Справа № 2-а-949/2007
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2007-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„19”
листопада 2007р.
м. Рівне

Рівненський
окружний адміністративний суд

В особі головуючого судді

Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання позивача:
представника відповідача:

Минько Н.З. ОСОБА_1 Лук'янчука В.Г.

Розглянувши
у відкритому с удовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
військової частини А 1671 про стягнення заборгованості по грошовій компенсації
замін не отриманого продовольчого забезпечення в сумі 11111, 13 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом до військової частини А 1671, в якому просить суд стягнути з
військової частини на його користь компенсацію за недоотримане продовольче
забезпечення.

Свої
позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходив військову службу у
військовій частині А 1766, правонаступником якої, у відповідності до директиви
Командувача військ західного оперативного командування від 28.11.2003 року №
15/1/0211, з 1 травня 2004 року стала військова частина А 1671 м. Рівне.
Наказом командувача 13АК від 29.07.2004 року № 41-ПМ був звільнений в запас за
пунктом 63 підпунктом „Г” (у зв'язку із скороченням штатів) „Положення про
проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами)
Збройних Сил України”, а наказом командира військової частини А 1766 від
16.09.2004 року № 206 з 18.10.2004 року був виключений із списків особового
складу частини та знятий із всіх видів забезпечення.

За час
проходження військової служби, згідно постанови Кабінету Міністрів України №
316 від 12.03.1996 року „Про норми забезпечення продовольчими пайками
військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань”
забезпечувався продовольчим пайком за
нормою № 7

У
зв'язку з тим, що дія норми № 7 постанови Кабінету Міністрів України № 316 від
12.03.1996 року „Про норми забезпечення продовольчими пайками
військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань” була
припинена, на думку позивача, його повинні були перевести на іншу норму
продовольчого забезпечення. Постановою КМ України № 426 від 29.03.2002 року
були затверджені нові норми харчування військовослужбовців і інших військових
формувань, але видача продовольчих пайків або грошова компенсація замість них
відновлена не була.

В
судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених у позовній
заяві.

Представник відповідача позов не визнав у зв'язку з тим,
що у відповідності до вимог частини 3 статті 9 Закону України від 20.12.91 №
2011 - XII "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення
військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України
тобто законодавець чітко надає право
Кабінету Міністрів України встановлювати розміри і порядок компенсації
за продовольчий пайок.

Виходячи із зазначеного, Законами України "Про
Державний бюджет України на 2001-2006
роки" та "Про Державний бюджет України на 2007 рік", витрати
на придбання продуктів харчування за нормою № 7 або компенсації замість них не
передбачені, тому Міністерству оборони України з державного бюджету кошти на
вказані цілі не виділяються.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази по
справі і оцінивши їх в судовому засіданні, суд,
вважає що позов слід задовольнити частково.

Судом
встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині А 1766,
правонаступником якої, у відповідності до директиви Командувача військ
західного оперативного командування від 28.11.2003 року № 15/1/0211, з 1 травня
2004 року стала військова частина А 1671 м. Рівне. Наказом командувача 13АК від
29.07.2004 року № 41-ПМ був звільнений в запас за пунктом 63 підпунктом „Г” (у
зв'язку із скороченням штатів) „Положення про проходження військової служби
особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України”, а
наказом командира військової частини А 1766 від 16.09.2004 року № 206 з
18.10.2004 року був виключений із списків особового складу частини та знятий із
всіх видів забезпечення.

Відповідно до постанови
КМ України № 316 від 12.03.1996 року "Про норми забезпечення продовольчими пайками ЗС України і
інших військових формувань" позивач
до 10 березня 2000 року забезпечувався продовольчими пайками по нормі № 7 , а з 11 березня 2000 року
відповідно до Закону України " Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000
року була призупинена дія ч. 2 ст.
9 Закону України " Про соціальних та правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей" в
частині отримання військовослужбовцями продовольчих пайків і речового майна або, по їх бажанні
грошової компенсації. Однак вказаним Законом не було відмінено ч. 1 ст. 9 ЗУ " Про
соціальний та правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей", яка гарантує матеріальне, продовольче та інші види забезпечення
військовослужбовців.

Згідно розрахунку
компенсації за не отриманий продовольчий пайок за період з 11 березня 2000 року по 18 жовтня 2004
року вартість пайку з урахуванням індексу
інфляції складає 11111,13 грн.

Оскільки позивач виявив
бажання отримати компенсацію за не отриманий ним при звільненні продовольчий пайок, то його вимоги є
законними.

Що стосується посилання
представника відповідача на Закон України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", то
згідно Рішення Конституційного Суду України
від 20 березня 2002 року у справі за конституційними поданнями 55 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України (конституційності)
положень статей 58,60 Закону України „Про Державний бюджет України на 2001 рік" та
Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пунктів 2,3,4,
5,8,9, частини 1 статті 58 Закону
України „Про державний бюджет України на 2001 рік" і підпункту 1 пункту 1 Закону України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів" (справа щодо пільг, компенсацій
і гарантій) Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги,
компенсації і гарантії, а в даному випадку
це є компенсації, право на які передбачене чинним законодавством є додатком до основних джерел існування, необхідною
складовою конституційного права на
забезпечення життєвого рівня (ст. 48 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових
законів або внесення змін до чинних
законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Таким чином, виходячи з
аналогії права, оскільки Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України
(є не конституційним ) пункт 1 статті
1 Закону України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", яким виключено перше речення частини
дванадцятої статті 44 Закону України „Про статус суддів" суд вважає, що ст. 2 Закону України „Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів також є звуженням
змісту та обсягу існуючого права військовослужбовців
на компенсації, яке є не допустимим згідно ст. 22 Конституції України.

Відповідно до Рішення
Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року у справі за конституційним поданням 4 6 народних
депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень статей 29,36, ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66,
п.п.7, 9, 12,13, 14 , 23, 29,30,39,41,43,44,45,46 ст. 71, ст.ст. 98,101,103,111 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2007
рік" Конституційний Суд України вважає, що Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про
Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів
України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України
правове регулювання суспільних відносин.

Відповідач вказує, що
позивач пропустив строк звернення до суду встановлений частиною 2 статті 99 КАС України, тому просить суд
відмовити в задоволенні позову за
пропуском, строку звернення до адміністративного суду.

Доводи відповідача суд
вважає необґрунтованими, тому що
позивач наказом командувача 13АК від
29.07.2004 року № 41-ПМ був звільнений з
військової служби в запас за
п. 67 підпунктом "Г" (у зв'язку із скороченням штатів) "Положення про
проходження військової служби
особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України", з правом носіння
військової форми одягу, а наказом
командира військової частини А-1766 від 06.09.2004 року № 206 з 18.10.2004
року був виключений із списків особового складу частини та знятий із всіх видів забезпечення, тобто до набрання чинності Кодексу
адміністративного судочинства
України, тому до цих правовідносин слід застосовувати загальний строк позовної
давності встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України, три роки.

В задоволені позову в
частині відшкодування судових витрат з відповідача слід відмовити з тих підстав, що у відповідності до ч.1 ст.
94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету
України, а не з відповідача, як того просить позивач.

Керуючись ст.22
Конституції України, ст. 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 1996 року № 316
„Про норми забезпечення продовольчими пайками
військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до
законодавства, військовослужбовців та
осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ і службовців гідрографічних
підприємств", та на підставі ст. ст. 70,72,94,159,160,161,163,167,185,186, 255 Кодексу
адміністративного судочинства України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути
з військової частини А 1671 на користь ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок
НОМЕР_1, Славутське ВОБ № 2906, МФО 375155, код ЄДРПОУ НОМЕР_2, призначення платежу: поповнення картрахунку №
НОМЕР_3 11111 гривень 13 копійок
грошової компенсації за продовольчий пайок.

В
задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо
заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була
подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного
суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне
оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному
обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Cуддя
І.С.Чалий