Справа № К-17709/06
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2007-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
липня 2007 року м.
Київ

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Бившевої Л.І., Костенка М.І., Маринчак Н.Є.,
Шипуліної Т.М.

розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Подільському районі м. Києва

на ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 13.03.2006 р.

у справі № 49/251-А
господарського суду міста Києва

за позовом Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва

до 1. товариства з
обмеженою відповідальністю «Укренерго»,

2. товариства з обмеженою відповідальністю
«Техпромкомплект»

про визнання угоди
недійсною та стягнення в доход держави отриманого за угодою товару на суму 27 572,52
грн.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду міста Києва від 27.12.2005 р., залишеним без
змін ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2006 р., в
задоволенні позову ДПІ у Подільському районі м. Києва до ТОВ «Укренерго», ТОВ
«Техпромкомплект» про визнання недійсною усної угоди на загальну суму 27 572,42
грн. з підстав, передбачених ст.49 ЦК УРСР, відмовлено з посиланням на те, що
спірна угода відповідає вимогам закону; рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 19.12.2003 р., на встановлені факти якого посилався позивач,
обґрунтовуючи свій довід щодо укладення ТОВ “Укренерго” оспорюваного договору з
метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, було скасоване ухвалою
Апеляційного господарського суду м. Києва від 17.03.2005 р.; відповідач -1
правильно відтворив господарську операцію, здійснену на виконання зазначеної
угоди, в податковому обліку; на момент звернення податкового органу до суду з
позовом 28.10.2005р. положення статті 49 ЦК УРСР не діяли.

В касаційній скарзі ДПІ у Подільському районі м. Києва просить скасувати
ухвалені по справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду
першої інстанції, вважаючи, що судами попередніх інстанцій порушені норми
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судом встановлено, що між ТОВ «Укренерго» /продавець/ та ТОВ
«Техпромкомплект» /покупець/ була укладена усна угода купівлі-продажу товарів
загальною вартістю 27 572,42 грн., в тому числі ПДВ - 4 595,42 грн. На
виконання цієї угоди ТОВ «Техпромкомлект» здійснило передоплату в зазначеній
сумі, що підтверджується банківською випискою від 30.08.2002р., податковою
накладною № 88 на вказану дату. Накладна від 11.09.2002р. № 00390 засвідчує
поставку перелічених в ній товарів.

Висновок суду про відсутність у відповідача -1 умислу на укладення угоди з
метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, обґрунтований посиланням
на встановлений судом факт ведення ТОВ «Укренерго» податкового обліку за
серпень 2002 року, що відповідає податковому звітному періоду, в якому у
вказаного товариства виникли податкові зобов'язання за першою подією у зв'язку
зі здійсненням ТОВ «Техпромкомлпект» передоплати. При цьому судом встановлено,
що компенсація вартості проданих товарів у сумі 22 977,10 грн. відтворена ТОВ
«Укренерго» у складі валових доходів податкової декларації з податку на
прибуток за ІІІ квартал 2002 року, а податок на додану вартість у сумі 4 595,42
грн. включений до складу податкових зобов'язань в податковій декларації з
податку на додану вартість за серпень 2002 року.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.12.2003 р. у справі №
22-1771/05 за позовом громадянина ОСОБА_1, до ТОВ «Укренерго», третя особа -
ДПІ у Шевченківському районі м. Києва про визнання установчих документів
недійсними, на встановлені яким факти щодо визнання недійсними установчих
документів, свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, свідоцтва
платника ПДВ ТОВ «Укренерго» посилався позивач в обґрунтування доводу стосовно
укладення вказаним товариством спірної угоди з метою, що суперечить інтересам
держави та суспільства, було скасоване ухвалою Апеляційного господарського суду
м. Києва від 17.03.2005 р. з направленням справи на новий розгляд до суду
першої інстанції.

При новому розгляді справи позов ОСОБА_1. до ТОВ «Укренерго» ухвалою
Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2005р. залишено без розгляду.

Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, зі скасуванням рішення
Голосіївського районного суду м. Києва від 19.12.2003 р. посилання податкового
органу на встановлені цим рішенням обставини є безпідставним.

Згідно частин першої та другої статті 18 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то
такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона
знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Будь-яких обставин стосовно того, що ТОВ «Техпромкомлпект» знало або могло
знати про недостовірність відомостей відносно ТОВ «Укренерго», на підставі яких
була здійснена державна реєстрація цього підприємства, судом не встановлено.

Визнання спірної угоди недійсною передбачає встановлення невідповідності
змісту угоди актам цивільного законодавства.

Судом не встановлено фактів, які свідчили б про те, що зміст угоди не
відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків і що
ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за
фінансово-господарськими результатами виконання зазначеної угоди. А відтак суди
дійшли правильного висновку про відсутність підстав для визнання спірної угоди
недійсною згідно статті 49 ЦК УРСР.

Згідно статті 49 ЦК УРСР, чинного до 01.01.2004 р., якщо угода укладена з
метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства, то
при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в
доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди
однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і
все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж
умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто
другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного
стягується в доход держави.

Цивільний кодекс України, який набрав чинності 1 січня 2004 року, серед
правових наслідків вчинення правочину, який порушує публічний порядок, не
встановлює санкцій, аналогічних тим, які були встановлені статтею 49 ЦК УРСР.

Такі санкції за укладення угоди / вчинення господарського зобов'язання / з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, встановлені
статтею 208 Господарського кодексу України.

Згідно частини 1 статті 207 цього Кодексу господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин
з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції / спеціальної
правосуб'єктності /, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Положення статей 207 та 208 Господарського кодексу України слід
застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою завідомо
суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним
засадам суспільства, а тому згідно з частиною 1 статті 203 та частиною 2 статті
215 ЦК України є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, у зв'язку з чим
визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної
податкової служби, вказані в абзаці першому статті 10 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні», можуть на підставі пункту 11 цієї статті
звертатись до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних
за правочинами, вчиненими з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства,
посилаючись на їхню нікчемність. У разі задоволення позову висновок суду про
нікчемність правочину має міститись у мотивувальній, а не в резолютивній
частині судового рішення.

Санкції, встановлені частиною 1 статтею 208 Господарського кодексу України,
не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків, зборів / обов'язкових
платежів / однією із сторін договору. За таких обставин правопорушенням є
несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування таких санкцій
необхідною умовою є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення фіктивного
правочину з метою отримання права на валові витрати і податковий кредит або
удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків.

Оскільки санкції, передбачені вказаною правовою нормою, є конфіскаційними,
стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення
господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є
адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню частини 1
статті 238 Господарського кодексу України. З огляду на це, такі санкції можуть
застосовуватися лише протягом строків, встановлених статтею 250 цього Кодексу.

При укладенні спірної угоди у серпні 2002 року позовна заява була подана до
суду у жовтні 2005 року, тобто вимога про застосування санкцій, встановлених
статтею 208 ГК України, була заявлена за межами граничного річного строку від
вчинення правопорушення, передбаченого статтею 250 цього Кодексу.

З огляду на зазначене висновок судів попередніх інстанцій про відмову в
задоволенні позову є правильним та відповідаючим нормам матеріального права.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва залишити без задоволення, а ухвалу Київського
апеляційного господарського суду від 13.03.2006 р.- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий підпис Усенко
Є.А.

Судді підпис Бившева
Л.І.

підпис Костенко
М.І.

підпис Маринчак
Н.Є.

підпис Шипуліна
Т.М.