Справа № К-2408/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення Шевченківського районного суду м. Києва
від 19 листопада 2004 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 березня
2005 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Шевченківської
районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа Об'єднання
співвласників багатоквартирного будинку "Оперон", про скасування
розпорядження №181 від 19.02.2003 р. та акту №78/1 Шевченківської районної в м.
Києві державної адміністрації, звільнення частини допоміжного приміщення,

встановила:

У грудні 2003 року ОСОБА_1 звернулася до суду із
зазначеним позовом про визнання недійсним та скасування акту №78/1 від
11.04.2002 року про прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об'єкту
та розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації
№181 від 19.02.2003 року про приєднання площі частини сходової площадки до
квартириАДРЕСА_1, в якій мешкає відповідачка ОСОБА_2Просила також суд
зобов'язати ОСОБА_2звільнити допоміжне приміщення позаквартирного коридору та
внести відповідні зміни в поверховий план квартири через Київське міське бюро
технічної інвентаризації.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 19 лютого 2003 року за
заявою відповідачки ОСОБА_2Шевченківською районною у м. Києві державною
адміністрацією було прийнято розпорядження №181, яким затверджено акт
міжвідомчої комісії Шевченківського району м. Києва від 11.04.2002 року №78/1
"Про прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об'єкта" по
приєднанню площі сходової площадки до квартириАДРЕСА_1. Вважала, що дії
відповідачки порушують правила технічної експлуатації ліфтів, оскільки
позаквартирний коридор є проходом до шахти ліфту на другому поверсі будинку.
Крім того, розпорядження майном, що
знаходиться у спільній власності здійснюється тільки за згодою всіх
співвласників. Розпорядження прийнято без її згоди, як співвласника будинку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19
листопада 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від
30 березня 2005 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із постановленими по справі судовими
рішеннями, ОСОБА_1 звернулася до
Верховного Суду України з касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК України
1963 року, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просила
вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Листом Верховного Суду України від 04.11.2005 р. на
підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою було передано до
Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку касаційного
провадження.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_1, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того, і з цим вірно погодилась колегія суддів
апеляційного суду, що спірне приміщення не є допоміжним і задовго до викупу
квартири відповідачкою та набуття чинності Закону України "Про
приватизацію" було в користуванні жильців квартири НОМЕР_1, попереднім
мешканцем якої - ОСОБА_3 було зроблено перебудову. На момент приєднання частини
сходової площадки до службової квартири, будинок АДРЕСА_1з допоміжними та
нежитловими приміщеннями, а також службова квартира НОМЕР_1 належали Державному
житлово-комунальному підприємству Національної Академії Наук України, згода
якої на приєднання частини сходової площадки до квартири НОМЕР_1 була надана.

Згідно ст. 10 Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" власники багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів
зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах,
пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї
частки у майні будинку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є
власником квартири АДРЕСА_2, яка знаходиться на 11 поверсі будинку, а
відповідачка ОСОБА_2на підставі ордера №113 від 01.02.1993 року поселилась у
службову квартиру НОМЕР_1, що знаходиться на другому поверсі будинку.

З матеріалів справи вбачається, що на другому поверсі
будинку знаходиться лише квартира відповідачки.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про безпідставність доводів позивачки про те, що можливе
перепланування квартири обмежить її права щодо користування цією частиною
будинку.

Оскільки встановлено, що спірне приміщення не є
допоміжним, призначеним для експлуатації будинку та побутового обслуговування
мешканців будинку в розумінні ст.10 Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" та Закону України "Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку", так як мешканцями будинку не
використовувалося, а було постійно в користуванні двірника, який проживав в
службовій квартирі, задовго до приватизації квартир пройоми шахт ліфтів з
монтажу закладені цеглою, зупинки ліфтів відсутні та обслуговування обладнання
на цьому поверсі не відбувається, то висновки судів попередніх інстанцій про
правомірність оскаржуваних актів Шевченківської районної у м. Києві районної
державної адміністрації та безпідставність позову слід визнати обгрунтованими.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суди
першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення, що відповідають вимогам
закону. Висновки судів достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в касаційній
скарзі доводи зазначені висновки судів не спростовують, зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду.

Відповідно до ст. 86 КАС
України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

При вирішенні справи
судами правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм
процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а
рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2004 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2005 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: