Справа № 2-а-374/2007
Суддя: Боймиструк С.В.
Дата ухвалення: 2007-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа
№ 2-а- 374/07
П О С Т А Н О В А

І
М Е Н
Е М У
К Р А
Ї Н И

25 жовтня 2007 року 12 годин 50 хвилин м. Рівне

Рівненський
окружний адміністративний суд

під головуванням судді:
Боймиструка С.В.

за участю секретаря судового
засідання
Таустік Л.Г.

сторін та інших осіб, що беруть
участь у справі:

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача:
Прищепи О.С.

Березовської
Т.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції в
м. Рівне

про визнання не чинними податкові повідомлення - рішення
від 13 грудня 2006 року

№ /3, №
/3 та від 22 червня 2006 року № /2,

В С Т А Н О В
И В :

Позивач звернувшись до суду з позовом просить визнати не
чинними податкові повідомлення - рішення від 13 грудня 2006 року №
2/3 і № /3 та від

22 червня 2006 року за №
/2.

Вказаними
повідомлення - рішеннями встановлено порушення вимог ЗУ «Про податок з фізичних
осіб» ст.13 ДКМУ « Про прибутковий податок з громадян» в зв'язку з чим визначено
суму податкового зобов'язання ОСОБА_2 з урахуванням штрафних санкцій за
платежем : податок з доходу фізичних осіб - СПД - 1060 грн. 17 копійок.

Крім того, було
встановлено порушення вимог ЗУ «Про податок на додану вартість», в зв'язку з
чим СПД ОСОБА_2 визначено податкове зобов'язання з урахуванням штрафних санкцій
за платежем : податок на додану вартість - 90115 грн. 50 копійок.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги
підтримала та пояснила суду, що її
довіритель діяв на підставі закону, нічого не порушував, вчасно подав
заяву і був переведений на спрощену
систему оподаткування. При цьому, ДПІ ніяких претензій до її довірителя не мала
щодо обсягу виручки при спрощеній системі оподаткування за попередній звітний
період. Також представник позивача зазначила, що відповідно до чинного
законодавства, суб'єкт малого підприємництва - фізична особа , яким є її
довіритель, що сплачує єдиний податок, не є платником ряду податків і зборів,
до числа яких належить і податок на додану вартість та податок з доходів
фізичних осіб. Просить позов задовольнити.

Представники відповідача позов не визнали та заперечують його з тих підстав, що згідно ч.2
ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03 липня 1998 року № 727/98 (із
змінами та доповненнями), спрощена система оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх сімей перебуває не більше 10 осіб та
обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тисяч гривень…

В даному випадку має місце перевищення
граничного розміру отриманої виручки, а саме позивачем за 2004 календарний рік
було отримано виручку в розмірі 606 663 грн.

47 коп., отже позивач не мав права подавати
заяву про перехід на спрощену систему оподаткування та перебувати на даній системі
оподаткування на протязі 2005 року. Щодо податку на додану вартість, то має
місце порушення Закону України «Про податок на додану вартість», а саме при
перевірці було встановлено, що станом на 23 лютого 2005 року позивачем було
отримано дохід в розмірі 116 627 грн. 92 коп., а за таких обставин позивач
підпадає під визначення платника податку на додану вартість, передбаченого ст.
2 Закону України «Про податок на додану вартість».

Також
представники відповідача зауважили, що
інспектор, який видає свідоцтво про право сплати єдиного податку не
уповноважений перевіряти діяльність, а також доходи приватного підприємства і
не може їх прослідкувати, а на підставі заяви приватного підприємства видає
вищевказане свідоцтво.

За
таких обставин представники відповідача просять повністю відмовити в
задоволенні позовних вимог СПД ОСОБА_2.

Заслухавши
учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні
позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва» від 03 липня 1998 року № 727/98 ( із змінами та
доповненнями) спрощена система оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх сімей перебуває не більше 10 осіб та
обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тисяч гривень…

Як
вбачається зі звіту за 2004 рік, поданого 05 січня 2005 року до ДПІ в м. Рівне
позивачем, обсяг його виручки складає 606 663 грн. 47 коп., отже відповідно до
вищевказаного Указу Президента приватний підприємець ОСОБА_2 не мав права
перебувати на протязі 2005 року на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно
до ст.. 5 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва» від 3 липня 1998 року передбачено, що у разі
порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Указу (в якій йдеться саме про
граничний розмір виручки, який складає 500 тисяч грн.), платник податку повинен
перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з
наступного звітного періоду (кварталу).

При проведенні планової документальної
перевірки дотримання платником податків ОСОБА_2 вимог податкового законодавства
за період з 01 квітня 2004 року по 31 березня 2006 року ДПІ у м. Рівне складено
акт перевірки № 148 від 13 червня 2006 року.

На
підставі вказаного акту ДПІ у м. Рівне прийняла та надіслала позивачу
повідомлення-рішення від 13 грудня 2006 року за № /3 про сплату 58717
грн. податку на додану вартість та 31398 грн. 50 коп. штрафних санкцій, від 13
грудня 2006 року за №/3 про сплату 1060 грн.17 коп. податку з доходів
фізичних осіб (а.с.7,9).

Відповідно Закону України «Про податок на додану вартість» (станом на 01
січня 2005 року), платником податку є: особа, обсяг оподаткованих операцій з
поставки товарів (робіт, послуг) якої
протягом будь-якого періоду з останніх
дванадцяти календарних місяців перевищував 3600 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Законом України "Про податок з
доходів фізичних осіб " № 889-ІУ визначено якщо норми інших законів містять посилання на
неоподатковуваний мінімум, то для цілей їх застосування використовується сума у розмірі 17
гривень, крім норм адміністративного та кримінального
законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума
неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної
пільги, визначеної підпунктом 6.1.1 пункту
6.1 статті 6 цього Закону для відповідного року (з урахуванням положень пункту 22.4 цієї статті).

Платником податку на додану вартість
має бути особа, обсяг оподатковуваних операцій
якої за дванадцять календарних місяців перевищує 61200 грн.

При проведенні перевірки було
встановлено, що станом на 23 лютого 2005 року

ПП ОСОБА_2 було отримано дохід в розмірі 116 627,92 грн., що відповідно перевищує
гранично допустиму суму.

Отже, з 23 лютого 2005 року ПП ОСОБА_2 підпадає під
визначення платника податку на додану вартість відповідно до ст. 2 Закону
України «Про податок на додану вартість».

Щодо вимог позивача про визнання не чинним податкового
повідомлення-рішення № /2 від
22 червня 2006 року, то позивачем не подано доказів на підтвердження цієї
вимоги та пропущено встановлений річний термін звернення до суду.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 9 цього Закону України «Про систему оподаткування» платники податків і
зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні
суми податків і зборів
(обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

Крім того, відповідно до п.17.3. ст.17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» сплата (стягнення) штрафних санкцій, прирівнюється до сплати (стягнення) податку.

За
наведених обставин, позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до
задоволення.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в м. Рівне про
визнання не чинними податкові повідомлення - рішення від

13
грудня 2006 року № /3, № /3 та від 22 червня 2006 року

№
/2 відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо
заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була
подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути
оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої
інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається
протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції подається протягом 20-ти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий: підпис

Постанова
законної сили не набрала.

Суддя
С.В. Боймиструк