Справа № 2-А-269/2007
Суддя: Бондаренко Г.М.
Дата ухвалення: 2007-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-А-269
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2007 року
Ялтинський міський суд АРК

у складі судді Бондаренко Г.М., при секретарі Муравської
О.С., адвоката - ОСОБА_1 розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2
до Ялтинської міської ради , третя особа ОСОБА_3, про визнання рішення
недійсним та його скасування , суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить
суд визнати недійсним рішення 22-й сесії 24-го скликання Ялтинської міської
Ради № 62 від 28 липня 2004 року «Про дачу дозволу на розробку проектів
відводів землевпорядження по відводу земельних ділянок громадянам України для
будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і
споруджень (присадибні ділянки, що існують житлові будинки) з земель, що
перебувають у веденні Ялтинської міської Ради» (п. 1.50.), яким даний дозвіл на
розробку проекту землевпорядження по
відводу земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0150 га, розташованого АДРЕСА_1
для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і
споруджень (присадибна ділянка) ОСОБА_3.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що на момент
постановлення зазначеного рішення
домоволодіння АДРЕСА_1 складалося з літерів А, А-I, А-II, кожний з яких був
зареєстрований за трьома власниками, а саме: за ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_3,
тобто домоволодіння перебувало в загальній пайовій власності.

Позивач
також вважає, що відповідачем, при винесенні, спірного рішення не прийнята до
уваги та обставина, що на момент ухвалення рішення ОСОБА_3, користувався
земельною ділянкою на підставі державного акту на право користування земельною
ділянкою. Цим же актом встановлене цільове призначення земельної ділянки - для будівництва
індивідуального гаража, а також розмір земельної ділянки - 0,0053 га. На думку
позивача, відповідач не вилучаючи у ОСОБА_3 земельну ділянку, не змінюючи її
цільове призначення, порушив вимоги ст. ст. 20, 121 ЗК України.

Позивач
вважає, що строк позовної давності їм не порушений, тому що довідався про
спірне рішення у грудні 2006 року при оформленні свого проекту відводу
земельної ділянки.

Представник
відповідача проти позову заперечував та пояснив
у судовому засіданні ,що рішенням № 62 Ялтинської міської Ради наданий
дозвіл на складання проекту землевпорядження по відводу земельної ділянки ОСОБА_3, розміром 0,0150 га, що перебуває в
районі будинку АДРЕСА_1. У рішенні зазначене тільки орієнтовне розташування
ділянки з вказівкою конкретної адреси, на якому розташовується земельна
ділянка, у рішенні не зазначено, що домоволодіння, яким володіє на праві
власності ОСОБА_3 входить у земельну
ділянку, що відводиться їм. Припинення права користування земельною ділянкою,
що перебуває у користуванні ОСОБА_3 можливо на стадії затвердження проекту
землевпорядження по відводу йому земельної ділянки одним рішенням.

Представник
третьої особи - ОСОБА_3 проти позову також заперечував, посилаючись на те, що
Ялтинська міська Рада, при винесенні спірного рішення не порушила ні однієї
норми права, думка позивача про те, що необхідно змінювати цільове призначення
земельної ділянки при дачі дозволу на складання проекту землевпорядження по
відводу земельної ділянки помилково. Цільове призначення земельної ділянки не змінюється,
тому що земельна ділянка, що відводить ОСОБА_3 для будівництва та
обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка)
ставиться до тої ж категорії земель, з тим же цільовим призначенням, що і
ділянка на якому розташований гараж. Цільове призначення визначене в ч. 1 ст.
19 ЗК України, пункт «б» передбачає категорію земель жилою і суспільною
забудовою, у яку входять землі як для будівництва і обслуговування житлового
будинку, так і для будівництва гаражів. У даному конкретному випадку немає
підстав для цільової зміни земельної ділянки.

Представник
третьої особи - Ялтинського управління
земельних ресурсів у судове засідання не прибув, направив заяву про
розгляд справи в його відсутності, просив суд розглянути справу у відповідність
з законом.

Вислухавши
сторони, адвоката, вивчивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню по наступних підставах.

У
відповідність із ч. 3 ст. 2 КАС України в справах про оскарженню рішень, дій
або бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті ( чизроблені) вони: на підставі, у межах повноважень і
способом, передбаченими Конституцією і законами України; з використанням
повноваження з метою, з якої це повноваження надане; обґрунтовано, тобто з
урахуванням всіх обставин, що мають значення для ухвалення рішення (здійснення
дії); неупереджено (неупереджено); сумлінно; розважливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав і інтересів особи й цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з обліком права
особистості на участь у процесі ухвалення рішення; вчасно, тобто протягом
розумного строку.

Судом
встановлено, що на момент постановлення
спірного рішення, позивач ОСОБА_2 був власником житлового будинку літер
А-I, загальною площею 121,7 м2, у тому числі житловою площею 47,4 м2,
що перебуває АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власність на житловий
будинок № 2729 від 25 грудня 2001 р.

Позивачу
ОСОБА_2, 19 січня 2001 року, був виданий державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою, площею 0,0045 га для будівництва індивідуального
гаража з надбудовою .

Третя
особа ОСОБА_3 є власником житлового будинку літер А-II, загальною площею 134,2
м2, у тому числі житловою площею 30,8 м2, що перебуває
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власність на житловий будинок № 2763
від 31 січня 2002 р..

