Справа № К-2337/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського районного суду
Одеської області від 08 серпня 2003 року та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 02 березня 2004 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на
неправомірне рішення Приморської сільської ради та зустрічним позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, -

встановила:

У вересні 2001 року ОСОБА_2звернувся до суду із
зазначеною скаргою на неправомірне рішення Приморської сільської ради від
03.11.2000 р., яким було передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 0,25 га поАДРЕСА_1. Іншим рішенням від 22.05.2001 р.ОСОБА_1 було
передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,156 га поАДРЕСА_1.

Будучи суміжним землекористувачем з ОСОБА_3 і ОСОБА_1,
ОСОБА_2вказував, що ті самовільно зайняли частину його земельної ділянки площею
0,203 га, яка була передана йому рішенням уповноважених колгоспників колгоспу
ім. Дзержинського 19.11.1990 року, а сільська рада узаконила це. З цих підстав
заявник вважав прийняті рішення Приморської сільської ради незаконними і просив
суд їх скасувати.

ОСОБА_1 в свою чергу, посилаючись на необгрунтованість позову
та виклику до суду, подав зустрічний позов до ОСОБА_2 про стягнення з нього
моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., а ОСОБА_3 іОСОБА_4 з тих же мотивів
просили суд стягнути з ОСОБА_2 6 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеської
області від 08 серпня 2003 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 02 березня 2004 року, скаргу ОСОБА_2 було задоволено та
скасовано рішення Приморської сільської ради від 03.11.2000 р. №431-ХХІІІ та
від 22.05.2001 р. №530-ХХІІІ про виділення ОСОБА_3,ОСОБА_1 земельних ділянок. В
задоволенні зустрічних позовів
ОСОБА_1,ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди було
відмовлено.

Не погоджуючись із постановленими по справі судовими
рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до
Верховного Суду України з касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК України
1963 року, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи, просив вказані судові рішення скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Листом Верховного Суду України від 08.11.2005 р. на
підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою було передано до
Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку касаційного
провадження.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 211 КАС України, підставами касаційного
оскарження судового рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального
права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 будь-яких посилань на порушення
судами першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального або процесуального
права не містить, зводиться лише до посилань на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

Судом апеляційної
інстанції зроблено обгрунтований висновок про те, що висновки суду першої
інстанції є правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 15, 151,
30, 62 ЦПК України 1963 року, ст.ст. 96, 152 Земельного кодексу України, ст.
4401 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст. 2201 КАС України, суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суди
першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення, що відповідають вимогам
закону. Висновки судів достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в касаційній
скарзі доводи зазначені висновки судів не спростовують, зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду.

Відповідно до ст. 86 КАС
України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

При вирішенні справи
судами правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм
процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а
рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 08 серпня
2003 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2004 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: