Справа № 22а-173/2007
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2007-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУД
справа №22а-173/07
головуючий суддя у 1-й
інстанції -Кощеєв І.М.
(справа №А10/83-07)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2007 року
м.Дніпропетроськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Туркіної
Л.П. (доповідач)

суддів при
секретарі: за участю представників позивача: відповідача

Коршун
А.О., Проценко О.А.,
Духневич
О.С. Шпак О.О. Непорада А.Г.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська,
м. Дніпропетровськ на постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 07.03.2007р. по справі №А10/83-07 за позовом: Управління Пенсійного фонду
України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська до Науково-дослідного та дослідно-конструкторського
інституту автоматизації чорної металургії «НДІАчормет» про стягнення 20151,07грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

В
лютому 2005 року Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська звернулося в суд з позовом до Українського АТЗТ
Науково-дослідного та дослідно-конструкторського інституту автоматизації чорної
металургії «НДІАчормет» (далі «НДІАчормет») про стягнення 20151,07грн.,
мотивуючи тим, що відповідач за 2000-2003 р.р. має заборгованість щодо
відшкодування в різниці пенсій, призначених та сплачених 15-ти пенсіонерам,
відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та
сумою пенсій, що підлягала виплаті цим пенсіонерам на загальних підставах.

Рішенням
господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2007р. у позові було
відмовлено.

Постанову
суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивач не довів той факт, що
«НДІАчормет» є правонаступником державного підприємства (установи), на підставі
трудових відносин з яким пенсіонерам
було виплачено та сплачено пенсії науковців. Суд також зазначив, що сума
пенсій, сплачених колишнім працівникам державних підприємств, установ,
організацій, вищих навчальних закладів частково відшкодовується за рахунок
державного бюджету.

Яким чином здійснюється сплата сум
та фінансується різниця виплати щодо правонаступників державних підприємств
(установ) діючим законодавством не визначено. Правонаступник не може нести інші
обов'язки, ніж саме державне підприємство
(установа).

Не погодившись із рішенням суду
позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду скасувати,
прийняти нове рішення.

У засіданні суду представник
позивача пояснив, що просить позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано
тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Зазначаючи порушення норм
матеріального права, позивач посилається на невідповідність судового рішення
ч.5 ст. 24 Закону «Про наукову і науково-технічну діяльність» (далі закон
№1977). Вказуючи на порушення норм процесуального права, вказує наступне:
«Позов Управлінням пред'явлено відповідачу 25.02.2005 року, визнаємо, що по
заборгованості за період з 01.01.2000 р. по 31.12.2001 р. пройшов строк
позовної давності, а по решті заборгованості, а саме з 01.01.2002 р. по
31.12.2003 р. у сумі 13869,96 грн. цей строк не пройшов і підлягає стягненню».

Відповідач
проти апеляційної скарги заперечує, зазначає, що рішення суду першої інстанції
є обґрунтованим та відповідає чинному законодавству. Просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, постанову
господарського суду - без змін.

У
судовому засіданні представники сторін підтримали доводи апеляційної скарги та
заперечень щодо неї.

Заслухавши
у судових засіданнях представника позивача представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

У
період з 01.01.2000р. по 31.12.2003р. позивачем було сплачено пенсії, призначені на підставі Закону «Про наукову і
науково-технічну діяльність» наступним особам:

1. ОСОБА_1

2.
ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

4. ОСОБА_4

5. ОСОБА_5

6. ОСОБА_6

7. ОСОБА_7

8. ОСОБА_8

9.ОСОБА_9

10. ОСОБА_10

11. ОСОБА_11

12. ОСОБА_12.

13. ОСОБА_13

14. ОСОБА_14

15. ОСОБА_15

Як свідчать матеріали справи та
пояснення позивача, пенсії зазначеним особам було призначено у період з січня
2000р. по червень 2002р. Позовні вимоги пред'явлено до позивача, оскільки
названі особи мали трудові відносини із Науково-дослідним і
дослідно-конструкторським інститутом автоматизації чорної металургії СРСР:
ОСОБА_4 - до 1988р., ОСОБА_3 - до 1966р., ОСОБА_5 - до 1971р., ОСОБА_11 - до
1988р., ОСОБА_12. - до 1978р., ОСОБА_13 - до 1991р., ОСОБА_14 - до 1988р., а також з Українським АТЗТ «Науково-дослідним
і дослідно-конструкторським інститутом автоматизації чорної металургії»
(ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_15).

Позивач обґрунтовує свої вимоги
тим, що відповідач є правонаступником державного підприємства Союзу РСР та тим,
що Українське АТЗТ є недержавною науковою установою, на яку у 2000-2003р.р.
поширювався порядок відшкодування витрат на виплату пенсій науковцям,
передбачений ч. 5 ст. 24 Закону №1977.

З доводами позивача не можна
погодитись, виходячи з наступного.

Надані
позивачем статутні та реєстраційні документи свідчать, що відповідач є
правонаступником Державного науково-дослідного та дослідно-конструкторського
інституту автоматизації чорної металургії, зареєстрованого виконкомом
Дніпропетровської міської ради 09.03.1992р. (розпорядження №225 від 10.03.92р.,
реєстраційний номер 2370).

Доказів,
які б підтверджували, що названий інститут є правонаступником підприємства
(установи, організації) союзу РСР, позивач не надав.

Крім
того слід зазначити, що ст. 24 Закону
України «Про наукову і науково-технічну діяльність» у редакції, на яку
посилається позивач, набрала чинності з березня 1992р. Отже, норми зазначеної
статті Закону не могли поширюватись на підприємства (установи, організації),
які припинили свою діяльність, у т.ч. внаслідок реорганізації, до набрання
чинності названим законом.

Враховуючи,
що спірні пенсії призначено пенсіонерам після січня 2000р., обов'язок щодо їх
відшкодування не міг виникнути і у підприємств, установ, організацій, що
припинили свою діяльність до 2000р.

Посилання
позивача на ту обставину, що відповідач є правонаступником обов'язків, які
б виникли у певних суб'єктів наукової
діяльності, якби вони продовжували своє існування, не можуть бути прийняті до
уваги як такі, що не відповідають чинному законодавству.

Як
свідчать матеріали справи, відповідача - Українське акціонерне товариство
закритого типу «Науково-дослідний та дослідно-конструкторський інститут
автоматизації чорної металургії» було засновано та зареєстровано у 1994 році.

Згідно
статуту у редакціях, чинних з січня 2001 року товариство було створено для
здійснення науково-виробничої, комерційної та інших видів діяльності.

Як
свідчить текст ч.5 ст. Закону «Про наукову і науково-технічну діяльність», на
яку посилається позивач в обґрунтування
своїх вимог, вона поширюється на державні бюджетні та державні не
бюджетні підприємства, установи, організації та навчальні заклади, а також
недержавні наукові установи, організації та вищі навчальні заклади.

Відповідно
до абз. 11 ст. 1 Закону №1977 науковою установою у розумінні зазначеного закону
є юридична особа незалежно від форми власності, для якої наукова або
науково-технічна діяльність є основною і становить понад 70% загального річного
обсягу виконаних робіт.

Відповідач
проти застосування норм ч.5 ст. 24 Закону №1977 заперечує, вказуючи, що у
період 2000-2003р.р. він не міг вважатися науковою установою в розумінні ст.1
Закону №1977, оскільки обсяг його
наукової діяльності у зазначений період був незначним.

Позивач
не надав належних доказів, які б спростовували пояснення відповідача.

Посилання
позивача на листи Мінпромполітики України від 29.02.2000р. та від 25.12.2006р.
не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в них йдеться про обсяги наукових
робіт відповідача до 2000 року та відсутні конкретні цифрові показники.

Слід
також зазначити, що названі листи суперечать змісту листа Міністерства освіти і
науки України від 24.03.05р. №15/20-371 та довідці відповідача №23/1 від
18.03.2005р., яка свідчить, що у 2000-2003р.р. обсяг надання послуг з оренди у
відповідача складав від 59% до 44% від загального річного обсягу виконаних
робіт.

Виходячи
з викладеного вище, слід зазначити, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов
висновку, що у 2000-2003 роках підстави для сплати сум, передбачених у ч.5 ст.
24 Закону №1977, у відповідача були відсутні. Обґрунтованим також висновок про те, що відповідач не є
правонаступником державного підприємства як Союзу РСР так і України щодо
обов'язків, які у зазначених підприємств на момент їх існування були відсутні та
могли б виникнути, якби названі підприємства продовжували своє існування до
2002 року, на що фактично посилається позивач.

Посилання позивача на порушення
господарським судом норм матеріального права не можуть бути прийняті до уваги,
виходячи з викладеного вище.

Посилання на порушення
господарським судом норм процесуального права не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки питання щодо строків позовної давності судом не розглядалось.

Оскільки рішення господарського
суду відповідає обставинам справи та прийнято з дотриманням норм матеріального
та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ , -
залишити без задоволення.

Постанову
господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2007р. - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та підлягає оскарженню
відповідно до ст. 212 КАС України протягом місячного строку до Вищого
адміністративного суду України.

Ухвалу
виготовлено в повному обсязі 17.09.2007р.

Головуючий: Л.П.
Туркіна

судді: А.О. Коршун

О.А. Проценко