Справа № К-4277/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
16 серпня 2007 року у м. Києві колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
головуючого-судді: Бутенка В.І.,
суддів:
Лиски Т.О., Панченка О.І., Штульмана І.В., Юрченка В.В.,
при секретарі - Замезі Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в
порядку касаційного письмового провадження адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Липоводолинської районної ради Сумської області, третя особа - ОСОБА_2 про поновлення на
роботі та відшкодування заробітної плати
за час вимушеного прогулу і моральної
шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Липоводолинського районного суду
Сумської області від 15 березня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 24 травня 2004 року,
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою на
рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 15 березня 2004
року та ухвалу апеляційного суду
Сумської області від 24 травня 2004 року у справі за його позовом до
Липоводолинської районної ради, третя
особа - ОСОБА_2 про поновлення на роботі
та відшкодування заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

Зазначає, що
в листопаді 2003 року він звернувся до суду із зазначеним позовом, який
мотивував тим, що 30 березня 2002 року він був обраний сільським головою в с.
Кімличка Липоводолинського району. До роботи відносився добросовісно, стягнень
не мав. 6 серпня 2003 року в день закінчення його відпустки його терміново викликав до себе голова
Липоводолинської районної ради ОСОБА_2, який разом із заступником голови
районної ради ОСОБА_3 почали безпідставно вимагати від нього відставки, примушуючи його написати заяву про
звільнення з посади. Свої вимоги мотивували низькими показниками роботи
сільської ради та можливим провалом бажаних, на їх думку, результатів президентських виборів
2004 року. Під тиском зазначених посадових осіб він змушений був написати заяву
на прізвище голови районної ради про погодження
його звільнення, хоча наміру на звільнення не мав і сподівався, що
депутати не дадуть згоди на його звільнення.

7 серпня 2003 року за участю заступника
районної ради ОСОБА_3 та інструктора ОСОБА_4 була скликана і проведена позачергова сесія сільської ради, на якій жоден з
депутатів не дав згоди на припинення його повноважень як сільського голови, з
заявою до депутатів про це він не звертався, голосування не було. Не дивлячись
на це, за участю ОСОБА_3 складений протокол і рішення сесії ради про те, що
його звільнено з посади згідно поданої заяви. На цій же сесії були призначені
вибори сільського голови, а він був попереджений ОСОБА_3 про те, що більше може не виходити на
роботу. Після звільнення голова районної ради ОСОБА_2 і секретар сільської ради
ОСОБА_5 вимагали від нього написати заяву
минулим числом про його звільнення і лише після цього обіцяли повернути
трудову книжку, але заяву він так і не написав. Трудову книжку отримав по пошті
всередині жовтня 2003 року.

Вказує, що незаконне
звільнення з посади сільського голови завдало йому глибоку психологічну травму,
погіршився стан здоров»я, внаслідок чого
він змушений був звертатися в лікарню. Після отриманої психологічної травми він
зазнав моральних страждань і приниження, страху і розпачу. За цих обставин не
міг своєчасно звернутися до суду.

У зв»язку з викладеним,
просив поновити строк для звернення до
суду, пропущений з поважних причин,
поновити його на роботі, стягнути з відповідача заробіток за час вимушеного прогулу
і моральну шкоду в сумі 12 тис. грн..

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської
області від 15 березня 2004 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено..

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24 травня 2004 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, а рішення Липоводолинського районного
суду Сумської області від 15 березня 2004 року залишено без змін..

Вказуючи на допущені, на його думку, судами
першої та апеляційної інстанцій
порушення норм чинного процесуального та матеріального законодавства, що
призвело до постановлення неправильних
судових рішень, скаржник
просить скасувати постановлені
судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та
постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи по суті встановлено, що рішенням Кімличанської сільської ради
Липоводолинського району Сумської області від 7 серпня 2003 року на підставі
п.1 ст. 79 Закону України від 21 травня 1997 року з наступними змінами «Про
місцеве самоврядування в Україні» та на підставі усної заяви були достроково
припинені повноваження позивача як сільського голови Кімличанської сільської
ради.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позов про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди у зв»язку з незаконним звільненням,
пред»явлений позивачем до Липоводолинської районної ради, третя особа, її
голова ОСОБА_2, у той час, коли повноваження позивача, як сільського голови,
були достроково припинені рішенням Кімличанської сільської ради Липоводолинського
району.

Глава 4 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», яка визначає особливості повноважень районних рад,
не передбачає серед повноважень районної ради скасування рішень сільської ради.

Пунктом 16 статті 26 Закону до виключної
компетенції сільських рад віднесено прийняття рішення щодо дострокового
припинення повноважень сільського голови у випадках, передбачених цим Законом.

У відповідності з п.10 ст.59 Закону акти
органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

За таких обставин суди першої та апеляційної
інстанцій, за обставин відмови позивача щодо заміни неналежного відповідача,
Липоводолинської районної ради, та залучення по справі належного відповідача -
Кімличанської сільської ради, прийшли до обґрунтованого та законного висновку
про відмову у задоволенні позовних вимог.

Абзацом 2 пункту 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від31 березня 1995 року з наступними змінами «Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що у випадках, коли у
справі є кілька відповідачів, які несуть обов»язок по відшкодуванню заподіяної
моральної шкоди, а позивач не бажає притягати когось з них до відповідальності,
на решту заподіювачів моральної шкоди покладається обов»язок по відшкодуванню
тієї її частини, яка відповідає ступеню їх вини. Тобто Пленум Верховного Суду
України визначив позицію, при якій думка, волевиявлення позивача при вирішенні
питання про притягнення до участі у розгляді справи тих чи інших відповідачів
повинна бути врахована судом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.220 КАС України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч.3 ст.210 КАС України підставами касаційного оскарження
є порушення судами норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення
- без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних
дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм
процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів
справи, що оскаржувані судові рішення постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не спростовуються, підстави для їх скасування
відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
ст. ст.210, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Липоводолинського районного суду
Сумської області від 15 березня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 24 травня 2004 року -
без змін.

Ухвала
остаточна і оскарженню не підлягає,
крім випадків, передбачених ст..237 КАС України.

Головуючий: Бутенко В.І

Судді:
Лиска
Т.О.

Панченко
О.І.

Штульман І.В.

Юрченко
В.В.