Справа № К-26792/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. -
головуючий,

Амєліна С.Є.
- суддя-доповідач,

Весельської Т.Ф.,

Гуріна М.І.,

Кобилянського М.Г.,

при
секретарі Замезі Ю.І.,

з
участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Хропатого Б.П.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 травня
2006 року та ухвалу судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Чернігівської області від 06 липня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про
зобов'язання призначити пенсію,

в с т а н о в и л а :

У березні 2003 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою в
порядку, передбаченому главою 31-А Цивільного процесуального кодексу 1963 року.

Зазначав, що 14 лютого 2003 року, за наявності віку
більше 45 років, загального трудового стажу понад 25 років, з них 13 років 11
місяців 20 днів служби в органах внутрішніх справ, звернувся до УМВС України у
Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років на
підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб», в задоволенні якої відмовлено.

Вважаючи дії суб'єкта владних повноважень такими, що
порушують право на належне пенсійне забезпечення, просив задовольнити скаргу.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова
від 10 травня 2006 року, залишеної без змін ухвалою судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Чернігівської області від 06 липня 2006 року, в
задоволенні скарги відмовлено.

В касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 просив скасувати судові рішення
та постановити нове про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального й процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про
те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач, 1960
року народження, проходив службу в органах внутрішніх справ, після звільнення з
якої продовжував трудову діяльність, що не пов'язана зі службою в органах
внутрішніх справ. На час звернення із заявою про призначення пенсії загальний
трудовий стаж становив понад 25 років, з них 13 років 11 місяців 20 днів служби
в органах внутрішніх справ.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, прийшов до помилкового висновку про те, що
відмовляючи у призначенні пенсії суб'єкт владних повноважень діяв відповідно до
вимог законодавства.

Умови призначення пенсії за вислугу років було визначено
статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб».

Відповідно до пункту «б» зазначеної статті, в редакції,
чинній на час виникнення спірних правовідносин, право на пенсію за вислугу
років мали особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ
звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли
45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а
також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений
з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння,
і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше
12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в
органах внутрішніх справ.

На день звернення до суб'єкта владних повноважень заявник
мав відповідний вік, вислугу років та трудовий стаж, необхідні для призначення
пенсії на підставі пункту “б” статті 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Відмовляючи у призначенні такого виду пенсії суб'єкт
владних повноважень порушив права та законні інтереси позивача.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або
проведення додаткової перевірки доказів, обставини справи судами встановлені
повно й правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального
права, суд касаційної інстанції, згідно зі статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України, скасовує рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і ухвалює нове рішення про задоволення скарги.

Керуючись статтями 223, 229, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від
10 травня 2006 року та ухвалу судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Чернігівської області від 06 липня 2006 року скасувати.

Визнати нечинними дії та зобов'язати Управління
Міністерства внутрішніх справ України у Чернігівській області призначити
ОСОБА_1 пенсію на підставі пункту “б” статті 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб», в редакції Закону України (51-15) від 4
липня 2002 року №51-IV, з дня звернення із заявою про її призначення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня їх відкриття.

Судді:

М.І. Цуркан С.Є. Амєлін Т.Ф. Весельська М.І. Гурін М.Г. Кобилянський