Справа № К-4376/07
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2007-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2007 р. №
К-4376/07

Вищий адміністративний суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка
А.О.

суддів: Брайка
А.І.

Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

Федорова
М.О.

при секретарі судового засідання: Ярцевій С.В.

за участю представників:

позивача: Мамро
О.О., дов. № 1674/9/26-378 від 31.08.2006 р.;

Ковальчук
О.В., дов. № 50/26-37 від 18.05.2007 р.;

відповідача 1: не з'явився;

відповідача 2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної
податкової адміністрації у м. Києві

на ухвалу Київського
апеляційного господарського суду від 02.02.2007 р.

та постанову господарського суду м. Києва від 22.09.2006 р.

у справі № 32/307-А
господарського суду м. Києва

за позовом Державної податкової адміністрації у м. Києві

до 1. Товариства
з обмеженою відповідальністю «Укрспецсплав»

2. Закритого
акціонерного товариства «Укрсплав»

про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 77/08-04
від 02.08.2004 р., договору комісії № 04/08/04 від 04.08.2004 р. та стягнення 9
902 340 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2006 року Державна податкова
адміністрація у м. Києві звернулась до господарського суду м. Києва з позовом
про визнання недійсними, на підставі ст. 207 ГК України, договору
купівлі-продажу № 77/08-04 від 02.08.2004 р. та договору комісії № 04/08/04 від
04.08.2004 р., укладених між відповідачами у справі - ТОВ «Укрспецсплав» та ЗАТ
«Укрсплав» та стягнення з відповідача - ЗАТ «Укрсплав» в доход держави 9902340
грн. відповідно до ст. 208 ГК України.

Постановою господарського суду м. Києва від
22.09.2006 р. у справі
№ 32/307-А, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.02.2007 р., у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення судів попередніх інстанцій
мотивовані тим, що позивачем не доведено наявності умислу у відповідачів, чи
одного з них, на укладення спірних угод з метою приховування від оподаткування
доходів.

Не погоджуючись з вищевказаними судовими
рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ДПА у м. Києві оскаржила їх в касаційному порядку.

В касаційній скарзі
скаржник просить скасувати постанову господарського суду м. Києва від
22.09.2006 р. та ухвалу Київського апеляційного господарського суду від
02.02.2007 р., з мотивів порушення судами норм процесуального права, зокрема,
ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 79, п. 2 ч. 1 ст. 128 КАС України, та направити справу на
новий розгляд.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач
1 та відповідач 2 просили відмовити в задоволенні касаційної скарги, а судові
рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

В судовому засіданні представники позивача
просили задовольнити вимоги касаційної скарги та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Представники відповідачів в судове засідання
не з'явились, своїм процесуальним правом, що передбачене ст. 49 КАС України не
скористались, не зважаючи на те, що були належно повідомлені про день, місце і
час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової
оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Господарськими судами першої та апеляційної
інстанції встановлено, що ТОВ «Укрспецсплав» зареєстроване Святошинською
районною державною адміністрацією у м. Києві як юридична особа 20.08.2003 року,
26.12.2005 року включено до ЄДРПОУ.

ЗАТ «Укрсплав» зареєстроване як юридична
особа 30.01.1997 року виконавчим комітетом Донецької міської ради, 09.06.2005
року включено до ЄДРПОУ.

02.08.2004 року ЗАТ «Укрсплав» (Продавець)
уклало договір купівлі-продажу № 77/08-04 феросплаву в чушках марки ФН 10 ТУУ
27.3-1-2002 в кількості 190 т, 183 т та сплаву алюмінієвого в
зливках марки АБС 12, Л8Н 2118-1976 в кількості 400 т з ТОВ «Укрспецсплав»
(Покупець) загальною вартістю 9 902 340 грн., в
тому числі ПДВ 1 650 390,00 грн., відповідно до специфікації № 1 від 02.08.2004
року на загальну суму 7 234 200,00 грн., в тому числі ПДВ 205 700,00 грн.,
специфікації № 2 від 09.02.2004 року на суму 2 668,140,00 грн., в тому числі
ПДВ 444 690 грн.

04.08.2004 року ТОВ «Укрспецсплав» (Комітент)
та ЗАТ «Укрсплав» (Комісіонер) уклали договір комісії № 04/08/04 згідно якого
Комітент доручив Комісіонеру реалізувати на зовнішньоекономічному ринку
феросплав в чушках марки ФН 10 ТУУ 27.3-1-2002 в кількості 190 т,
183 т та сплав алюмінієвий в зливках марки АБС 12, Л8Н 2118-1976 в кількості
400 т загальною вартістю
6 085 446,00 грн. без врахування ПДВ.

