Справа № 22-а-1277/2007
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2007-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Лобко А.В.
Категорія: Доповідач
визнання недійсним господарського зобов'язання суддя Григоров
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2007 року

№ 22-а-1277/07

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Сіренко О.І.

Суддів - Григоров А.М., Подобайло З.Г.

при секретарі: Спесивцева О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військового
інституту ракетних військ і артилерії ім. Б.Хмельницького Сумського державного
університету на постанову Зарічного районного суду м.Суми від
14 червня 2007 року у справі № 2-а-258/07

за позовом
ОСОБА_1

до Військового інституту ракетних
військ і артилерії ім. Б.Хмельницького Сумського державного університету

про визнання дій
неправомірними, стягнення заборгованості по виплаті грошового забезпечення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду
з позовом до Військового інституту ракетних військ і артилерії ім.
Б.Хмельницького Сумського державного університету про визнання дій
неправомірними, стягнення заборгованості по виплаті грошового забезпечення.

Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 14 червня
2007 року позовОСОБА_1 до Військового інституту ракетних військ і артилерії ім.
Б.Хмельницького Сумського державного університету про визнання дій
неправомірними, стягнення заборгованості по виплаті грошового забезпечення
задоволено частково.

Апелянт, Військовий інститут
ракетних військ і артилерії ім. Б.Хмельницького Сумського державного
університету, не погоджується з вказаною постановою, подав апеляційну
скаргу, вважає, що постанова Зарічного
районного суду м. Суми від 14.06.07р. (справа №2-а-258/2007) винесена з
порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає
скасуванню з наступних підстав:

1) згідно ст.129 Конституції
України, ст.9,86 КАС України суд під час постановлення рішення повинен керуватися
законом оцінюючи достовірність доказів сторін. При винесенні

Постанови від 14.06.07р. суд першої
інстанції не дослідив належним чином причинний зв'язок між такими складовими,
як: наявність невиплаченої надбавки та неправомірність дій посадових осіб ВІРВІА
Сум ДУ.

Суд першої інстанції акцентує
увагу, що саме Відповідач щомісяця виплачував ОСОБА_1 надбавку за безперервну
службу в меншому розмірі ніж належало виплачувати згідно нормативно-правових
актів, що регулюють питання виплати грошового забезпечення військовослужбовців,
але разом з тим визнає, що не правомірних дій посадових осіб ВІРВІА Сум ДУ в
даному випадку не має;

суд першої інстанції безпідставно
прийняв до уваги довідку-розрахунок „заборгованість по виплаті грошового
забезпечення, що утворилась за рахунок різниці виплат надбавки за безперервну
службу згідно Указу Президента України №389/2003 від 05.05.2003р. та нарахувань
проведених фактично наОСОБА_1", розрахунок якої проводив представник
ПозивачаОСОБА_2. Дана довідка судом першої інстанції перевірена не була,
докази, щодо правильного нарахування представником Позивача надані не були.
Отже, виходячи з вищевикладеного можна зробити висновок, що сума визначена
представником Позивача на свій розсуд. Виходячи з вищевикладеного не можна дану
довідку-розрахунок вважати належним доказом по справі і брати її до уваги;

суд першої інстанції не обґрунтував
чому накази та телеграми Міністра оборони України, не являються нормативними
актами, представник Позивача ніяких доказів відносно цього не надав. Хоча вони
є нормативними актами, якими Міністр оборони України здійснює керування
Збройними Силами України;

суд першої інстанції вийшов за межі
своїх повноважень, надаючи роз'яснення і тлумачення наказам Міністра оборони
України, які були зареєстровані в Міністерстві юстиції України у встановленому
законом порядку. Суд першої інстанції, постановляючи рішення від 14.06.07р. в
інтересах Позивача на суму 18 531грн. 53коп., вийшов за межі державного бюджету
України, в якому не передбачено цих коштів, що в свою чергу створює передумови
для порушення фінансової дисципліни.

На підставі викладеного, скаржник,
просить скасувати Постанову Зарічного районного суду м.Суми від 14.06.07р. по
справі 2-а-258/07 в частині стягнення з Військового інституту ракетних військ і
артилерії Сумського державного університету заборгованості на користь ОСОБА_1
по виплаті грошового забезпечення в сумі 18 531грн. 53коп., як такої що є
необґрунтованою і суперечить діючому законодавству України.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було встановлено
наступне.

Позивач, ОСОБА_1 звернися до суду з позовом до
Військового інституту ракетних військ і артилерії ім. Б.Хмельницького Сумського
державного університету про стягнення заборгованості по виплаті грошового
забезпечення, до склад, якого входить щомісячна надбавка за безперервну
військову службу в Збройних Силах України
у розмірі 18 531 грн. 53 коп.

У судовому засіданні в суді першої
інстанції представник позивачаОСОБА_2 позовні вимоги підтримав повністю і
пояснив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ВІРВіА, де знаходився на
грошовому забезпеченні, при цьому вислуга років у нього складає 32 повних
календарних роки. Представник позивача пояснив, що ОСОБА_1 з 01.05.2003 року по
лютий 2005 року в різні періоди відповідач виплачував щомісячну надбавку в
розмірі 20% грошового забезпечення, визначену Розпорядженнями Міністерства
оборони України (направленими до нього телеграмами, кодограмами, листами та
ін..), замість належних йому 90 %, передбачених Указом Президента України від
05.05.2003 року N 389 і наказом Міністра оборони України від 26.05.2003 року N
149. Так, посадові особи ВІРВіА повинні були виплачувати позивачеві щомісячну надбавку
за безперервну службу у Збройних Силах України у період з 01.05.2003р. по
31.11.2003р. у розмірі 90% до грошового забезпечення, а фактично надбавка
виплачувалась розмірі 20%; у період з 01.02.2004 р. по 30.09.2004 р. повинні
були виплачувати надбавку у розмірі 90% до грошового забезпечення, а фактично
надбавка виплачувалась у розмірі 20%; у період з 01.10.2004 р. по 31.01.2005 р^
повинні були виплачувати надбавку у розмірі 90% до грошового забезпечення, а
фактично - у розмірі 70%, пояснюючи свої дії розпорядчими документами
(кодограмами, телеграмами та ін.) Міністерства оборони України. В інші проміжки
часу: з 01.12.2003р. по 3101 2004р надбавка виплачувалась в повному обсязі -
90%, що є порушенням норм чинного законодавства в частині визначення системи і
розміру його грошового забезпечення.

Оскільки ОСОБА_1 щомісячна надбавка
за безперервну службу в Збройних Силах України виплачувалась не в повному
обсязі, то завдяки цьому у період з 01.05.2003 р. по 25.07.2005 р. утворилась
заборгованість по виплаті грошового забезпечення (складовою якого є надбавка за
безперервна службу в ЗСУ), яка станом на 25.02.2005 р. становила 18 531 грн. 53
коп.

Полковник ОСОБА_1 проходив у
ВІРВіА, де знаходився на грошовому забезпеченні, при цьому вислуга років у
нього складає 32 повних календарних роки.

Згідно довідки-розрахунку та
відповідно до Розпоряджень Міністерства оборони України від 26.05.2003 року №
146/2095 і від 16.01.2004 року № 146/1/11/26 відповідач щомісяця виплачував
ОСОБА_1 надбавку за безперервну службу в меншому розмірі ніж належало
виплачувати згідно нормативно-правових актів, що регулюють питання виплати
грошового забезпечення військовослужбовцям.
Так, посадові особи ВІРВіА виплачували
позивачеві щомісячну надбавку за безперервну службу у Збройних Силах України
у період з 01.05.2003р. по 31.11.2003р. у розмірі 20% до грошового
забезпечення; у період з 01.02.2004 р. по 30.09.2004р. у розмірі 20% до
грошового забезпечення; у період з 01.10.2004 р. по 31.01.2005 р. у розмірі 70%
до грошового забезпечення. В інші проміжки часу: з 01.12.2003р. по 31.01.2004р.
надбавка виплачувалась в повному обсязі - 90%.

