Справа № 6/77
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2007-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№ 6/77
Окружний адміністративний суд міста
головуючого - суддіДобрянської Я.І.
секретаря судового засідання Коваль
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за позовом
Державна податкова інспекція у
Подільському районі м.Києва
Товариство з обмеженою відповідальністю
"Сектор Крон" Товариство з
обмеженою відповідальністю "Українська аграрно-хімічна
визнання недійсним договору
За участю представників сторін
Позивача Шевченко О.О. (довіреність
від 07.08.2007 р. № 4839/9/10); Перепелюк О.В (довіреність від 06.07.2007 р. № 4301/9/10)
Відповідача Юшко О.В. (довіреність
від 25.06.2007 р. № 7)
Відповідача 2 не з'явилися
На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України
в судовому засіданні 10.12.2007 р. проголошено вступну та резолютивну частини
СПРАВИ:
До Окружного адміністративного суду
м. Києва звернулася Державна податкова
інспекція у Подільському районі міста
Києва з позовом до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Сетор
Крон»та відповідача 2
Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна
компанія»про визнання недійсним договору, укладеного між цими сторонами.
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначає, що вказаний договір був укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, з огляду на той факт, що рішенням Подільського районного
суду м. Києва від 13.06.2005 р. по справі № 2-1598 визнано недійсними установчі
документи, статут та свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану
вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Сетор Крон». Також, відносно
засновників відповідача 1 ТОВ «Сетор Крон» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушено
кримінальну справу № 57-732 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 27 та ч.
1 ст. 105 Кримінального кодексу України.
На думку представника позивача,
вказані дії контрагентів за даним договором, призвели до ненадходження коштів
до бюджету (несплата податкових зобов'язань з податку на додану вартість).
В ході судового розгляду представник
позивача надав заяву про зміну позовних
вимог та просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сетор
Крон»суму податку на додану вартість в розмірі 2000,00 грн. отриману за
Представники відповідача 1 Товариства
з обмеженою відповідальністю «Сетор Крон»в судове засідання не з'явилися, заперечень по справі не надали, хоча були
повідомлені належним чином. Позивачем розміщено оголошення в газеті «Голос
України»від 04.12.2007 р. № 225 про виклик відповідача ТОВ «Сетор Крон»в судове
засідання (докази наявні в матеріалах справи).
Представник відповідача 2 Товариства
з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія»проти
позовних вимог щодо визнання недійсним договору
шляхом обміну документами на суму 10 000,00 грн. заперечує та в
обґрунтування заперечень посилається на наступне.
ТОВ «Українська аграрно-хімічна
компанія», діючи відповідно до Закону
України «Про обіг векселів в Україні»від 05.04.2001 р. № 2374-ІІІ, провело
20.12.2002 р. Платіжним дорученням від
грн. Контрагент на час здійснення правочину, ТОВ «Сетор Крон»був включений до Єдиного реєстру підприємств,
установ та організацій України, а діючим законодавством не передбачено
обов'язок сторони здійснювати перевірку установчих документів
Тому, на думку відповідача 2, ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія»при
частковій оплаті простого векселя жодного порушення чинного законодавства України не вчинило.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення
спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -
Позивачем - ДПІ у Подільському районі
м. Києва, поданий позов про визнання недійсним договору укладеного між ТОВ
Підставою для звернення в суд з позовною
заявою став той факт, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від
13.06.2005 р. по справі № 2-1598 були визнані недійсними установчі документи,
статут та свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість
Товариства з обмеженою відповідальністю «Сетор Крон »(32846606). Під час
розгляду даної справи встановлено, що ТОВ «Сетор Крон»здійснювало свою
діяльність з порушенням вимог чинного
законодавства України, засновники товариства ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не мають
відношення до фінансово-господарської діяльності підприємства.
Вироком Голосіївського районного суду
м. Києва від 16.01.2006 р. по справі №
57-732 визнано винними ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 у вчиненні ними злочину
передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України.

В ході досудового слідства по
кримінальній справі № 57-732
встановлено, що ТОВ «Сетор Крон»було пред'явлено до часткової
оплати простий вексель № ,
емітований ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія», номінальною вартістю
145014,27 грн. Відповідно до Акта пред'явлення до часткової оплати від
01.09.2004 р., оплата за вказаним векселем у розмірі 25529,97 грн., Товариством
з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія»(31109157),
повинна бути здійснена до 10 жовтня 2004 р. на рахунок № АБ «Синтез»
м. Київ, МФО 322711, який належить ТОВ «Сетор Крон». Підтвердженням перерахунку
коштів на рахунок ТОВ «Сетор Крон»свідчить платіжне доручення № 4061 від
21.09.2004 р. на суму 10000,00 грн.

На думку позивача дані обставини свідчать про те, що угода між
Товариством з обмеженою відповідальністю «Сетор Крон»та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія»була укладена з умислом
на приховування від оподаткування прибутків та доходів підприємства.

Відповідач з позицією позивача не
погоджується, виходячи з того, що згідно
акту від 01.09.2004 р. ТОВ «Сетор
Крон»пред'явив до часткової оплати простий вексель № на суму 10
000,00 грн., емітований Товариством з
обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія». ТОВ
«Українська аграрно-хімічна компанія», діючи відповідно до Закону України «Про обіг векселів в
Україні»від 05.04.2001 р. № 2374-ІІІ, провело часткову оплату по пред'явленому
до сплати простого векселя № від 20.12.2002 р.. Платіжним
дорученням від 21.09.2004 р. № 4061
відповідач 2 провів часткову оплату в розмірі 10000,00 грн. Контрагент за даною
угодою ТОВ «Сетор Крон»був включений до
Єдиного реєстру підприємств, установ та організацій України. Законодавцем не
передбачено обов'язок сторони здійснювати перевірку установчих документів
векселеотримувача.

Як зазначено вище, в ході судового
розгляду позивач змінив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 1 ТОВ
«Сетор Крон»податок на додану вартість в розмірі 2000,00 грн., отриманого у
вартості векселя на суму 10 000,00 грн.

Суд із твердженням позивача щодо неправомірності даної угоди не
погоджується виходячи з наступного.

Юридичним наслідком скасування
державної реєстрації підприємства з підстав визнання його установчих документів
недійсними повинно бути здійснення ліквідаційної процедури, під час якої
вирішуються питання про задоволення вимог кредиторів, в тому числі держави.
Саме визнання у судовому порядку недійсними установчих документів та свідоцтва платника податку на додану вартість
Товариства з обмеженою відповідальністю «Сетор Крон», не є підставою для
визнання спірного договору таким, що укладений з метою суперечною інтересам
держави та суспільства, оскільки правовідносини між сторонами відбувалися в момент чинної державної реєстрації
відповідача 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону
України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців”,
якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до п. 22 Роз'яснень
Вищого арбітражного суду України від 12.09.1996 р. № 02-5/334 «Про деякі
питання практики вирішення спорів, пов'язаних із створенням, реорганізацією та
ліквідацією підприємств»(із змінами та доповненнями), саме лише визнання
господарським судом недійсними установчих документів підприємства та /або
рішення про створення підприємством, а також прийняття господарським судом
рішення про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності
не є підставою для того, щоб вважати недійсними угоди, укладені таким підприємством з іншими підприємствами чи
організаціями до моменту виключення його з державного реєстру.

Судом встановлено, що на момент
укладення спірного договору шляхом обміну документами (акт пред'явлення до
часткової оплати простого векселя) Товариство з обмеженою відповідальністю
«Сетор Крон»перебувало в Єдиному державному реєстрі, мало свідоцтво платника
податку на додану вартість. Особи, які виступили засновниками, не заперечували
факту заснування підприємства на своє ім'я.

У відповідності до вимог ст. 49
Цивільного кодексу УРСР, який втратив чинність з 1 січня 2004 року, якщо угода
укладена з метою, суперечною інтересам держави і суспільства, то вона є
недійсною.

При наявності умислу на укладення
такої угоди у обох сторін -в разі виконання угоди обома сторонами -в доход
держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією
стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все
належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж
умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто
другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного
, стягується в доход держави.

Цивільний кодекс України, який
набрав чинність 1 січня 2004 року, серед правових наслідків вчинення правочину,
який порушує публічний порядок, не встановлює санкцій аналогічних тим, які були
встановлені ст. 49 Цивільного кодексу УРСР.

Разом з тим, такі санкції за
укладення угоди (вчинення господарського зобов'язання) з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, встановлені Господарським кодексом
України.

Згідно з ч. 1 ст. 207
Господарського кодексу України, який набрав чинність з 1 січня 2004 року,
господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено
учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним
повністю або в частині.

Санкції, встановлені ч. 1 ст. 208
цього Кодексу, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів,
інших обов'язкових платежів) однією зі сторін договору. За таких обставин
правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування
санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 Кодексу, необхідним є наявність умислу на
укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання
ухилення від сплати податків.

Згідно з абз. 4 п. 11 Роз'яснення
Вищого господарського суду України від 26.04.2002 р. № 04-5/491 (із змінами та
доповненнями), умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або
іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на
це належні повноваження. За відсутністю таких повноважень, наявність умислу у
юридичної особи не може вважатися встановленим.

Як встановлено судом та вбачається
з матеріалів справи, угода укладена шляхом обміну документів між ТОВ
«Українська аграрно-хімічна компанія»та ТОВ «Сетор Крон»про пред'явлення до
часткової оплати простого векселя
відбулася 01.09.2004 р., рішення Подільського районного суду м. Києва
про визнання недійсними установчих документів, статуту та свідоцтва про
реєстрацію платника ПДВ ТОВ «Сетор Крон» по справі № 2-1598 2005 р.
постановлене 13.06.2005 р., тобто після вчинення даної господарської
операції.

Вирок Голосіївського районного суду
м. Києва по кримінальній справі № 57-732, за яким засуджено засновників ТОВ «Сетор Крон»ОСОБА_2
та ОСОБА_1 винесений 16.01.2006 р.

Як вбачається з матеріалів справи,
Акт пред'явлення до часткової оплати простого векселя № емітованого
Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна
компанія»підписаний директором ТОВ «Сетор Крон»О.О.Панасевич, а не одним із
засновників.

Позивач не надав належно допустимих
доказів щодо умислу юридичної особи на
укладення вказаного договору, що призвело до несплати податків до бюджету ТОВ
«Сетор Крон»чи ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія».

Частиною 1 ст. 208 ГК України
передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст. 41
Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована
виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією
частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за
порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є
цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають
визначенню ч. 1 ст. 238 ГК України. Тому, такі санкції можуть застосовуватись
лише протягом строків, встановлених ст. 250 ГК України.

Як вже зазначалося вище,
господарська операція (договір укладений шляхом обміну документами) між
сторонами відбувся 01 вересня 2004 р.
Відповідно до ст.. 250 Господарського кодексу України,
адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш
як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими
актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених
законом.

Отже, позивачем недотримані строки
звернення до суду з позовом про визнання угоди недійсною. За таких умов
суд приходить до висновку про
пропущення строків для застосування до
відповідача 2 адміністративної санкції у
вигляді конфіскації.

Однак, суд погоджується з вимогами
позивача щодо стягнення суми податку на додану вартість в розмірі 2 000,00
грн., отриманого у складі вартості
векселя на суму 10 000,00 грн. виходячи
з наступного.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість»від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР, платник податку -це особа, яка згідно з
цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем ,
або особа, яка імпортує товари на митну територію України. Я визначає п. 2.1
ст. 2 цього Закону, платником податку є будь-яка особа, яка здійснює або планує
здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник цього податку.

Як встановлено судом та вбачається
з матеріалів справи, ТОВ «Сетор Крон»було зареєстроване платником податку на
додану вартість. Таким чином, зобов'язаний був утримувати та вносити до бюджету
суму податку на додану вартість, яка була отримана в результаті господарської
діяльності.

Договір укладений шляхом обміну
документами між ТОВ «Сетор Крон»та ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія»підпадає
під дію статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість»в частині
визначення об'єкта оподаткування, а саме, об'єктом оподаткування є поставки
товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України,
в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави
позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу
(орендарю).

Відповідно до ст.. 6 Закону №
168/97-ВР, об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком
операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується
нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків.
Податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього
Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 10.1 ст. 10 Закону №
168/97-ВР, особами, відповідальними за нарахування, утримання та сплату
(перерахування) податку до бюджету, є:

а) платники податку, визначені у
статті 2 цього Закону;

б) митний орган при справлянні
податку з осіб, визначених у пункті 2.4 статті 2 цього Закону;

в) у разі якщо сплата податку
особами, визначеними у пункті 2.4 статті 2 цього Закону, розстрочується шляхом
надання податкового векселя, - платник податку, який надав такий податковий
вексель;

г) при наданні послуг нерезидентом
- його постійне представництво, а при відсутності такого - особа, яка отримує
такі послуги, якщо місце надання таких послуг знаходиться на митній території
України;

д) платники податку, визначені
підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, що здійснюють операції з
реалізації конфіскованого майна.

Таким чином, враховуючи положення
вказаних норм Закону України «Про податок на додану вартість», ТОВ «Сетор
Крон»зобов'язаний був сплатити до бюджету суму податку на додану вартість,
отриману за вказаною угодою.

Як встановлює норма п. 10.4 ст. 10
Закону № 168/97-ВР, контроль за правильністю нарахування та сплати
(перерахування) податку до бюджету здійснюється відповідним податковим органом,
а при імпорті товарів із сплатою податку при його митному оформленні -
відповідним митним органом за правилами, встановленими спільним рішенням
центральних податкового та митного органів.

Враховуючи викладене, суд прийшов
до висновку про правомірність заявленої вимоги щодо стягнення суми податку на
додану вартість в розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 71
КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її
вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС
України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Враховуючи викладене та
керуючись ст.ст. 9, 69-71, 94, 97, 158-163 КАС України, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сетор Крон» суму податку на додану вартість в розмірі 2
000,00 грн.

Постанова відповідно до ч. 1 ст.
254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий - суддя
Добрянська Я.І.