Справа № 2а-352/2007
Суддя: Берещанський Ю.В.
Дата ухвалення: 2007-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а - 352/2007 рік
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 травня 2006
року

Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у складі: судді - Берещанського Ю.В.
при секретарі - Мотва А.С. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі
суду в м.
Ялта адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1до Комітету з охорони
культурної спадщини Автономної
Республіки Крим, про
визнання неправомірними дій
по видачі висновку
про неможливість відводу
земельної ділянки і
зобов'язання виконати необхідні
дії по узгодженню
можливості відводу земельної ділянки,

встановив:

Позивач просить суд визнати неправомірними дії
Комітету з охорони культурної
спадщини Автономної Республіки
Крим (далі Комітет) по видачі
йому листа - висновку № 10794
від 23 жовтня 2006 року
про фактичну неможливість
відводу земельної ділянки площею 0,01
га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу, а також
зобов'язати Комітет виконати
дії по узгодженню
йому можливості відводу
вказаної земельної ділянки за
вказаною адресою для
указаної ним мети. Позовні вимоги мотивовані тим, що
висновком Комітету відмовлено в узгодженні відведення земельної ділянки у
зв'язку з тим, що вона розташована в охоронній зоні с. Масандра і нове
будівництво не передбачено. Вважає, що вищезазначена земельна ділянка не
відноситься до охоронної зони, у якій заборонено будівництво.

Представник Комітету
з охорони культурної
спадщини АРК у судове засідання не
з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, його
явка була визнана судом необов'язковою.

Дослідивши докази
суд, вважає, що позовна заява
являється законною та обґрунтованою і підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України
завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів держаної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі, на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням
Ялтинської міської ради №206 від 07 червня 2004 року ОСОБА_1 надано дозвіл на
складання проекту відводу земельної ділянки орієнтованою площею 0,01 га для
будівництва та обслуговування індивідуального гаражу за адресою:АДРЕСА_1

У процесі розробки проекту відводу земельної
ділянки на виконання вимог ч. 9 ст. 118 ЗК України позивачем отримані
узгодження головного архітектора Ялтинського міськвиконкому, Ялтинської СЕС,
Управління екологічної інспекції Південнокримського регіону, Виробничого підприємства водопровідно -каналізаційного
господарства південного берегу Криму, Ялтинського
міського управління земельних ресурсів.

З висновків головного архітектора Ялтинського
міськвиконкому: від 07 вересня 2004 року та управління екологічної інспекції
Південно­кримського регіону № 0430-63/3 від
01 березня 2004 року слідує, що земельна ділянка, проект землеустрою
якої розробляється ОСОБА_1, розташована згідно з Генпланом Великої Ялти,
будівель за червоною лінією не має, не є об'єктом природно-заповідного фонду та
природоохоронного призначення.

Відповідно до ч.
6 ст. 123 Земельного
кодексу України проект
відведення земельної ділянки
погоджується із землекористувачем, органом з охорони
культурної спадщини .

Республіканським комітетом з охорони культурної спадщини Автономної
Республіки Крим 23 жовтня 2006 року
за № 10794 позивачу
видано висновок про неможливість відведення
зазначеної земельної ділянки на підставі
Постанови Уряду АР Крим
№ 330 від 16 листопада
1995 року „Про затвердження
історико-архітектурного опорного плану
та комплексного охоронного
зонування пам'ятників історії, культури та
природи адміністративного району
“Великої Ялти”, оскільки земельна ділянка входить в зону охоронного
ландшафту с. Масандра (зона 24), режим
якої не передбачає нового
будівництва.

Разом з тим, пункт 3 статті 32 Закону України
„Про охорону культурної спадщини", містить не безумовну заборону на
здійснення містобудівних, архітектурних або ландшафтних перетворень,
будівельних, меліоративних, шляхових, земельних робіт на охоронюваних
археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток, історичних, ареалів
населених місць, занесених до списку історичних населених місць України, а лише
на здійснення робіт без дозволу органа охорони культурної спадщини.

Статтею 1 Закону України „Про охорону
культурної спадщини" встановлено, що зона охоронюваного ландшафту
встановлюється навколо пам'ятків.

Згідно зі статтями 2, 32 Закону України „Про
охорону культурної спадщини" зазначені зони повинні бути визначені
топографічно.

Але у матеріалах справи відсутні докази того,
що межі охоронної зони № 24 є винесеними в натурі на місцевості, існує
картографічний матеріал, що дозволяє встановити розташування відповідних меж.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 КАС України
усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Розгляд
і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом
їх переконливості.

У суду не має доказів того, що в районі
вищезазначеної земельної ділянки орієнтованою площею 0,01 га, розташованої в
АДРЕСА_1, щодо якої позивачем
здійснювалися заходи по відведенню, знаходяться будь-які пам'ятники та що
спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель історико-культурного
призначення, а саме - до зони охоронюваного ландшафту (зони № 24), також
відсутні документи про включення спірної земельної ділянки до Державного
реєстру нерухомих пам'яток України, державних земельних кадастрів, планів
землекористування, проектів землевпорядження та іншої проектно-планувальної
документації, межі охоронної зони не визначені на місцевості в натурі, охоронне
свідоцтво не видавалося, таким чином суд
дійшов висновку про те, що цей факт виключає можливість встановлення наявності
зони охоронюваного ландшафту в районі спірної земельної ділянки.

Згідно довідки Ялтинського міського
управління земельних
ресурсів № 3657-210-25
від 27 вересня 2004 року
про склад земельних угодій за
статичним звітом Державного комітету України
по земельних ресурсах „Облік
землі” (форма 6-зем) земельна
ділянка площею 0, 01 га
розташована за адресою: АДРЕСА_1, значиться по
обліку: - рядок 3.16
(шифр 57) „жилищно -експлуатаційні організації”, по виду земельних угідь
- графи 34,35: „ житлова забудова одно та двоповерхова.

Таким чином, дослідивши всебічно,
повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх
належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов
обґрунтованим та підлягаючим
задоволенню.

На підставі
викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 9, 17; 160-163 КАС
України; ст. ст. 118, 123 ЗК
України; ст. ст. 1, 2, 32 Закону
України „Про охорону
культурної спадщини”, ст. 16 ЦК
України; ст. ст. 19, 55 Конституції України,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1- задовольнити.

Визнати неправомірними дії Комітету
з охорони культурної
спадщини Автономної Республіки Крим
по видачі ОСОБА_1висновку № 10794 від 23.10.2006 року про неможливість відводу
земельної ділянки площею 0, 01 га
за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва
та обслуговування індивідуального гаражу та зобов'язати Комітет
з охорони культурної
спадщини АРК виконати
необхідні дії по
узгодженню ОСОБА_1можливості відводу зазначеної земельної
ділянки.

Постанова суду
може бути оскаржена
в апеляційному порядку в
Апеляційний суд АРК
через Ялтинський міський
суд в порядку та строки
передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: