Справа № 22а-2377/2007
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2007-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-2377-07 р. Головуючий суддя у
категорія статобліку - 38 інстанції - Щербина О.О.
У Х В А Л А

Іменем
України

20 листопада 2007 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Уханенко С.А. (доповідача),

суддів: Коршун
А.О., Стежко В.А.,

при секретарі Потрненко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1та апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення в місті Павлограді Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області

на постанову Павлоградського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 03 липня 2007 року по справі 2-А-0101/07
року за позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення в
місті Павлограді Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про
стягнення несплачену суму на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2007 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до Управління праці
та соціального захисту населення в місті Павлограді Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області, в якому просив стягнути на його користь
заборгованість по щорічній допомозі на оздоровлення, яка передбачена ст. 48
Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, на отримання
якої він має право, як інвалід І-ї групи
ЧАЕС. Вказував, що відповідач по справі у період з 2004-2006 р.р. не виплачував
йому допомогу на оздоровлення в повному обсязі, тобто в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, у зв'язку з чим і виникла заборгованість у сумі 4845 грн.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області
від 03 липня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1позов задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення несплаченої суми щорічної
допомоги на оздоровлення за 2006 рік та прийняти нову постанову, якої
задовольнити позовні вимоги щодо недоплаченої суми щорічної допомоги на
оздоровлення за 2006 рік у розмірі 1880 грн. Управління праці та соціального
захисту населення в місті Павлограді Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області також подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати
рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи із наступного.

Відповідно статті ч.4 т. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 796-ХІІ
щорічна допомога інвалідам І - ої групи виплачується у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (абзац 7 частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ).

Із змісту ст.1 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ,
не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру
мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону №
796-ХІІ.

Доводи апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення
в місті Павлограді стосовно правильності визначення позивачу розміру щорічної
допомоги на оздоровлення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки встановлений ще в 1996 році постановою КМУ №
836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не
змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України.

Зокрема, розмір мінімальної заробітної плати, відповідно до Закону України
№ 1766-ІІІ від 01.06.2000 року був встановлений з 1 липня 2000 року у розмірі
118 грн. на місяць. Законом України № 2896-ІІІ від 13.12.2001 року розмір
мінімальної заробітної плати з 1 січня 2002 року встановлений у розмірі 140
грн. на місяць, а з 1 липня 2002 року у розмірі 165 грн. Законом України від 26.12.2002 року № 372-ІV
розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1 січня 2003 року у розмірі
185 грн. на місяць, а з грудня 2003 року встановлений у розмірі 205 грн.
Законом України № 1344- ІV від 27.11.2004 року розмір мінімальної заробітної
плати з 1 вересня 2004 року встановлений у розмірі 237 грн. на місяць, а з 1
січня 2005 року Законом України № 2285-ІV від 23.12.2004 року розмір
мінімальної заробітної плати був встановлений у розмірі 262 грн., з 01 квітня
2005 року - в розмірі 290 грн., з 1 липня 2005 року - 310 грн., з 1 вересня
2005 року - 332 грн.

Зазначені нормативні акти свідчать про те, що розмір мінімальної заробітної
плати зростав кожен наступний рік. При цьому, вказані закони не містили
обмежень щодо застосування статті 48 Закону № 796-ХІІ. Оскільки ні Верховна
Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному до 2006 року будь-яких
рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними
нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню підлягає не Постанова
КМУ № 836, а саме стаття 48 Закону № 796-ХІІ та Закони України № 1766-ІІІ від
01.06.2000 року, № 2896-ІІІ від 13.12.2001 року, № 372-ІV від 26.12.2002 року,
№ 380-ІV від 26.12.2002 року, № 1344- ІV від 27.11.2004 року № 2285- ІV від
23.12.2004 року та № 3235- ІV від 20.12.2005 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач по
справі повинен був виплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за
зазначений період, виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент
виплати.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовляючи у
задоволені вимог позивача в частині стягнення суми на оздоровлення за 2006 рік
правильно виходив з того, що дію абзацу другого частини четвертої статті 48
Закону було зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України
від 20.12.2005 року № 3235-IV,
тому правові підстави для стягнення матеріальної допомоги за 2006 рік з
урахуванням розміру мінімальної зарплати ідсутні.

За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для
скасування постанови суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200,
205, 206 КАС України, колегія суддів -

У х в а л и л а
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1та апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення в місті Павлограді Павлоградської міської ради Дніпропетровської
області - залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від
03 липня 2007 року - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з часу проголошення.

Головуючий:

Судді