ОСОБА_3
26 березня 1997 року одержав державний акт на право постійного користування
земельною ділянкою, площею 0,0045 га для будівництва гаража .

28 липня
2004 року рішенням 22-й сесії 24-го скликання Ялтинської міської Ради було
прийнято № 62 п. 1.50, яким ОСОБА_3 був даний дозвіл на складання проекту
землевпорядження по відводу земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0150 га, що
перебуває ОСОБА_2, для будівництва та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель (присадибна ділянка) .

Суд
вважає, що зазначене рішення Ялтинської міської Ради прийнято Ялтинською
міською Радою у межах наданих йому повноважень, передбачених ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 12 ЗК України, і у
відповідність зі ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,
ст. ст. 19, 118, 121 Земельного Кодексу України.

У
відповідність зі ст. 118 ч. 6 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні
безкоштовно у власність земельної ділянки з земель державної або комунальної
власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських
будівель і споруджень (присадибна ділянка) у межах норм безкоштовної
приватизації, подають заяву у відповідну районну, Київську або Севастопольську
міську державну адміністрацію або сільську, селищну, міську раду по
місцезнаходженню земельної ділянки. У заяві вказуються розміри і ціль його
використання.

У
відповідність зі ст. 118 ч. 7 ЗК України, що відповідає місцева державна
адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, і у випадку
згоди на передачу земельної ділянки у власність, дає дозвіл на розробку проекту
його відводу.

ОСОБА_3
звернувся з відповідною заявою в Ялтинську міську Раду, у якому вказав розміри
і ціль використання ділянки .

Ялтинська
міська Рада, розглянувши заяву, і погодившись на передачу ділянки у власність
дала згоду на складання проекту відводу.

Суд не
приймає доводи позивача про те, що ОСОБА_3 не повідомив Ялтинську міську Раду
про те, що він уже є користувачем земельної ділянки, не приклав до заяви акт на
право постійного користування земельною ділянкою, тому що чинне законодавство
не містить таких вимог.

Статтею
121 ч. 1 пунктами «г» і «д» ЗК України
встановлено, що громадяни України мають право на безкоштовну передачу їм земельних
ділянок з земель державної або комунальної власності в наступних розмірах: для
будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і
споруджень (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 га, у селищах - не
більше 0,15 га, у містах - не більше 0,10 га; для будівництва індивідуальних
гаражів - не більше 0,01 га.

Зі
змісту зазначеної норми права треба, що громадянин може реалізувати своє право
на безкоштовну передачу їм земельних ділянок із земель державної або
комунальної власності один раз по кожному виді.

Суд
також не може взяти до уваги доводи позивача про те, орган владних повноважень,
не змінивши цільове призначення земельної ділянки і давши дозвіл на складання
проекту землевпорядження по складанню проекту відводу порушив вимоги ст. 20 ЗК
України, тому що цільове призначення земель установлене ч. 1 ст. 19 ЗК України,
у відповідність із якої, землі України по основному цільовому призначенню
підрозділяються на наступні категорії: землі сільськогосподарського
призначення; землі жилою й суспільною забудовою; землі природно-заповідного й
іншого природоохоронного призначення; землі рекреаційного призначення; землі
лісового фонду; землі водного фонду;землі промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони й іншого призначення.

Не
можуть бути прийняті до уваги і доводи позивача про те, що він не був
проінформований про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_3, а також те, що їм
не погодився проект землевпорядження по
відведенню спірної земельної ділянки, оскільки інформування про приватизацію
земельної ділянки, що бажає здійснити громадянин не передбачений земельним
законодавством, а питання узгодження місця знаходження земельної ділянки
вирішується при складанні проекту відводу у встановленому законом порядку,
тобто на стадії виготовлення проекту землевпорядження, а не стадії ухвалення
рішення про дачу дозволу на складання проекту землевпорядження.

Позивач
не привів суду доказів, що підтверджують порушення його прав при винесенні
спірного рішення

У
відповідність зі ст. 71 ч. 1 кожна зі сторін повинна довести ті обставини на
які базуються її вимоги ы заперечення, крім випадків, установлених законом.

Оцінивши
всі докази в сукупності, суд уважає, що вимоги позивача не засновані на законі,
свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли і не підлягають задоволенню.

На
підставі викладеного та керуючись ст. ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст. ст. 12, 19, 118, 121 ЗК України, керуючись ст.
ст. 158-163 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л :

У позові
ОСОБА_2 до Ялтинської міської Ради, треті особи ОСОБА_3, Ялтинське міське
управління земельних ресурсів про
визнання недійсним рішення № 62 (п.1.50) 22-й сесії 24-го скликання Ялтинської
міської Ради № 62 від 28 липня 2004 року «Про дачу дозволу на розробку проектів
відводів землевпорядження по відводу земельних ділянок громадянам України для
будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і
споруджень (присадибні ділянки, що існують житлові удома) з земель, що
перебувають у веденні Ялтинської міської Ради ОСОБА_3 на земельну ділянку,
орієнтовною площею 0,0150 га, розташовану
АДРЕСА_1для будівництва і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруджень (присадибна ділянка)» ,- відмовити.

На
постанову може бути подана апеляційна скарга у Апеляційний суд Автономної
Республіки Крим через Ялтинський міський суд у порядку та строки, передбачені
ст. 186 КАС України.

Суддя -