Справа № К-12182/06
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2007-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Брайка А.І., Костенка М.І., Маринчак Н.Є., Федорова М.О.,

при секретарі Гончаренко Р.С.,

за
участю:

представника
відповідача 1 - Твердохліба А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Московському районі міста Харкова

на рішення господарського суду Харківської області від 03 березня
2005 року

та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11
травня 2005 року

у справі № 42/12-05

за позовом Державної податкової інспекції у Московському районі
міста Харкова

до 1. Товариства
з обмеженою відповідальністю «Завод «Почаєвець»,

2. Приватного
підприємства «УкрДонецкТехноСтрой»

про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2003 року ДПІ у Московському районі м. Харкова
звернулась до суду з позовом до ТОВ «Завод «Почаєвець», ПП
«УкрДонецкТехноСтрой» про визнання недійсною угоду, виконану відповідно
до накладної № 14 від 10 вересня 2002 року, накладної № 15 від 10 вересня 2002
року, податкової накладної № 14 від 10 вересня 2002 року по рахунку - фактурі №
16 від 10 вересня 2002 року, податкової накладної № 21 від 23 вересня 2002
року, накладної № 21 від 23 вересня 2002 року по рахунку - фактурі № 23 від 23
вересня 2002 року, податкової накладної № 23 від 25 вересня 2002 року та
накладної № 23 від 25 вересня 2002 року, по рахунку - фактурі № 27 від 25
вересня 2002 року.

Заявою від 22 квітня 2003 року № 1011/9/10-025 позивач
уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсними угоду № 10 від 23 вересня
2002 року на суму 7 233, 36 грн., № 7 від 10 вересня 2002 року на суму 29 121,
60 грн. та № 14 від 25 вересня 2002 року на суму 6 960, 00 грн., укладені між
ТОВ «Завод «Почаєвець» та ПП «УкрДонецкТехноСтрой», виконані відповідно до накладної
№ 14 від 10 вересня 2002 року, накладної № 15 від 10 вересня 2002 року,
податкової накладної № 14 від 10 вересня 2002 року по рахунку - фактурі № 16
від 10 вересня 2002 року, податкової накладної № 21 від 23 вересня 2002 року,
накладної № 21 від 23 вересня 2002 року по рахунку - фактурі № 23 від 23
вересня 2002 року, податкової накладної № 23 від 25 вересня 2002 року та
накладної № 23 від 25 вересня 2002 року, по рахунку - фактурі № 27 від 25
вересня 2002 року.

Справа розглядалась неодноразово.

Заявою від 26 січня 2005 року № 340/9/10-026 позивач
вдруге уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ПП «УкрДонецкТехноСтрой» на
користь ТОВ «Завод «Почаєвець» кошти в сумі 43 314, 96 грн. та стягнути з ТОВ
«Завод «Почаєвець» в доход Державного бюджету отримані від ПП
«УкрДонецкТехноСтрой» за угодами № 7 від 10 вересня 2002 року, № 10 від 23
вересня 2002 року, № 14 від 25 вересня 2002 року та відповідно до накладних №
14 та № 15 від 10 вересня 2002 року, № 21 від 23 вересня 2002 року, № 23 від 25
вересня 2002 року товари загальною вартість 43 314, 96 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03
березня 2005 року в позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду
від 11 травня 2005 року рішення господарського суду Харківської області від 03
березня 2005 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Московському районі м. Харкова,
посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 03
березня 2005 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду
від 11 травня 2005 року, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

В письмовому відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Завод
«Почаєвець», посилаючись на те, що рішення по справі винесені відповідно до
діючого законодавства і згідно з нормами матеріального і процесуального права,
просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення
- без змін.

В судовому засіданні представник відповідача 1
заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив відмовити в її
задоволенні.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про
дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно
до ч. 4 ст. 221 Кодексу адміністративного судочинства не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що
відповідно до ч. 4 ст. 221 Кодексу адміністративного судочинства не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача
1, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання
правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Відповідно до договору купівлі - продажу № 7 від 10 вересня 2002 року,
договору купівлі - продажу № 10 від 23 вересня 2002 року, договору купівлі -
продажу № 14 від 25 вересня 2002 року ПП «УкрДонецкТехноСтрой» в особі
директора ОСОБА_1. зобов'язувався поставити товар ТОВ «Завод «Почаєвець»,
асортимент, кількість та вартість якого передбачена накладними, які є
невід'ємними частинами договорів.

ТОВ «Завод «Почаєвець» згідно накладної № 14 від 10 вересня 2002 року,
накладної № 15 від 10 вересня 2002 року, податкової накладної № 14 від 10
вересня 2002 року по рахунку - фактурі № 16 від 10 вересня 2002 року
перерахувало ПП «УкрДонецкТехноСтрой» 29 121, 60 грн., в тому числі податок на
додану вартість - 4 853, 60 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №
258 від 18 вересня 2002 року, № 257 від 18 вересня 2002 року, про що було
зроблено запис у книзі придбання товарів за № 168 від 10 вересня 2002 року.

ТОВ «Завод «Почаєвець» згідно податковою накладною № 23 від 25 вересня 2002
року та накладною № 23 від 25 вересня 2002 року по рахунку фактурі № 23 від 23
вересня 2002 року перерахувало «УкрДонецкТехноСтрой» 7 233, 36 грн., в тому
числі податок на додану вартість - 1 205, 56 грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 260 від 23 вересня 2002 року, про що було зроблено запис в книзі
придбання товарів за № 172 від 25 вересня 2003 року.

Рішенням місцевого суду Куйбишевського району м. Донецька від 29 липня 2002
року визнано недійсними з моменту реєстрації установчі документи ПП
«УкрДонецкТехноСтрой», а саме: статут, що зареєстрований Міським виконавчим
комітетом м. Донецька за № 04052844ю0080258 від 09 липня 2002 року та рішення
власника від 04 липня 2002 року; визнано недійсним свідоцтво платника податку
на додану вартість № 08039355 від 17 липня 2002 року з моменту видачі;
зобов'язано власника ОСОБА_1. вжити заходів, спрямованих на ліквідацію ПП
«УкрДонецкТехноСтрой». Рішення допущено до негайного виконання. При цьому в
рішенні було зазначено, що реєстрація ПП «УкрДонецкТехноСтрой» здійснена з
порушенням діючого законодавства на підставну особу.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивачем не доведено
наявність у ПП «УкрДонецкТехноСтрой» умислу на укладання угод з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Колегія суддів погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій з огляду
на наступне.

Відповідно
до вимог ст. 49 Цивільного кодексу УРСР, який втратив чинність з 1 січня 2004
року, якщо угода укладена з метою, суперечною інтересам держави і суспільства,
то вона є недійсною.

При
наявності умислу на укладення такої угоди у обох сторін - в разі виконання
угоди обома сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход
держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за
угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне
їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

Цивільний
кодекс України, який набрав чинність 1 січня 2004 року, серед правових
наслідків вчинення правочину, який порушує публічний порядок, не встановлює
санкцій аналогічних тим, які були встановлені ст. 49 Цивільного кодексу УРСР.

Разом з
тим, такі санкції за укладення угоди (вчинення господарського зобов'язання) з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, встановлені
Господарським кодексом України.

Згідно
з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, який набрав чинність з 1 січня
2004 року, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них
господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Положення
статей 207 та 208 Господарського кодексу України слід застосовувати з урахуванням
того, що правочин, який вчинено з метою завідомо суперечною інтересам держави і
суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з
ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України є нікчемним, і визнання
такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової
служби, вказані в абзаці першому ст. 10 Закону України “Про державну податкову
службу в Україні”, можуть на підставі п. 11 цієї статті звертатись до судів з
позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами,
вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,
посилаючись на їхню нікчемність. У разі задоволення позову висновок суду про
нікчемність правочину має міститись у мотивувальній, а не в резолютивній
частині судового рішення.

При
цьому санкції, передбачені ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України,
застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, за умови виконання правочину хоча б однією стороною.
Крім того, однією із обов'язкових умов для застосування цих санкцій є наявність
умислу на вчинення правочинну з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства.

Позивач не спростував той факт, що на момент укладення угод № 7 від 10
вересня 2002 року, № 10 від 23 вересня 2002 року та № 14 від 25 вересня 2002
року ПП «УкрДонецкТехноСтрой» перебувало в Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України та мало свідоцтво платника податку на додану
вартість, а сам по собі факт визнання недійсними установчих документів та
свідоцтва платника податку на додану вартість ПП «УкрДонецкТехноСтрой» не є
підставою для визнання угод такими, що вчинені з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, і не підтверджує наявність умислу у сторін на
укладення таких угод. При цьому ухилення однією із сторін угоди від сплати
податків також не може бути підставою для застосування санкцій, передбачених ч.
1 ст. 208 Господарського кодексу України.

З огляду на вищевикладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про
безпідставність позовних вимог ДПІ у Московському районі м. Харкова та
правомірно відмовили в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові
рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не
допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Московському районі м.
Харкова підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду
Харківської області від 03 березня 2005 року та постанова Харківського
апеляційного господарського суду від 11 травня 2005 року підлягає залишенню без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 220, 221, 223, ч. 1 ст. 224, ст. ст. 230, 231,
ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у
Московському районі міста Харкова залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Харківської області від 03 березня 2005 року та постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 11 травня 2005 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

Головуючий:
_______________________ Л.І. Бившева

Судді:
_______________________ А.І. Брайко

_______________________ М.І. Костенко

_______________________ Н.Є. Маринчак

_______________________ М.О. Федоров