10.08.2004 року Комітент уклав з Комісіонером
додаткову угоду № 1 до договору від 04.08.2004 року, згідно умов якої загальна
вартість товару склала 8 321 898,15 грн. без врахування ПДВ.

Як свідчать матеріали справи, судами
встановлено, що зазначені договори були виконані обома сторонами, про що
свідчать накладна № 254 від 10.08.2004 року, згідно якої ЗАТ «Укрсплав»
передало ТОВ «Укрспецсплав» феросплав в чушках марки ФН 10 у кількості 60,750 т
та сплав алюмінієвий в злитках марки АБС у кількості 52 т на загальну суму 1
466 055,00 грн.; накладна № 255 від 12.08.2004 року, згідно якої ЗАТ «Укрсплав»
передало ТОВ «Укрспецсплав» феросплав в чушках марки ФН 10 у кількості 80,75 т
та сплав алюмінієвий в злитках марки АБС у кількості 156,20 т на загальну суму
2 920 527,00 грн.; накладна № 258 від
16.08.2004 року, згідно якої ЗАТ «Укрсплав» передало ТОВ «Укрспецсплав»
феросплав в чушках марки ФН 10 у кількості 104 т та сплав алюмінієвий в злитках
марки АБС у кількості 182,400 т на загальну суму 3 820 032,00 грн.; платіжні
доручення № 3 та № 4 від 06.09.2004 року, відповідні виписки з особового
рахунку ТОВ «Укрспецсплав», надані Донбаською філією ВАТ «Кредитпромбанк»,
відомості регістрів бухгалтерського обліку ТОВ «Укрспецсплав»; акти
прийому-передачі товару на комісію № 1 від 10.08.2004 року, № 2 від 10.08.2004
року, № 3 від 12.08.2004 року, № 4 від 12.08.2004 року, № 5 від 16.08.2004
року, № 6 від 16.08.2004 року.

Крім того, судами під час розгляду справи
досліджено:

- звіт комісіонера від 25.08.2004 року,
згідно якого на виконання договору комісії № 04/08/04 від 04.08.2004 року ЗАТ «Укрсплав» уклало з
фірмою «Lineston LTD», Англія, контракт № 76 від 06.05.2004 року, за яким
нерезиденту експортовано феросплав в чушках марки ФН 10 в кількості 700 т, а
також додаткову угоду від 06.08.2004 року до цього контракту, відповідно до
якої нерезиденту також передано у власність феросплав в чушках марки ФН 10 в
кількості 373 т.;

- копії вантажно-митних декларацій,
відповідно до яких ЗАТ «Укрсплав» експортувало фірмі «Lineston LTD» феросплав в чушках марки ФН 10; згідно з
відмітками митної служби, задекларована продукція вивезена за межі митної
території України в повному обсязі.

Всі документи від імені ЗАТ «Укрсплав»
підписував директор - ОСОБА_1.

ДПА у м. Києві вважає, що вказаний в
договорах товар - феросплав та алюміній, нікому не передавався, оскільки угоди
були укладені лише на папері, а зазначені дії були спрямовані лише на незаконне
відшкодування податку на додану вартість з Державного бюджету України, а тому
зазначені угоди повинні бути визнанні недійсними на підставі ст. 207 ГК
України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин
справи, прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної
скарги ДПА у м. Києві, з
огляду на слідуюче.

Згідно ч. 1 ст. 207 ГК України, господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним
повністю або в частині. При цьому правові наслідки такої угоди залежать від
наявності умислу у однієї або у обох сторін та від виконання угоди однією чи
обома сторонами.

Судами встановлено, що спірні угоди виконані
обома відповідачами та укладені в межах їх господарської компетенції.

За твердженням ДПА у м. Києві, умисел на
укладення спірних угод з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства,
був лише у ЗАТ «Укрсплав», що підтверджується порушенням кримінальної справи
відносно директора ЗАТ «Укрсплав» ОСОБА_1 за ознаками вчинення ним контрабанди,
в ході розслідування якої слідчим відділом Служби безпеки України встановлено,
що громадянин ОСОБА_2, від імені якого підписана додаткова угода до контракту
від 06.05.2004 р. № 76, укладеного між ЗАТ «Укрсплав» та фірмою «Lineston LTD», до діяльності цієї фірми-нерезидента
непричетний.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний господарський суд, даючи оцінку зібраним у справі
доказам, дійшов вірного висновку, що для норми ст. 207 ГК України, характерними
є такі ознаки як вчинення дій, що об'єктивно призводять до порушення інтересів
держави і суспільства в цілому, а тому в даному випадку повинно бути наявним
порушення вимог саме норм законів та нормативних актів, які визначають
соціально-економічні основи держави і суспільства; наявність суб'єктивного
наміру сторін (чи однієї сторони) порушити вимоги закону, оскільки такі угоди
укладаються з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а
тому для визнання недійсними цих угод необхідно встановити вину сторін (чи
однієї з них) у формі умислу при укладенні угоди; факт наявності суб'єктивного
чинника може мати місце з боку посадових осіб підприємства, а не з боку самої
юридичної особи, а тому суб'єктивний склад правопорушення повинен бути
встановлений компетентним державним органом та підтверджений законодавчо
визначеними засобами доказування.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа
вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено
обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у
вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних
незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини
особи тлумачаться на її користь.

Позивачем не було надано суду належних та
допустимих доказів на підтвердження того, що факт ухилення від сплати податків
конкретними посадовими особами відповідача 2 як особи, щодо наявності у якої
протиправного умислу стверджує позивач, встановлений обвинувальним вироком
суду, що набрав законної сили.

Посилання позивача на факти, встановлені при
розслідуванні кримінальної справи № 1154, порушеної відносно директора ЗАТ
«Укрсплав» ОСОБА_1, а саме, на покази свідка, судами вірно не взято до уваги,
оскільки, відповідно до ст. 72 КАС України, тільки вирок суду в кримінальній
справі, який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду,
що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння, чи
вчинене воно цією особою.

Клопотання позивача про зупинення провадження
у справі до набрання законної сили вироком у кримінальній справі № 1154
правомірно було відхилено судом, оскільки податкова інспекція не надала суду
жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування заявленого клопотання.

За наведених обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивачем не доведено
умислу у відповідачів, чи одного з них, на укладення спірних угод з метою
приховування від оподаткування доходів.

Крім того, суд апеляційної інстанції вірно
звернув увагу на те, що матеріали справи не містять будь-яких належних та
допустимих доказів наявності у ЗАТ «Укрсплав» податкового зобов'язання або
податкового боргу, які виникли внаслідок виконання спірних договорів, а також
доказів, що у період, на який припадає укладення та виконання спірних угод,
відповідачами не подавалась звітність до податкових органів.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи,
судами встановлено, що відповідно до довідки ДПІ у Святошинському районі м.
Києва від 12.04.2005 року №
131/23-50/32594916 про результати документальної перевірки дотримання вимог
податкового законодавства з питання відшкодування податку на додану вартість
ТОВ «Укрспецсплав» за період з 01.08.2004 року по 01.09.2004 року, в тому числі
щодо оподаткування, укладеного з ЗАТ «Укрсплав», договору комісії від
04.08.2004 року № 04/08/04, порушень
податкового законодавства не виявлено та вказано що ТОВ «Укрспецсплав» має
право на заявлене бюджетне відшкодування за серпень 2004 року у розмірі 1 369 478,00
грн.

Також, згідно довідки ДПІ у Святошинському
районі м. Києва від
28.10.2005 року № 246/23-10/32594916 про результати комплексної
перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства Товариством з
обмеженою відповідальністю «Укрспецсплав» за період з 22.08.2003 року по
30.06.2005 року, порушень законодавства не встановлено.

На підставі викладеного вище, колегія суддів
погоджується з правовою позицією судів попередніх інстанцій, що позивачем не
доведено наявність у ЗАТ «Укрсплав» податкового боргу за результатами виконання
спірних договорів, у зв'язку з чим твердження позивача про завдання державі
збитків у вигляді несплачених податків є недоведеним.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що санкції, які передбачені ст. 208 ГК України, застосовуються лише
судом. Це правило відповідає нормі ст. 41 Конституції України, згідно з якою
конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках,
обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією статтею, є
конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення
правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є
цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають
визначенню ч. 1 ст. 238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватись
лише протягом строків, встановлених ст. 250 ГК України.

ДПА у м. Києві звернулась до господарського
суду з позовом про визнання недійсними договору купівлі-продажу від 02.08.2004
р., договору комісії від 04.08.2004 р. та стягнення 9 902 340 грн. лише в липні
2006 р., тобто поза межами строку, передбаченого ст. 250 ГК України.

За таких обставин, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій
дійшли правильних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і
відповідним чином застосували до спірних правовідносин норми матеріального
права, а тому підстав для задоволення касаційної скарги ДПА у м. Києві не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230
Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
адміністрації у м. Києві залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного господарського
суду від 02.02.2007 р. та постанову господарського суду м. Києва від 22.09.2006
р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий (підпис) Рибченко А.О.

Судді (підпис) Брайко А.І.

(підпис) Голубєва
Г.К.

(підпис) Карась О.В.

(підпис) Федоров
М.О.

З оригіналом згідно

Суддя Рибченко
А.О.