Пунктом 1 Указу Президента України
від 05.05.2003 року N 389 затверджено, що порядок і

умови виплати надбавки за
безперервну службу в Збройних Силах України визначаються

Міністерством оборони України.
Пункт 2 Указу визначає, що виплата надбавок буде здійснюватися за рахунок
коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання ЗС України.

Вищевказаними Розпорядженнями МО України встановлений розмір
надбавки для

усіх військовослужбовців. Однак, ці
Розпорядження не мають нормативного характеру, оскільки не

засновані і суперечать нормативним
актам більш вищої юридичної сили. Більш того, Міністр

оборони України
згідно Указу Президента
України від 05.05.2003 року N
389 не наділений

повноваженнями щодо зміни і
визначення розміру зазначеної надбавки.

Тому суд вважає, що права позивача, передбачені ст.ст.22, 24
Конституції України і ст..2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх
сімей», порушені і підлягають захисту. Заборгованість по виплаті грошового
забезпечення ОСОБА_1 у зв'язку з виплатою надбавки за безперервну службу в
меншому розмірі ніж належало виплачувати згідно нормативно-правових актів за період
з 01.05.2003 р. по 25.02.2005 р. складає 18531,53 грн. Вказану суму необхідно
стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1.

В задоволенні позовних вимог в
частині визнання дій посадових осіб ВІРВіА щодо зміни розмірів щомісячної
надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України суд вважає за необхідне відмовити, оскільки посадові особи
в своїх діях керувались кодограмами, телеграмами, листами вищого командування,
вказівки якого є для виконавців обов'язковими.

За таких обставин судом першої інстанції
позов було задоволено частково.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає,
що згідно п.1 Указу Президента України від 05.05.2003р. №389/2003 « Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Адміністрації Державної Прикордонної служби України та
Управління державної охорони України за
безперервну службу», а також згідно п.п. 1.2. «Інструкції про порядок і умови
виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах
України» - розмір надбавки встановлюється у відсотках до грошового забезпечення
в залежності від стажу служби, а саме: понад 5 років - до 10%; понад 10 років -
до 30%; понад 15 років - до 50%; понад 20 років - до 70%; понад 25 років - до
90%, тобто встановлена лише верхня межа надбавки.

Таким чином суд першої інстанції
помилково прийшов до висновку про обов'язковість виплати надбавки позивачу саме
в розмірі 90 відсотків. Виходячи з норм Указу Президента України розмір
надбавки може змінюватися. Відповідно до
п. 1 Указу надано право міністру оборони встановлювати надбавки в межах
зазначених в Указі. Порядок і умови виплати зазначених надбавок визначаються
Міністром оборони України, Міністром внутрішніх справ України, Головою
Державної прикордонної служби України та Начальником Управління державної
охорони України.

Прицьому згідно п. 2 Указу виплату
надбавок відповідно до цього Указу здійснювати з 1 травня 2003 року за рахунок
коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил
України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України та Управління державної охорони України.

Таким чином у Міністерства оборони
і відповідно підрозділів Міністерства оборони не було обовязку виплачувати
позивачу надбавку саме в розмірі 90 відсотків.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції невірно застосував норми матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. Тому постанова суду першої інстанції підлягає
скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись
ст. ст. 160, 195, 196, 198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військового інституту
ракетних військ і артилерії ім. Б.Хмельницького Сумського державного
університету задовольнити.

Постанову
Зарічного районного суду м.Суми від 14 червня 2007 року по справі № 2-а-258/07
скасувати.

В позові
відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Повний текст
виготовлено та підписано 05 листопада 2007 року

Головуючий
Сіренко О.І.

Судді
Григоров А.М.

Подобайло З.Г.