Справа № К-456/07/К-868/07
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2007-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

26 липня 2007 року у м. Києві колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді:
Юрченка В.В.,

суддів:
Весельської Т.Ф., Гордійчук М.П., Гуріна М.І., Федорова М.О.,

при
секретарі Замезі Ю.І.,

за участю представників відповідача Верзнєва В.Г., Тройно
І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку
касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя, начальника відділу пенсійного забезпечення
управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними,
зобов»язання вчинити певні дії та скасування рішення за касаційними скаргами
управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя на
постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2006 року, ОСОБА_1
на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2006 року про
відмову в задоволенні заяви про винесення додаткового рішення та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

Управління Пенсійного фонду України в Комунарському
районі м. Запоріжжя звернулося до Вищого адміністративного суду України з
касаційною скаргою на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від
26 вересня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11
грудня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Комунарському
районі м. Запоріжжя, начальника відділу пенсійного забезпечення управління
Пенсійного фонду України в Комунарському районі
м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними, зобов»язання вчинити певні
дії та скасування рішення.

Одночасно до Вищого адміністративного суду України
надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 25 жовтня 2006 року про відмову в задоволенні заяви про винесення
додаткового рішення та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11
грудня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Комунарському
районі м. Запоріжжя, начальника відділу пенсійного забезпечення управління
Пенсійного фонду України в Комунарському районі
м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними, зобов»язання вчинити певні
дії та скасування рішення.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 4 червня 2007 року касаційні
скарги управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя
на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2006 року
та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2006 року,
ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2006
року про відмову в задоволенні заяви про винесення додаткового рішення та
ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2006 року були
об»єднані в одне касаційне провадження.

В касаційних скаргах управління Пенсійного фонду України
в Комунарському районі м. Запоріжжя та ОСОБА_1 зазначають, що позивач звернувся
до суду з вказаним позовом, в якому зазначав, що
він працював в зоні ЧАЕС на
теплоході БТ-505т Чорнобильської РЕБ флоту на посаді механіка-капітана дублера
та виконував роботи по замірах радіації на дільниці
Чорнобиль-Прип»ять-Чорнобиль з 26 квітня 1986 року по 5 травня 1986 рік.

З 2 травня 1986 року деякі працівники залишили свої
робочі місця і позивач вимушений був виконувати роботу за кермового-моториста.
Заробіток за цей період був отриманий із збільшеного на 100% посадового окладу,
згідно наказу № 14с від 11 травня 1986 року по Укррічфлоту та табелів складених
по фактичному знаходженню на робочому місці, підписаних належним чином
капітаном, та наказу № 3-134 від 11 травня 1986 року.

З 1991 року позивач є інвалідом 2-ї групи, інвалідність є
наслідком захворювання, пов»язаного з роботою по ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи.

15 червня 2004
року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на
підставі п.1 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист , які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та включення до обчислення
пенсії заробітку за роботу в якості кермового-моториста з 3 по 5 травня 1986
року і такий перерахунок позивачу було проведено.

Проте розпорядженням від 17 лютого 2005 року управління
Пенсійного фонду України у Комунарському районі м. Запоріжжя розмір пенсії
позивача було зменшено з 603 грн. до мінімального розміру 284 грн.

Рішенням № 12 від 18 квітня 2006 року комісії управління
Пенсійного фонду України у Комунарському районі м. Запоріжжя пенсію позивачу
призначено на підставі п 4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний
захист , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 26 вересня 2006 року позов
ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано дії управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.
Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні
пенсії на підставі п. 1 ст. 54 Закону
України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними.
Зобов»язано управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.
Запоріжжя провести перерахунок пенсії на
підставі п. 1 ст. 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та Постанови Кабінету Міністрів України № 523 від 30
травня 1997 року, з урахуванням заробітку кермового-моториста. Визнано дії
начальника відділу пенсійного забезпечення управління Пенсійного фонду України в Комунарському
районі м. Запоріжжя Курілової Т.М. щодо
розпорядження від 17 лютого 2005 року № 168387 неправомірними та скасовано його. Визнано нечинним рішення
комісії управління Пенсійного фонду України у Комунарському районі м. Запоріжжя
та скасовано його.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2006 року було
роз»яснено постанову суду та зобов»язано управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя вчинити певні дії наступним чином. Зобов»язано управління Пенсійного фонду
України в Комунарському районі м. Запоріжжя зробити перерахунок пенсії на
підставі п. 1 ст. 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постанови
Кабінету Міністрів України № 523 від 30 травня 1997 року, з урахуванням всього заробітку, нарахованого ОСОБА_1 за травень
1986 року за роботу в якості кермового-моториста,
підвищеного на 100% посадового окладу в зоні ЧАЕС для нарахування пенсії.
Визнано рішення пенсійної комісії управління пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя № 12 від
18 квітня 2006 року нечинним та скасовано його.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2006 року було
відмовлено в задоволенні заяви позивача про винесення додаткового рішення суду
у цій справі.

Ухвалами апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2006 року
апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України
в Комунарському районі м. Запоріжжя та ОСОБА_1 були відхилені, а постанова
Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2006 року та ухвала
Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2006 року про відмову в
задоволенні заяви про винесення додаткового рішення були залишені без змін..

Вказуючи на допущені, на думку скаржників, судами першої
та апеляційної
інстанцій порушення норм чинного процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до постановлення неправильних
судових рішень, відповідач
просить скасувати
постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2006 року та постановити нове рішення про відмову у задоволенні
позову, позивач просить скасувати ухвалу
Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2006 року про відмову в
задоволенні заяви про винесення додаткового рішення та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2006 року та направити справу в цій частині на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
касаційні скарги задоволенню не підлягають
з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді
справи по суті встановлено, що з 1991 року позивач є інвалідом 2-ї групи,
інвалідність є наслідком захворювання, пов»язаного з роботою по ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи.

15 червня 2004
року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на
підставі п.1 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист , які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та включення до обчислення
пенсії заробітку за роботу в якості кермового-моториста з 3 по 5 травня 1986
року і такий перерахунок позивачу було проведено.

Розпорядженням від 17 лютого 2005 року управління
Пенсійного фонду України у Комунарському районі м. Запоріжжя розмір пенсії
позивача було зменшено з 603 грн. до мінімального розміру 284 грн.

Рішенням № 12 від 18 квітня 2006 року комісії управління
Пенсійного фонду України у Комунарському районі м. Запоріжжя пенсію позивачу
призначено на підставі п 4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний
захист , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом першої інстанції при розгляді справи по суті було
належним чином досліджені обставини щодо підстав та правильності видачі
позивачу довідки №205 від 8 жовтня 2004 року про заробітну плату позивача в
зоні ЧАЕС, внаслідок чого суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що
зазначена довідка відповідає первинним документам, є достовірною, позивачем
були надані всі необхідні документи для проведення перерахунку пенсії, а тому
підстав для відмови у перерахунку позивачу пенсії у відповідача не було.

Рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального права та відповідає матеріалам справи,
встановленим у справі обставинам.

Апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками суду
першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в ухваленні додаткового рішення, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у відповідності з положеннями
ст..168 КАС України суд може винести додаткову постанову, якщо щодо однієї їз
позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не
ухвалено рішення.

Оскільки зазначених обставин судом не встановлено, суд
правильно відмовив позивачу у прийнятті додаткової постанови.

Відповідно
до вимог ч. 1 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати
докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені
в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого
доказу.

Згідно
з ч.3 ст.211 КАС України підставами
касаційного оскарження є порушення судами норм матеріального чи процесуального
права.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних
дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення
справи.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані судові рішення постановлені з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами касаційних скарг висновки, викладені в судових
рішеннях, не спростовуються, підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне
відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
ст. ст.210, 220, 221, 223, 224,
230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційні скарги управління Пенсійного фонду України в Комунарському
районі м. Запоріжжя та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 26 вересня 2006 року, ухвалу Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 25 жовтня 2006 року про відмову в задоволенні заяви про винесення
додаткового рішення та ухвали апеляційного
суду Запорізької області від 11 грудня
2006 року - без змін.

Ухвала
остаточна і оскарженню не підлягає, крім
випадків, передбачених ст..237 КАС України.

Головуючий: Юрченко В.В.

Судді:
Весельська Т.Ф.

Гордійчук М.П.

Гурін
М.І.

Федоров М.О.