Справа № К-6046/07
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого

Цуркана М.І.

Суддів:

Амєліна С.Є.

Гуріна М.І.

Кобилянського М.Г.

Ліпського Д.В.

при секретарі судового засіданні Полинько Д.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1; представника Президента України - Білоуса
О.В.; представника Центральної виборчої комісії - Басалаєвої А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Президента України,
Верховної Ради України, Центральної виборчої комісії про поновлення трудових
правовідносин, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу
та моральної шкоди, яка переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2005 року

у с т а н о в и л а :

У грудні 2004 року ОСОБА_1 звернувся
в суд з позовом до Президента України, Верховної Ради України про поновлення
трудових правовідносин, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного
прогулу та 5 000 грн. моральної шкоди.

Зазначав, що постановою Верховної Ради України від 8 грудня 2004 року, у
зв»язку з висловленням Верховною Радою України недовіри Центральній виборчій
комісії, його достроково звільнено з посади члена цієї Комісії.

Вважаючи звільнення протиправним, таким, що прийняте з порушенням
Конституції України, законів України та ратифікованих Україною міжнародних
договорів, - просив поновити на попередній посаді, оплатити час вимушеного
прогулу та відшкодувати заподіяну моральну шкоду.

Судом до участі у справі, у якості співвідповідача, залучено Центральну
виборчу комісію, а ухвалою від 11 травня 2005 року закрито провадження про відшкодування моральної шкоди у зв»язку з
відмовою від таких вимог.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2005 року,
залишеною без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2005 року,
провадження у справі в частині решти вимог закрито у зв»язку з тим, що справа
не підлягає розглядові в судах.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, з посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права, просить ухвалені рішення щодо поновлення
на попередній посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу
скасувати та вирішити спір по суті.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, представників Президента України
та Центральної виборчої комісії, перевіривши доводи касаційної скарги,
заперечення на неї, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 постановою Верховної Ради України від
17.02.2004 року обрано членом Центральної виборчої комісії. За поданням
Президента України 08.12.2004 року Верховна Рада України припинила його
повноваження згідно Закону України «Про особливості застосування Закону України
«Про вибори Президента України» при повторному голосуванні 26 грудня 2004
року», з посиланням на статтю 6 Закону України «Про Центральну виборчу
комісію».

Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 статті 227 ЦПК України
1963 року (справа не підлягає розглядові в судах), суд першої інстанції, а
апеляційний суд погодившись з таким висновком, виходив з того, що звільнення позивача
є наслідком конституційно-політичної відповідальності, що позбавляє можливості оцінювати обґрунтованість подання
про дострокове припинення повноважень члена ЦВК.

З таким висновком погодитись не можливо.

Відповідно до вимог статті 2 Цивільного процесуального Кодексу України 1963
року (далі - ЦПК), за правилами якого розглядалася справа, завданнями
цивільного судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних, юридичних
осіб, держави шляхом всебічного розгляду та вирішення цивільних справ у повній
відповідності з чинним законодавством.

Згідно правил статей 232, 234 ЦПК питання закриття провадження в справі
вирішуються мотивованою ухвалою, з посиланням на закон, яким керувався суд.

Це означає, що постановлене рішення
суду має бути законним та мотивованим, тобто ухваленим відповідно до
норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі
всебічно з»ясованих обставин, підтверджених належними доказами.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Порядок утворення, правовий статус, основні засади організації діяльності
Центральної виборчої комісії як постійно діючого колегіального державного
органу визначаються Законом України «Про центральну виборчу комісію» від 30
червня 2004 року№1932-ІУ.

За змістом частини 1 статті 6 Закону Верховна Рада України призначає та
припиняє повноваження членів Комісії за поданням Президента України, а підстави
дострокового припинення таких повноважень вичерпно наведені у частині 4 статті
30 цього Закону.

В той же час, статтею 1 Закону України «Про особливості
застосування Закону України «Про вибори Президента України» при повторному
голосуванні 26 грудня 2004 року» від 8 грудня 2004 року №2221-ІУ встановлено,
що Верховна Рада за поданням Президента України призначає новий склад Центральної
виборчої комісії у порядку, встановленому Конституцією України та Законом
України «Про Центральну виборчу комісію», з дотриманням вимог, визначених цією
статтею, тобто Президент України вносить подання про дострокове припинення
повноважень членів ЦВК, одночасно вносить подання про призначення на посади
членів Комісії, а парламент розглядає та приймає рішення за поданнями
невідкладно після їх внесення.

З постанови Верховної Ради України №2224-ІУ від 8 грудня 2004 року
вбачається, що повноваження членів Комісії, у тому числі ОСОБА_1, припинені
достроково у зв»язку з висловленням 27 листопада 2004 року недовіри Центральній
виборчій комісії, відповідно до пункту 21 частини першої статті 85 Конституції
України, а не за поданням Президента України
згідно Закону України «Про особливості застосування Закону України «Про
вибори Президента України» при повторному голосуванні 26 грудня 2004 року», як
то вважав встановленим суд.

Згідно наведеної у постанові норми
Конституції до повноважень Верховної Ради України належить призначення на
посади та звільнення з посад членів Центральної виборчої комісії за поданням
Президента України.

В той же час, ні Законами України «Про центральну виборчу комісію» від 30
червня 2004 року№1932-ІУ, «Про особливості застосування Закону України «Про
вибори Президента України» при повторному голосуванні 26 грудня 2004 року» від
8 грудня 2004 року №2221-ІУ, ні Конституцією України прямо не передбачена
конституційно-політична відповідальність членів Комісії, тобто суди мали
обґрунтувати підставу поширення такої
відповідальності на членів ЦВК.

Крім того, судами залишено поза
увагою, що Закон України «Про особливості застосування Закону України
«Про вибори Президента України» при повторному голосуванні 26 грудня 2004 року»
від 8 грудня 2004 року №2221-ІУ не пов»язував
дострокове припинення повноважень членів Комісії з резолюцією недовіри
їй, а постанова Верховної Ради України №2224-ІУ від 8 грудня 2004 року таке
припинення обґрунтовує наслідком саме недовіри.

За таких обставин і з огляду на те, що предметом позову є питання
поновлення позивача на службі в
державному органі з підстав порушень порядку звільнення передбаченого законами
та Конституцією України, зокрема у зв»язку з відсутністю належного подання
Президента, - висновки про непідвідомчість
справи судам загальної юрисдикції є передчасними.

Зважаючи на те, що судами порушені норми матеріального та процесуального
права, які призвели до неправильного вирішення справи і такі порушення не
можуть бути усунені судом касаційної інстанції, то, згідно з частиною 2 статті
227 ЦПК України, це є підставою для скасування ухвалених рішень і направленням
справи на новий судовий розгляд.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 230 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2005 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2005 року скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України лише за
винятковими обставинами у строк та у порядку визначеними статтями 237 - 239 КАС
України.

Головуючий М.І.
Цуркан

Судді: С.Є. Амєлін

М.І.Гурін

М.Г. Кобилянський

Д.В. Ліпський