Справа № 22-а-1675/2007
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2007-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Справа №
Головуючий 1 інстанції:Бакланов Р.В.
Доповідач 2 інстанції: Подобайло З.Г.
Постанова

Іменем України

20 грудня 2007 року

м. Харків

Колегія
суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді -
Мельнікової Л.В.

Суддів -
Подобайло З.Г., Сіренко О.І.

при секретарі: Спесивцева О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Сумського обласного військового комісаріату на
постанову Лебединського районного суду Сумської області від 19 червня 2007року
по справі № 2-а-38/07

за позовом ОСОБА_1

до Сумського
обласного військового комісаріату,

про
відміну рішення комісії про відмову визнання учасником бойових дій

встановила :

Позивач,
ОСОБА_1, звернувся до Лебединського районного суду Сумської області з позовною
заявою до Сумського обласного військового комісаріату про встановлення статусу
учасника бойових дій, мотивуючи свої вимоги тим, що з 21 серпня 1968 року- він
проходив військову службу у військовій частині польова пошта 31924 на посаді
телеграфіста телефонної апаратури.

Постановою
Лебединського районного суду Сумської області від 19 червня 2007року по
справі № 2-а-38/07 за позовом ОСОБА_1до
Сумського обласного військового комісаріату про відміну рішення комісії про
відмову визнання учасником бойових дій, позовні вимоги задоволено.

З даною
постановою відповідач не згоден та вважає, що рішення Лебединського районного
суду повністю є необґрунтованим і незаконним. Скаржник вважає, що суд не
з'ясував обставини, що мають значення для справи, не застосував необхідні норми
права, не врахував той факт, що по -
перше до постанови КМУ від 1996 р. № 458, наказу Міністра Оборони від
26.07.1996 року № 208 встановлення відповідного статусу ветерана війни покладено
на відповідні комісії. Це право є виключним. Тому і відповідні факти участі у
бойових діях, забезпеченні бойової діяльності військ і в цілому проходження
військової служби встановлюють відповідні комісії.

Скаржник
вказує , що дана позиція висвітлена і в постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.95 р. № 5, де суди не можуть встановлювати факти проходження
військової служби, факти участі в бойових діях і віднесення осіб до ветеранів
війни. Дане право надане виключно відповідним комісіям.

По-друге
, при винесенні позитивного рішення суду виникає незрозуміле питання, як дане
рішення може використовуватися як доказ при винесенні комісією відповідного
рішення, оскільки визначено, які документи є підставою для встановлення
відповідного статусу.

По -третє
, відповідно до п.2 ст.6 Закону України від 22.10.1993 року " Про ,статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасниками бойових дій
визнаються військовослужбовці Радянської Армії, які за рішенням Уряду
колишнього Союзу РСР проходили службу в державах, де в цей період велися бойові
дії і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ
(флотів). Скаржник не заперечує, що громадянин ОСОБА_1 перебував на території
Чехословаччини, де відповідно до переліку держав і періодів бойових
дій затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України
від 08.02.1994 року № 63 велися бойові дії, але ж він відповідно до
архівних документів участі у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності
військ не брав, а лише зазначено, що військова частина де він служив виконувала
тактичні завдання. Крім зазначеного архівного документу заявник не надавав
інших доказів. Комісія розглядала дане питання в межах тих доказів, які
представив заявник, а це була виключно архівна довідка.

Але , як
вважає скаржник , суд не врахував це, а взявся за справу, яку не повинен
робити, суд почав брати інші докази, про які комісія не знала і не брала до
уваги і цим самим встановив позивачу відповідний статус.

Тому,
скаржник вважає , що показання свідків
не можуть братися до уваги судом в зв'язку з тим, що комісія дані докази не
розглядала.

На
підставі вищевикладеного, скаржник просить скасувати Постанову Лебединського
районного суду Сумської області від 19 червня 2007 року справа № 2-а- 38, як не
законну і постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог
в зв'язку з необґрунтованістю.

В судове
засідання представник відповідача не з'явився був повідомлений належним
чином, про що свідчить поштове повідомлення.

Позивач в судовому засіданні проти скарги не
заперечує, надаючи усні пояснення.

Заслухавши
суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи ,
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було встановлено та він
виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача
про встановлення статусу учасника бойових дій, мотивуючи свої вимоги тим, що з
21 серпня 1968 року- він проходив військову службу у військовій частині польова
пошта 31924 на посаді телеграфіста телефонної апаратури. За наказом
Міністерства оборони СРСР військова частина польова пошта 31924 була направлена
для надання інтернаціональної допомоги Чехословацькому народу на підставі
наказу № 07 від ї 1.11.1968 року. З 21 серпня по 12 листопада 1968 року
ОСОБА_1, брав участь у бойових діях в м. Карлові Вари, де забезпечував зв'язок
між військовими частинами. За зразкове виконання поставленого завдання усьому
особовому складу військової частини польова пошта 31924, яка брала участь у
виконанні інтернаціонального обов'язку по захисту соціалістичних завоювань в
ЧРСР наказом Міністерства оборони СРСР № 242 від 17.10.1968 р., була оголошена
подяка. У березні 2007 року позивач звернувся до Сумського обласного
військового комісаріату із заявою про встановлення статусу учасника бойових дій
на що отримав відмову. У зв'язку з наведеним ОСОБА_1. вимушений звернутися до
суду позовом до Сумського обласного військового комісаріату про встановлення
статусу учасника бойових дій.

ОСОБА_1 7 вересня 1967 року був призваний до
збройних сил СРСР та проходив військову службу в військовій частині №31924
(копія військового квитку на а.с. 7-10). Згідно архівної довідки, Центрального
архіву Міністерства Оборони Російської Федерації №4/91393 (а.с. 12) по архівним
документам встановлено, що він проходив службу у військовій частині №31924 в
період з 16 жовтня 1967 року по 2 грудня 1969 року у військовому званні рядовий
особовий склад частини притягувався до надання інтернаціональної допомоги
Чехословацькому народу. Наказом міністра оборони СРСР №242 від 17 жовтня 1968
року за відмінне виконання задачі всьому особовому складу оголошено подяку.

З показів
свідків у суді першої інстанції ОСОБА_2, ОСОБА_3, які є учасниками бойових дій,
та свідка ОСОБА_4. вбачається, що вони разом з позивачем проходили військову
службу та перебували з ним в Чехословаччині.

Судом
першої інстанції встановлено , що позовні вимоги витікають із адміністративних
правовідносин і на підставі ст. 4-6 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», Переліком держав і періодів бойових дій на їх
території затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994
р. N 63, тому підлягають задоволенню.

Таким
чином, суд дійшов висновку про протиправніеть рішення комісії Сумського
обласного військового комісаріату по розгляду питань пов'язаних із
встановленням статусу ветеранів війни на засіданні якої була розглянута його
заява про встановлення статусу учасника бойових дій від 26 січня 2000 року.

З такими
висновками суду не можна погодитися.

Відповідно
до ч. 1 Положення про комісії по розгляду питань, пов'язаних із встановленням
статусу ветеранів війни та визначення осіб, на яких поширюється чинність Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», затвердженого наказом Міністерства юстиції
України 28.08.1996 року за № 484/509, на комісії покладається, зокрема.,
вирішення питань про встановлення статусу учасника бойових дій стосовно всіх
категорій громадян, крім пенсіонерів Служби безпеки України, Міністерства
внутрішніх справ України, Національної гвардії України та Цивільної оборони
України. У своїй діяльності комісії керуються конституцією України, Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», іншими
законами України, указами, розпорядженнями Президента України, постановами
Верховної Ради України, постановами Кабінету Міністрів України, нормативно -
правовими актами МО України.

Порядок
розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника бойових дій і
прийняття відповідних рішень визначений Постановою Кабінету Міністрів України №
458 від 26.04.1996 року та наказом Міністерства Оборони України від 26.07.1996
року.

Згідно
вказаних нормативно-правових актів встановлення відповідного статусу ветерана
війни є компетенцією відповідних комісій. Комісія виносить рішення колегіально,
рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більшість членів
комісії від її загального складу.

Позивач
просить визнати його учасником бойових дій, як особа що брала участь у бойових
діях на території інших країн.

Але
відповідно до ст. 6 п. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту, обов'язковою умовою надання відповідного статусу є
участь у бойових діях чи забезпечення бойової діяльності військ.

Відповідно
до архівної довідки (аркуш справи 5),
позивач проходив службу
у військовій частині №31924 в період з 16 жовтня 1967 року по 2 грудня
1969 року у військовому званні рядовий особовий склад частини притягувався до
надання інтернаціональної допомоги Чехословацькому народу.

Але даних
про те, що позивач безпосередньо брав участь у бойових діях, чи забезпечував
бойову діяльність військ не має. Надання
інтернаціональної допомоги Чехословацькому народу і ведення бойових дій не
тотожні поняття. Доказів що його частина він, чи якась інша частина , вела
бойові дії і в її забезпеченні брав участь
позивач не має.

З
вищенаведених підстав , відповідачем
правомірно було відмовлено позивачу в наданні статусу учасника бойових
дій.

На
підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що постанова суду першої інстанції та позовні
вимоги є необґрунтованими .

Враховуючи
вищенаведене, постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права та на підставі п. 2 та п. 4 ст. 202 КАС
України підлягає скасуванню, а позов не підлягає задоволенню.

Керуючись
ст. ст. 160, 195, 196, 198, п. 2, п. 4 ст. 202, ст. ст. 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу Сумського обласного
військового комісаріату на постанову Лебединського районного суду Сумської
області від 19 червня 2007року по справі
№ 2-а-38/07 задовольнити.

Постанову Лебединського районного суду
Сумської області від 19 червня 2007року по справі № 2-а-38/07
скасувати .

У задоволенні позову ОСОБА_1до Сумського обласного
військового комісаріату про відміну рішення комісії про відмову визнання
учасником бойових дій відмовити.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку
протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та підписано 25 грудня 2007 року.

Головуючий
Мельнікова Л.В.

Судді
Подобайло З.Г.

Сіренко О.І.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя Харківського апеляційного

адміністративного
суду
Подобайло З.Г.