Справа № К-3806/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
листопада 2007 року у м. Києві колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:
головуючого-судді:
суддів: Амєліна С.Є., Гуріна М.І., Кобилянського
секретарі - Замезі Ю.І.,
у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 на неправомірні дії управління Пенсійного фонду України в Залізничному
районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим за касаційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя
Автономної республіки Крим на рішення Залізничного районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки Крим від 14 квітня 2003 року,
в с т а н о в и л а:
Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі
м. Сімферополя Автономної Республіки Крим звернулось з касаційною скаргою на
рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим
від 14 квітня 2003 року у справі за позовом
ОСОБА_1 на неправомірні дії управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Сімферополя.

Зазначає, що
ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував тим,
що з 1980 року йому, як особі льотного
складу екіпажу повітряного судна
цивільної авіації призначена пенсія. У відповідності зі ст.. 53 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про внесення змін в деякі закони України» від 17 листопада
1999 року, постановою Кабінету Міністрів України від 10 лютого 2000 року № 264 «Про порядок
нарахування заробітку для призначення пенсії особам льотних екіпажів повітряних
суден цивільної авіації», Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня
1992 року № 418 «Про затвердження
нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугою років працівникам авіації та льотно-випробного
складу», від 22 травня 1996 року № 550 «Про внесення змін в Порядок призначення
та виплаті пенсій за вислугою років працівникам льотно-випробувального складу
цивільної авіації» йому було призначено пенсію
в розмірі 607 грн. 90 коп. . Після
цього суб»єкт оскарження в порушення
ст.. 22, 57, 58 Конституції України та ст.. 53, 54, 90, 98 Закону України « Про
пенсійне забезпечення» зменшив розмір пенсії до 434 грн. 58 коп., а з 1 квітня
2002 року став виплачувати пенсію в розмірі 486 грн. 72 коп. В результаті
виникла недоплата пенсійних виплат, які
позивач просив стягнути на його користь.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Сімферополя від 8 квітня 2003 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з управління
Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим на користь ОСОБА_1
заборгованість по виплаті пенсії в
розмірі 1930 грн. 82 коп. Зобов»язано управління Пенсійного фонду
України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим
здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 як члену льотних екіпажів повітряних
суден цивільної авіації у відповідності
з чинним законодавством та здійснити перерахунок пенсії на підставі його заяви.

Ухвалою апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 17 вересня
2003 року апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим залишено без задоволення, а рішення Залізничного
районного суду м. Сімферополя від 8 квітня 2003 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку управління Пенсійного
фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим,
судом першої інстанції порушення норм чинного процесуального
та матеріального законодавства, що призвело до постановлення неправильного судового рішення, скаржник просить
скасувати постановлене
судове рішення суду першої інстанції та припинити
провадження по даній справі

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що
ОСОБА_1 є пенсіонером з числа осіб льотних екіпажів повітряних суден
цивільної авіації. З 7 грудня 1999 року йому
встановлена пенсія в розмірі з урахуванням обмежень 442 грн. 89 коп.

З 1 жовтня 2000 року позивачу була перерахована пенсія та
встановлено її розмір у сумі 533 грн.48 коп.

З 1 квітня 2001 року позивачу знову було проведено
перерахунок пенсії та визначено її розмір в сумі 607 грн.90 коп.

З листопада 2001 року позивачу розмір пенсії було
приведено до рівня станом на 7 грудня 1999року у розмірі 443 грн. 63 коп. з
урахуванням надбавки за догляд.

Законом
України «Про внесення змін до деяких законів України» від 17 листопада 1999
року передбачено, що дія ст.. 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення»
поширюється на працівників із числа осіб льотних екіпажів повітряних суден
цивільної авіації, які вийшли на пенсію до набрання чинності цим Законом (Закон
набрав чинності з 7 грудня 1999 року).

Оскільки
скаржник вийшов на пенсію до 7 грудня 1999 року, то відповідно до п.2 розділу
ІІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законів
України» від 17 листопада 1999 року пенсія йому була призначена з 7 грудня 1999
року, а при розрахунку її максимального
розміру використана величина заробітної плати працівників, зайнятих у галузях
економіки України за період від грудня 1998 року по листопад 1999 року включно,
що відповідає положенням ч.3 ст.53 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,
якою встановлено, що розмір пенсій не може перевищувати дві з половиною
величини середньої величини заробітної плати працівників, зайнятих у галузях
економіки України за календарний рік, що передує місяцю, з якого призначається
пенсія (у даному випадку - 7 грудня 1999 року).

Постановою Кабінету Міністрів України від 10
лютого 2000 року № 264 “Про порядок обчислення заробітку для призначення пенсій
особам льотних екіпажів повітряних суден” установлено, що заробіток для
обчислення і виплати пенсій зазначеним особам провадиться згідно з пунктом 7
Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного
складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 1992 року № 418, зі змінами, внесеними постановою Кабінету
Міністрів України від 22 травня 1996 року № 550.

Підпунктом „в” пункту 7 Порядку призначення і
виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної
авіації передбачено, що під час підвищення пенсій відповідно до рішень Уряду
України середньомісячний заробіток, з якого призначається (перераховується)
пенсія відповідно до підпунктів "а" і "б" цього пункту,
збільшується на коефіцієнт зростання середньої заробітної плати працівників
народного господарства за місяць, що передує місяцю, з якого перераховуються
пенсії, порівняно з середньою заробітною платою працівників народного господарства,
яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії.

Оскільки звернення позивача про перерахунок
пенсії не було пов»язане з прийняттям
Урядом України рішень про підвищення пенсій, то законних підстав для її
перерахування позивачу не було, а дії відповідача щодо приведення розміру
пенсії позивача у відповідність з чинним законодавством та виправлення
допущених помилок при її перерахунку були правомірними.

Враховуючи викладене, позивачу ОСОБА_1. призначена
пенсія за віком у відповідності з
вимогами чинного на той період законодавства, а отже висновок суду першої інстанції про правомірність
позовних вимог ОСОБА_1 є помилковими.

Суд апеляційної інстанції зазначених порушень
не усунув, обмежившись констатацією правильності висновків суду першої
інстанції.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді
справи правильно та повно встановлені фактичні обставини справи, однак при
прийнятті рішень суди допустилися порушень норм матеріального права, які
призвели до постановлення незаконних судових
рішень.

Відповідно до ст. 229 КАС України суд касаційної
інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної
інстанції та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені правильно
і повно, але при цьому суди допустилися порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконного рішення.

Наведені відповідачем в касаційній скарзі доводи про
порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права, які
привели до неправильного вирішення спору по суті, знайшли своє підтвердження,
тому рішення суду першої та ухвала апеляційної інстанцій підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 229, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

постановила:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 14 квітня 2003 року та ухвалу апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 17 вересня 2003 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 на
неправомірні дії управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.
Сімферополя Автономної Республіки Крим відмовити.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст..237 КАС України.

Головуючий:
Цуркан М.І.

Судді: Амєлін С.Є.

Гурін М.І.

Кобилянський М.Г.

Юрченко
В.В.