Справа № 2-а-76/2007
Суддя: Литвин О.В.
Дата ухвалення: 2007-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-76/2007
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2007 року Рокитнянський районний
суд Київської області в складі :

головуючого - судді Литвина О.В.

при секретарі - Киричок
В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
смт. Рокитне адміністративну справу
за позовом
ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення
Рокитнянської райдержадміністрації

про стягнення недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення та
одноразової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду, позивач посилається, що вона являється учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1 та інвалідом ІІІ групи.
Інвалідність спричинена захворюванням, яке пов»язане з ліквідацією наслідків
аварії на ЧАЕС. Відповідно до ст.. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона має право на щорічну допомогу на оздоровлення
в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат та на одноразову компенсацію
розміром 30 мінімальних заробітних плат. Виплату даної допомоги проводить
відповідач. Вважає, що виплата та такої допомоги повинна проводитися, виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати, яка мала
місце у 2007 році - 440-00 грн. 20.08.2007 року та 28.08.2007 року він
направляла звернення до відповідача з проханням надати довідку про суми
проведених виплат та вимогою провести виплати не донарахованих сум допомоги на оздоровлення та одноразової
компенсації. Відповідач їй відмовив.

Просить стягнути з відповідача на свою користь 6600-00 грн. щорічної
допомоги на оздоровлення та 13200-00 грн. одноразової компенсації, а всього
19800-00 грн. з урахуванням виплачених
сум таких компенсацій.

Будучи належним чином повідомленим, позивач в судове засідання не з»явилася
та подала заяву, якою позов підтримала
та просила розглянути справу у її
відсутності.

Не направив свого представника у судове засідання і відповідач, будучи
належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, направивши
натомість до суду заяву, якою позов не визнав та просив розглянути останній у
відсутності його представника.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є потерпілою від наслідків
аварії на ЧАЕС категорії 1 та інвалідом ІІІ групи з 1999 року. Причиною
інвалідності стало захворювання,
пов»язане з наслідками аварії на
ЧАЕС, а не з ліквідацією її наслідків, як посилається позивач. Відповідачем
проводилися нарахування та виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення,
що передбачено ст..48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. На даний час відповідачем
вказана допомога виплачена в таких розмірах: за 2004 рік - 26-70 грн., за 2005
рік - 120-00 грн., за 2006 рік - 120-00 грн.,
а всього позивачем отримано за три роки
266-70 грн. Зазначена допомога на
оздоровлення виплачена відповідачем в тих розмірах, які встановлені постановою
КМ України від 26.07.1996 року за № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період до 2005 року, та
постановою КМ України від 12.07.2005
року за № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період з 2005 року.

Викладене підтверджується наявними у
справі та оглянутими у судовому засіданні письмовими доказами, якими є:

§ Посвідчення
особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на ім.»я
позивача;

§ Копія вкладки № 189413 до посвідчення
громадянина (ки), який (яка) постраждав (ла) внаслідок Чорнобильської катастрофи;

§ Копія витягу з акту огляду МСЕК КИО-1 №100860;

§ Лист відповідача № 07-860 від 02.10.2007 року;

§ Довідка відповідача №36 від 23.10.2007 року.

Відповідно до ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачені
нарахування та виплата щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам третьої
групи в розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат. Обов»язок по нарахуванню та виплаті такої допомоги покладено
на органи соціального захисту населення по місцю проживання громадян.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до положень ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України
у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента
України.

Частина перша статті 9 КАС України визначає, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов”язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Розмір допомоги на оздоровлення, визначений вказаними вище постановами КМ
України, суперечить вимогам ст.48 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 89 ЗУ «Про
Держаний бюджет України на 2004 рік встановлений з 1 січня 2004 року розмір
мінімальної заробітної плати 205 грн. на місяць, з 1 вересня 2005 року 237 грн. на місяць.

Статтею 83 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2005 рік” установлений з 1 січня 2005 року розмір
мінімальної заробітної плати в сумі 262 грн. на місяць, з 1 квітня 2005 року - 290 грн., з 1 липня
2005 року - 310 грн., з 1 вересня 2005 року -332 грн.

