Справа № К-1822/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2004
року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2005 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Маріупольської міської ради про скасування рішення виконавчого
комітету та відшкодування шкоди, -

встановила:

В лютому 2004 року ОСОБА_1 звернулася
до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати незаконним рішення
виконавчого комітету Маріупольської міської ради №406 від 24.10.2001 р.
"Про проведення конкурсу на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах
міста Маріуполя юридичними та фізичними особами", стягнувши з відповідача
матеріальну шкоду в розмірі 3500,00 грн. та 10 000,00 грн. моральної шкоди. В
подальшому заявниця уточнила позовні вимоги та просила стягнути 1076,25 грн.
матеріальної шкоди, збільшивши вимоги про відшкодування моральної шкоди до 73
950,00 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала, що
рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради №406 від 24.10.2001 р.
в частині ненадання інвалідам права на пільговий проїзд суперечить постановам
Кабінету Міністрів України 3354 від 17.05.1993 р. та №555 від 16.08.1994 р.,
якими право пільгового проїзду в міському транспорті загального користування
надано інвалідам всіх категорій та груп.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Маріуполя від 24 грудня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного
суду Донецької області від 31 березня 2005 року, позовні вимоги ОСОБА_1 були
задоволені частково - визнано невідповідним вимогам закону рішення виконавчого
комітету Маріупольської міської ради №406 від 24.10.2001 р. в частині ненадання
безкоштовного проїзду інвалідам та стягнуто з виконавчого комітету
Маріупольської міської ради на користь позивачки 1000 грн. моральної
шкоди. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись із постановленими
по справі судовими рішеннями в частині незадоволених позовних вимог ОСОБА_1
звернулася до Верховного Суду України з касаційною скаргою в порядку
визначеному ЦПК України 1963 року, в якій, посилаючись на порушення норм
процесуального права, просила вказані рішення судів в частині відмови у
задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення позову у повному обсязі.

Листом Верховного Суду України від
07.11.05 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу було передано
до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку касаційного
провадження.

Перевіривши рішення судів першої та
апеляційної інстанцій на відповідність нормам матеріального і процесуального
права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з положень ст. 1173 ЦК України, визначивши
розмір виплати, який відповідає п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України
"Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової)
шкоди" від 31.03.1995 р. №4.

Так само слід визнати вірним
висновок суду про безпідставність вимог заявниці щодо відшкодування
матеріальної шкоди, оскільки судом встановлено, що позивачкою не надано
достатньо доказів, які б указували на безпосередній причинний зв'язок дій
відповідача із заподіянням заявниці матеріальної шкоди у розмірі 1076,25 грн.
Вказаний висновок узгоджується з роз'ясненнями, викладеними в пункті 2
постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. N6,
у відповідності з якими при розгляді позовів про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі
особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Щодо вимоги про визнання незаконним
рішення Маріупольської міської ради №348 від 15.09.2004 р. в частині обмеження
права на безоплатний проїзд інвалідів, якою заявниця доповнила свій позов, то
судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що дана вимога не може бути
доповненням до позову, оскільки є самостійною вимогою з іншим предметом
оскарження, яка розглядається шляхом подання нової позовної заяви.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що при ухваленні оскаржуваних рішень судами не порушено норм
матеріального чи процесуального права.

Доводи касаційної скарги зазначений
висновок суду не спростовують.

Відповідно до ч.3 ст. 2201
КАС України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а
рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 грудня
2004 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2005
року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: