Справа № К-2307/07
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2007-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

08 листопада 2007 року м.
Київ

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

головуючого Юрченка
В.В.

судді-доповідача Гуріна
М.І.

суддів Амєліна
С.Є.

Кобилянського
М.Г.

Федорова
М.О.

при секретарі судового засідання Міненку
І.М.,

у відсутності сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 03.11.2006 року та
ухвалу апеляційного суду Луганської області від 26.12.2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1до Луганського обласного військового комісаріату про призначення
пенсії за вислугу років, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до Луганського
обласного військового комісаріату про призначення пенсії за вислугу років на
підставі пункту “б” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та деяких інших осіб”.

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області
від 03.11.2006 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від
26.12.2006 року постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями,
позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову
Лисичанського міського суду Луганської області від 03.11.2006 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області від 26.12.2006 року, а у справі ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування
судами норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши застосування
судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у
справі в межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач був звільнений з органів
внутрішніх справ 14.09.1980 року, у віці 32 років. На час звернення до
відповідача у грудні 2005 року позивачу виповнилося 57 років, його загальний
трудовий стаж складав не менше 25 років, з яких вислуга років в органах внутрішніх
справ становила 12 років 06 місяців.

Відповідно до пункту “б” статті 12 Закону України “Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших
осіб” (в редакції на час звернення позивача за призначенням пенсії) право на
пенсію за вислугу років мали особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом,
особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно
від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб,
позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у
зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого
посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є
інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25
календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців
становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Суд першої інстанції у своїй постанові, яку судом
апеляційної інстанції залишено без змін, відмовляючи у задоволенні позову
послався на те, що позивач на момент
досягнення ним 45 років не був військовослужбовцем, тобто у
відповідності пункту “б” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб” (у редакції від
04.04.2006 року) зі змісту, якої вбачається, що особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової
служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах “б” - “д” статті 12
цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного
віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за
наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12
календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах
внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного
захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Однак, з такими висновками судів погодитися не можна,
оскільки за змістом вказаної норми, в період з 01.08.2002 року по 29.04.2006
року, коли набрав чинність Закон України “Про внесення змін до деяких законів
України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців” від 04.04.2006 року, незалежно від підстав та часу
звільнення правом на призначення пенсії за вислугу років користувалися
перелічені в цій статті особи, які досягли на час звернення за призначенням
пенсії 45-річного віку, мали загальний трудовий стаж 25 календарних років і
більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова
служба або служба в органах внутрішніх справ (крім осіб, позбавлених військових
або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за
умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або
вчиненням корупційного діяння).

Таким чином, колишні
військовослужбовці мають право на призначення пенсії за вислугу років, якщо їх
вік та трудовий стаж відповідає, зазначеним у пункті “б” статті 12 Закону
України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та
деяких інших осіб” умовам.

Позивач звернувся з заявою до відповідача про призначення
пенсії за вислугу років на підставі пункту “б” статті 12 Закону України “Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших
осіб” в грудні 2005 року, а до суду першої інстанції з даним позовом у березні
2006 року, то при вирішенні даного спору необхідно застосувати зазначену норму
права Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової
служби та деяких інших осіб” в редакції
на час звернення позивача за призначенням пенсії.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної
інстанцій порушені норми матеріального права, що призвело до ухвалення
незаконних рішень, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає
за необхідне скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Постанову Лисичанського міського суду Луганської області
від 03.11.2006 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від
26.12.2006 року скасувати, а у справі ухвалити нове рішення.

Позов
ОСОБА_1до Луганського обласного військового комісаріату про призначення пенсії
за вислугу років задовольнити.

Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім
випадків, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий (підпис)
В.В. Юрченко Судді (підпис) М.І.
Гурін (підпис) С.Є. Амєлін (підпис) М.Г. Кобилянський (підпис) М.О. Федоров