Статтею 82 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2006 рік» встановлений з 1
січня 2006 року розмір мінімальної заробітної плати 350 грн. на місяць, з 1
липня 2006 року 375 грн. на місяць, з 1 грудня 2006 року 400 грн. на місяць.

Вказані Закони, окрім Закону України
«Про державний бюджет України на 2006 рік», не мали обмежень щодо застосування
ст.48 Закону “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, яка передбачає право позивача на щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Зважаючи, що закони України мають вищу юридичну силу над урядовими
нормативними актами, суд приходить до висновку, що при вирішенні даного спору
підлягають застосуванню саме положення ст.48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та
положення зазначених вище Законів про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати, а не постанови КМ України від 26.07.1996 року за № 836 “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та від 12.07.2005 року за №
562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Такий висновок суду узгоджується з положеннями ч.4 ст.9 КАС України в тім, що у разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Разом з тим, суд не знаходить неправомірною відмову відповідача провести
нарахування та виплату позивачу допомоги на оздоровлення за 2006 рік,
оскільки дію абзацу другого частини
четвертої статті 48 зупинено на 2006 рік в
частині виплати компенсацій
і допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно
із Законом України N 3235-IV від 20.12.2005
року.

Враховуючи наведене суд знаходить
неправомірними дії відповідача в частині відмови у нарахуванні та виплаті
позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, що визначений ст..48 ЗУ
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” за 2005-2005
роки та приходить до висновку, що остання має бути стягнута з відповідача на
користь позивача за вказаний період, виходячи з розміру мінімальної заробітної
плати, який мав місце на час нарахування
та виплати такої допомоги позивачу. Всього позивачу підлягало до нарахування та
виплати за 2004 рік - 1185 грн., за 2005 рік - 1750 00 грн., а всього за весь
період позовних вимог -2935-00 грн. Враховуючи суму добровільно виплаченої
позивачу допомоги розміром 146-70 грн.,
до примусового стягнення з відповідача підлягає сума розміром
2788-00 грн.

Вимоги позивача про стягнення з
відповідача на її користь одноразової компенсації як учаснику ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, інваліду ІІІ групи в сумі 13200-00 грн. за встановлених обставин справи не
ґрунтуються на законі, оскільки виплата такої допомоги за вимогами ст.. 48
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена лише особі, яка має третю
групу інвалідності та являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Позивач такою особою не являється, а тому
заявлені нею вимоги щодо виплати одноразової компенсації мають бути
залишені без задоволення.

Таким чином позовні вимоги підлягають до частково задоволення.

Доводи позивача про необхідність проведення виплати щорічної допомоги на оздоровлення за
2004-2005 роки, виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати, що мала місце у 2007 році, судом не приймаються,
оскільки позивач на переконання суду невірно тлумачить вимоги ст..48 Закону
України щодо вибору розміру мінімальної заробітної плати для проведення
нарахування та виплати не отриманих ним в повному обсязі щорічної допомоги на
оздоровлення та одноразової компенсації.

Суд не знаходить підстав для обговорення питання про пропущення позивачем
строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України, оскільки на цьому
не наполягав відповідач.

На підставі ст.4 Декрету КМ “Про державне мито” позивач звільнений від
сплати судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст.19, 113 Конституції України, ст.48, 62 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, ст.ст.6, 9, 17, 89, 99, 100,
158-163, 185, 186 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту
населення Рокитнянської райдержадміністрації про відмову у проведенні
перерахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової
компенсації ОСОБА_1.

Позов ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення
Рокитнянської райдержадміністрації про стягнення недоотриманих сум щорічної
допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Рокитнянської районної державної
адміністрації на користь ОСОБА_1 2788-00
грн. недоотриманої суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Звільнити позивача від сплати
судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного адміністративного суду
Київської області через Рокитнянський районний суд протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана до суду протягом
десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя