловіка, до 2005 року ні до

3

Управління, ні
до Міністерства вона не зверталась, даними про наявність її на обліку, номеру
черги не цікавилася.

Крім того, вирішівши питання про зобовїязання
Міністерства праці і соціальної політики забезпечити ОСОБА_1 автомобілем, суд
не звернув уваги на те, що Законом України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", та п.2 Порядку забеспечення інвалідів автомобилями, що діялі на час
правовідносин, передбачено, що підставою для забезпечення інвалідів автомобилями насамперед є
висновок медико-соціальної експертної комісії про наявність у інвалідів
медичних показань для їх одержання, а також посвідчення про право керування автомобилем, або документів
щодо передачи права управління
автомобілем іншій особі /п.п.26, 35
Правил/.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що медичний висновок ОСОБА_1
отримала лише у 2005 році, і
з цього часу після надання всіх необхідних документів була поставлена на облік.
Аналізуючи вказане, колегія суддів дійшла висновку, що право на безоплатне
забезпечення автомобилем
виникло у позивачки саме з 2005
року.

Підстав для визнання за ОСОБА_1 права на забеспечення автомобилем без надання всіх необхідних
документів з дати звернення, тобто з 2000
року, насамперед довідки МСЕК, немає. Тому висновкі суду у даному випадку є
помилковими, і колегія суддів не може з ними погодитися.

За такими підставами неправильними є також висновки суду щодо зобов'язання
Міністерства позачергою забеспечити ОСОБА_1 автомобилем, у тому числі і поза врахуванням інших
осіб, які також мають право на забезпечення автомобілем та знаходятся на обліку
раніше, ніж ОСОБА_1

Доводи апелянта у частині того, що, відповідно до Правил,
при наявності права на забезпечення автомобилем
на двох членів сім'ї надається лише один автомомбиль, тому знаходится на
обліку може лише один зі членів сім'ї, є помилковим тлумаченням цього положення
Правил. Так, зі змісту п.5 Правил слід, що у даному випадку вирішується питання
забезпечення лише одиним автомобилем
осіб - членів
однієї сім'ї при наявності у них права на одержання автомобилем, тобто при
наявності у них відповідного статусу, медичних показань /висновок МСЕК/ та
знаходження обох на обліку.

За такими обставинами колегія суддів вважає необхідним простанову суду
скасувати та ухвалиту нову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 198 п. З, 202
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Апеляційного суду АР Крим,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства праці і соціальної політики АР Крим
задовольнити.

Постанову Центрального районного суду м. Сімферополь АР
Крим від 23.11.2006 року
скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову
заступника прокурора АР Крим в інтересах ОСОБА_1 до Міністерства праці і
соціальної політики АР Крим, третя особа Управляння праці і соціальної політики
в Центральному районі м. Сімферополь про визнання незаконною бездіяльності,
визнання права на позачергове отримання автомобіля та зобов'язання забезпечити
автомобілем відмовити.

Постанова
набирає чинності з моменту проголошення, та може бути оркаржена у

касаційному
порядку протягом 1 місяця
безпосередньо до Вищого адміністративного суду

України.