Справа № К-19114/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2007 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25
лютого 2004 року у справі за скаргою ОСОБА_1на дії судді Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська Бондаренко Р.В., -

встановила:

В лютому 2004 року ОСОБА_1.
звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії
судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Бондаренко Р.В., що
полягали у недотриманні черговості щодо розгляду поданих ним до суду скарг.

Ухвалою судді апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 лютого 2004 року ОСОБА_1. відмовлено у
прийнятті зазначеної скарги з підстав її непідсудності та направлено за
належністю до Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська.

Не погоджуючись із ухваленим
судовим рішенням, ОСОБА_1. звернувся до Верховного Суду України з касаційною
скаргою в порядку визначеному ЦПК України 1963 року, в якій, посилаючись на
порушення Конституції України та норм процесуального права, просив вказане
судове рішення скасувати.

Ухвалою судді Верховного Суду
України від 19.04.2006 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень
Кодексу адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу з
матеріалами було передано до Вищого адміністративного суду України для
вирішення в порядку касаційного провадження.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у прийнятті скарги
ОСОБА_1., апеляційний суд виходив з того, що згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2484
ЦПК України (в редакції 1963 року) скарги громадян на рішення, дії або
бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб розглядаються судом за місцезнаходженням суб'єкта
оскарження, а відтак цей спір не відноситься до компетенції апеляційного суду
Дніпропетровської області.

Однак, з матеріалів справи видно,
що суд неповно встановив всі фактичні обставини спору і неправильно
прокоментував та застосував у даному конкретному випадку норми процесуального
права, що призвело до постановлення незаконного судового рішення.

Зокрема, судом не було взято до
уваги, що заявник звернувся зі скаргою, якою фактично оскаржуються процесуальні
дії суду, пов'язані зі здійсненням правосуддя, оскарження яких передбачено
процесуальним законодавством України.

Так, заявник подав скаргу в лютому
2004 року, тобто в період дії ЦПК України в редакції 1963 року.

Згідно із ст.ст. 99, 290, 291, 320
цього Кодексу, особи, які беруть участь у справі, мають відповідні процесуальні
права, в тому числі право на оскарження процесуальних рішень, дій або
бездіяльності суду як окремо, так і одночасно з оскарженням рішення суду у
справі в передбаченому цими нормами закону порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність
посадових та службових осіб суду, які шляхом неналежної організації руху справи
поза межами судового засідання створюють перешкоди щодо реалізації
процесуальних прав особам, які беруть участь у справі, можуть бути оскаржені до
суду.

Дійсно, ч.2 ст. 2484 ЦПК
України (в редакції 1963 року) було передбачено, що скарга подається за
місцезнаходженням суб'єкта оскарження.

Між тим, статтею 237 цього ж
Кодексу встановлено, що справи, перелічені в статті 236 цього Кодексу, тобто
ті, які виникають з адміністративно-правових відносин, розглядаються судом за
правилами цього Кодексу, з винятками і доповненнями, зазначеними в главах 30 -
32 цього Кодексу.

У відповідності з роз'ясненнями
викладеними в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами справ за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних, посадових і
службових осіб у сфері управлінської діяльності, які порушують права та свободи
громадян" №13 від 03.12.1997 р., не можуть оскаржуватися до суду в
порядку, передбаченому гл. 31-А ЦПК, рішення, дії чи бездіяльність службових
осіб, зокрема, суду щодо яких кримінально-процесуальним, цивільним
процесуальним законодавством, законодавством про адміністративні правопорушення
встановлено інший порядок судового оскарження.

Зазначений висновок підтверджується
роз'ясненнями наданими Конституційним Судом України в своєму рішенні від 23
травня 2001 року N6-рп/2001 пунктом 4.2 якого визначено, що відповідно до частини
першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише
закону (частина перша статті 129 Конституції України). Виключно законами
України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя
регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні
акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів,
порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у
першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них
судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в
судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий
порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя,
неможливий

Оскільки ОСОБА_1. оскаржувались дії
суду, пов'язані зі здійсненням правосуддя, то судом помилково було застосовано
п.7 ст. 136 ЦПК України 1963 року, оскільки в даному випадку застосуванню
підлягав п.1 ст. 136 ЦПК України 1963 року.

З урахуванням того, що по справі не
вимагається збирання або додаткової перевірки доказів, обставини справи
встановлені судом повно й правильно, але допущено помилку в застосуванні норм
права, - оскаржуване судове рішення на підставі ст. 229 КАС України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в прийнятті скарги з тих
підстав, що вона не підлягає розглядові у судах.

Керуючись п.1 ст. 136 ЦПК України
1963 року, ст.ст. 220, 222, 229, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

постановила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 лютого 2004 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у прийнятті
скарги.

Ухвала набирає законної сили з
моменту підписання та за наявності підстав, встановлених ст. 237 КАС України,
може бути оскаржена до Верховного Суду України.

Судді: