Справа № 2а-281/2007
Суддя: Романенко В.В.
Дата ухвалення: 2007-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а - 281/2007 рік
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2006 року

Ялтинський міський
суд Автономної Республіки Крим у
складі: судді - Романенка В.В. при
секретарі - Кириловій К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду
в м. Ялта
адміністративну справу за
позовною заявою ОСОБА_1до Комітету з
охорони культурної спадщини
Автономної Республіки Крим, 3-я особа: Лівадійська селищна
рада, про визнання
неправомірними дій по
видачі висновку про
неможливість відводу земельної
ділянки і зобов'язання
виконати необхідні дії
по узгодженню можливості
відводу земельної ділянки,

встановив:

Позивач просить суд визнати неправомірними дії
Комітету з охорони культурної
спадщини Автономної Республіки
Крим (далі Комітет)
по видачі їй листа - висновку № 11615
від 11.12.2006 року
про неможливість відводу земельної
ділянки площею 0, 01 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для
будівництва та
обслуговування індивідуального гаражу, а
також зобов'язати Комітет
виконати дії по
узгодженню їй можливості
відводу указаної земельної
ділянки за вказаною адресою
для указаної нею
мети.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновком Комітету відмовлено в
узгодженні відведення земельної ділянки у зв'язку з тим, що вона розташована в
охоронній зоні і нове будівництво не передбачено. Вважає, що вищезазначена
земельна ділянка не відноситься до охоронної зони, у якій заборонено
будівництво.

Представник Комітету з охорони
культурної спадщини АРК у
судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення проти позову.

Заперечення мотивовані тим, що
при дачі висновку
позивачу про неможливість
відводу земельної ділянки
Комітет керувався Постановою
Уряду АРК № 330
від 16 листопада
1995 року , якою затверджено опорний
історико-архітектурний план та
комплексне охоронне зонування
пам'ятників історії, культури і природи
адміністративного району „Великої
Ялти”. На момент прийняття
вказаної Постанови до повноважень Уряду
входило прийняття рішень
про встановлення зон
охорони пам'ятників. Крім того, рішенням Верховного суду АРК від
25 травня 2001 року, набравшим чинності, встановлено, що прийняття постанови від 16 листопада 1995
року №330 Урядом АРК є обгрутованим з
метою збереження об'єктів культурної спадщини.
До висновку про те, що земельна
ділянка, на яку претендує
позивач знаходиться в
межах охоронної зони
ландшафту, працівники комітету
прийшли внаслідок візуального
співставлення
картографічного матеріалу з планом, який надала їм
позивачка для погодження.

Представник 3-ї особи позов підтримав, вважає є обґрунтованим та підлягаючим задоволенню.

Дослідивши докази
суд, вважає, що позовна заява
являється законною та обґрунтованою і
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1
статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів держаної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі, на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з
матеріалів справи, рішенням Лівадійської
селищної ради №39 від 15 грудня 2005 року ОСОБА_1 надано дозвіл на
складання проекту відводу земельної ділянки орієнтованою площею 0,01 га для
будівництва та обслуговування гаражу за адресою: АДРЕСА_1

У процесі розробки
проекту відводу земельної ділянки на виконання вимог ч. 9 ст. 118 ЗК України
позивачкою отримані узгодження головного архітектора Ялтинського
міськвиконкому, Ялтинської СЕС, Управління екологічної інспекції Південнокримського
регіону, Виробничого підприємства
водопровідно -каналізаційного господарства південного берегу Криму, Ялтинського міського управління земельних ресурсів.

З висновків головного
архітектора Ялтинського міськвиконкому: №05/1324 від 10.07.2006 року та
управління екологічної інспекції Південно­кримського регіону № 1907-51/3 від
30.10.2006 року слідує, що земельна ділянка, проект землеустрою якої
розробляється ОСОБА_1, розташована згідно з Генпланом Великої Ялти, будівель за
червоною лінією не має, не є об'єктом природно-заповідного фонду та
природоохоронного призначення.

Відповідно до ч.
6 ст. 123 Земельного
кодексу України проект
відведення земельної ділянки
погоджується із землекористувачем, органом з охорони
культурної спадщини .

Республіканським комітетом з охорони культурної спадщини Автономної
Республіки Крим 11.12.2006 року
за № 11615 позивачу
видано висновок про неможливість відведення
зазначеної земельної ділянки на підставі
Постанови Уряду АР Крим
№ 330 від 16 листопада
1995 року „Про затвердження
історико-архітектурного
опорного плану та
комплексного охоронного зонування
пам'ятників історії,
культури та природи
адміністративного району “Великої
Ялти”, оскільки земельна ділянка
входить в зону охоронюваних
парків Нижньої Ореанди і Лівадії (зона 13), режим якої
не передбачає нового будівництва.

Разом з тим, пункт 3
статті 32 Закону України „Про охорону культурної спадщини", містить не
безумовну заборону на здійснення містобудівних, архітектурних або ландшафтних
перетворень, будівельних, меліоративних, шляхових, земельних робіт на
охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток,
історичних, ареалів населених місць, занесених до списку історичних населених
місць України, а лише на здійснення робіт без дозволу органа охорони культурної
спадщини.

Статтею 1 Закону
України „Про охорону культурної спадщини" встановлено, що зона
охоронюваного ландшафту встановлюється навколо пам'ятків.

Згідно зі статтями 2,
32 Закону України „Про охорону культурної спадщини" зазначені зони повинні
бути визначені топографічно.

Але у матеріалах справи
відсутні докази того, що межі охоронної зони № 13 є винесеними в натурі на
місцевості, існує картографічний матеріал, що дозволяє встановити розташування
відповідних меж.

В засіданні суду
представник відповідача не надав доказів щодо місцезнаходження охоронної зони №
13, її межі та місце розташування спірної земельної ділянки на складання
проекту відводу якої позивачці дано дозвіл згідно з рішенням Лівадійської
селищної ради.

Відповідно до вимог
ст.ст. 10, 11 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними
перед законом і судом. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Оскільки відповідачем
не надано доказів того, що в районі вищезазначеної земельної ділянки
орієнтованою площею 0,01 га, розташованої в АДРЕСА_1 щодо якої позивачкою
здійснювалися заходи по відведенню, знаходяться будь-які пам'ятники та що
спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель історико-культурного
призначення, а саме - до зони охоронюваного ландшафту (зони № 13), також
відсутні документи про включення спірної земельної ділянки до Державного
реєстру нерухомих пам'яток України, державних земельних кадастрів, планів
землекористування, проектів землевпорядження та іншої проектно-планувальної
документації, межі охоронної зони не визначені на місцевості в натурі, охоронне
свідоцтво не видавалося, суд дійшов до висновку про те, що цей факт
виключає можливість встановлення наявності зони охоронюваного ландшафту в
районі спірної земельної ділянки.

Згідно довідки Ялтинського міського
управління земельних
ресурсів № 10719-210-25
від 04.08.2006 року
про склад земельних угідь за
статичним звітом Державного комітету України
по земельних ресурсах „Облік
землі” (форма 6-зем) земельна
ділянка площею 0, 01 га
розташована за адресою: АДРЕСА_1, значиться по
обліку: - рядок 12.3
(шифр 96) „землі, не передані у власність, не наданні в користування в
межах населеного пункту”, по виду
земельних угідь -
графи 67,68: „ відкриті землі без
рослинного покрову чи з незначним рослинним покровом, в т.ч. «камінцеві міста».

Таким чином, дослідивши всебічно,
повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх
належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов
обґрунтованим та підлягаючим
задоволенню.

На підставі
викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 9, 17; 160-163 КАС
України; ст. ст. 118, 123 ЗК
України; ст. ст. 1, 2, 32 Закону
України „Про охорону
культурної спадщини”, ст. 16 Цивільного
кодексу України; ст. ст. 19, 55 Конституції України,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1задовольнити.

Визнати неправомірними дії Комітету
з охорони культурної
спадщини Автономної Республіки Крим
по видачі ОСОБА_1висновку № 11615 від 11.12.2006 року про неможливість відводу
земельної ділянки площею 0, 01 га
за адресоюАДРЕСА_1 для будівництва
та обслуговування індивідуального
гаражу та зобов'язати Комітет з охорони
культурної спадщини АРК виконати
необхідні дії по
узгодженню ОСОБА_1 можливості
відводу зазначеної земельної ділянки.

Постанова суду
може бути оскаржена
в апеляційному порядку в
Апеляційний суд АРК
через Ялтинський міський
суд в порядку та строки
передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: