Справа № 2-а-13607/2007
Суддя: Гонтарук В.М.
Дата ухвалення: 2007-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Справа
№2-а-13607/07

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» жовтня 2007 року
м.
Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд

в складі:

головуючого: судді Гонтарука В.М.

при секретарі Буряк Л.А.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника
відповідача Захаренкова В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до комісії Вінницького обласного військового комісаріату про
зобов'язання вчинити певні дії,
суд -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов ОСОБА_1до
комісії Вінницького обласного військового комісаріату про надання статусу
«учасника бойових дій та учасника війни».

Позов
мотивовано тим, що в період з 01.11.1963р. по
13.08.1964р. позивач проходив строкову військову службу в військовій частині
п/п 06243 на території Республіки Куба. Оскільки, зазначена військова частина
включена до переліку органів військового управління, з'єднань, військових
частин та організацій ВС СССР, що приймали участь в військово-стратегічній
операції «Анадир» під час Карибської кризи (01.07.1962р.-30.11.1963р.),
оголошеної Директивою ГІП ВС Російської Федерації від 05.08.2003р. №314/12/0410,
позивач звернувся з заявою до Вінницького об'єднаного міського військового
комісаріату про визнання його учасника бойових дій та видачі йому відповідного
посвідчення.

Однак, рішенням комісії Вінницького обласного військового комісаріату,
позивачу було відмовлено. Його документи були повернуті на доопрацювання в
Вінницький об'єднаний військовий комісаріат, в зв'язку з неправильним їх
оформленням.

При
цьому, в протоколі-рішенні №10981 засідання комісії Вінницького обласного
військкомату по наданню статусу «Учасник бойових дій та учасник війни» від
03.07.2007 року, копію якого надано позивачу лише 10.08.2007 року, зазначено,
що відповідно до наказу МОУ від 26.07.1996 року №208, для отримання статусу
необхідні показання не менше двох свідків, нотаріально завірених, або інші
документи, які підтверджують участь ОСОБА_1 в бойових діях.

Однак,
позивач вважає таку мотивацію незрозумілою, оскільки
п. 6 Положення про комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням
статусу ветеранів війни та визначенням осіб, на яких поширюється чинність
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
затвердженого Наказом МОУ № 208 від 26.07.96р. (надалі Положення), чітко
визначено, що тільки у випадку відсутності через незалежні від заявника причини
необхідних документів, які підтверджують право громадянина на отримання ним
статусу ветерана війни, дозволяється, а не необхідно, брати до уваги показання
свідків, не менше двох, нотаріально завірених, які в період, що потребує
підтвердження, проходили військо службу чи працювали разом із заявником.

Крім того, на розгляд комісії Вінницького обласного військового
комісаріату, позивачем було подано усі необхідні документи, які підтверджують
його перебування у військовій частині п/п 06243. Зокрема: копії військового
квитка, обліково-послужні картки, довідки з Центрального військово-морського
архіву та паспорт.

Разом з тим, позивач вказує, що надати показання двох свідків, які в період
з 01.11.1963р. по 13.08.1964р., проходили разом із ОСОБА_1 військову службу в
частині п/п 06243, є дуже важкою справою, контакти з ними вже втрачені, а
більшість з них давно померли. На сьогодні єдиною особою, яка може підтвердити
перебування позивача в указаній частині, є учасник бойових дій ОСОБА_2. Він
перебував разом із позивачем в одній військовій частині та протягом багатьох
років є учасником бойових дій.

Тому позивач звернувся до суду. В судовому засідання позивач змінив позовні
вимоги та просив суд:

Викликати та допитати у якості свідка ОСОБА_2, що мешкає: АДРЕСА_1 (тел.
НОМЕР_1).

Зобов'язати Вінницький обласний військовий
комісаріат надати ОСОБА_1
статус учасника бойових дій, з видачею відповідного посвідчення.

Представник відповідача позов не визнав. В обґрунтування заявленого суду
пояснив наступне.

Відповідно до Постанови КМУ від 08.02.94 р. №63, Республіка Куба входить в
перелік держав, яким надавалась допомога за участю військовослужбовців
Радянської Армії, Військово-Морського Флоту.

Згідно довідки Центрального архіву РФ від 17.05.07 року, позивач в період з
01.11.1963р. по 13.08.1964р. проходив службу на Кубі. Однак, щодо
безпосередньої його участі у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності
військ (флотів) особовим складом зазначеної вище військової частини, що
дислокувалася на території Республіки Куба, немає жодного слова. Немає також
інших доказів, які б підтверджували особисту участь позивача у бойових діях чи
забезпеченні бойової діяльності військ в той період, коли позивач знаходився в
Республіці Кубі.

Відповідно до п. 6 вищевказаного Положення, при відсутності через незалежні
від заявника причини необхідних документів, які підтверджують право громадянина
на отримання ним статусу ветерана війни, дозволяється брати до уваги: показання
свідків (не менше двох, нотаріально завірених), які в період, що потребує
підтвердження, проходили військову службу чи працювали разом із заявником.

Комісія Вінницького ОВК рішенням від 03.07.07р., враховуючи вимоги п.2 ст.
6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», постановила відправити
документи ОСОБА_1 на доопрацювання у Вінницький об'єднаний військовий
комісаріат, що готував вказані документи, пославшись на наказ Міністра Оборони
України від 26.07.96 № 208, яким затверджено Положення про комісії для розгляду
питань, пов'язаних із встановленням статусу ветеранів війни та визначенням
осіб, на яких поширюється чинність вищевказаного Закону, надавши роз'яснення
щодо можливості доказу участі заявника в бойових діях показаннями свідків, які
в період, що потребує підтвердження, проходили військову службу чи працювали
разом із заявником.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача позов вважає
безпідставним, та просить відмовити в його задоволенні.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що дійсно він проходив службу разом з
позивачем в ВЧ 06243 на Кубі. В їх обов'язки входило охороняти берег та острів
«Пінос» від нападів противників. Крім того, вести візуальну та радіоелектронну
розвідку, що і було ними проведено. Весь цей час, вони знаходились в стані
бойової готовності. Хоча, в бойових діях свідок та позивач не приймали участі,
однак здійснюючи вищезазначене, таким чином забезпечували бойову діяльність
військ (флотів).

Згідно рішення Ленінського місцевого суду м. Вінниці, яке набрало законної
сили 25.10.2001 року, ОСОБА_2 отримав
статус учасника бойових дій.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи та надані
докази, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, вимоги відповідають
обставинам справи, а тому підлягають задоволенню.

Згідно довідки Центрального військово - морського архіву РФ від 17.05.07 р.
№ 6784, ОСОБА_1 в період с 01.11.1963р. по 13.08.1964р. проходив службу в в/ч
пп. 06243 на території Республіка Куба. Як вбачається з архівної довідки, в
зазначений період в/ч пп. 06243, (надалі мовою оригіналу) «...включена в
перечень воєнного управлення, соединений, воинских частей й организаций ВС
СССР, принимавших участие в военной - стратегической операции «Анадырь»
в период Карибского кризиса (01 июля 1962 г. - 30 ноября 1963 г.), обьявленньй
Директивой ГШ ВС Российской Федерации от 05 августа 2003г. № 314/12/0410».

Згідно до Постанови КМУ від 08.02.94 р. №63, Республіка Куба входить в
перелік держав, яким надавалась допомога за участю військовослужбовців
Радянської Армії, Військово-Морського Флоту.

В судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_1 в період с 01.11.1963р. по 13.08.1964р.
проходив службу в в/ч пп. 06243 на території Республіка Куба, в той самий
період, коли була військова Карибська криза, що проголошена Директивою ГІП ВС
Російської Федерації від 05.08.2003р. №314/12/0410. В цей період позивач здійснював охорону
острову «Пінос», крім того проводив візуальну та радіоелектронну розвідку на
вказаній території, тобто забезпечував бойову діяльність військ (флотів).

Дана обставина підтверджується і поясненнями свідка ОСОБА_2, який з 2001 року має статус учасника бойових дій. Згідно військових квитків і військових карток
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, підтверджується факт проходження військової служби у
відповідний період вказаних осіб у
військовій частині 06243 на території Республіки Куба.

Відповідно до п. 2 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій визнаються
військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету
державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці
Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та
технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за
рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у
відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у
бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

В силу ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та
об'єктивному дослідженні.

На підставі
вищевикладеного, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам
та матеріалам справи, а отже підлягають задоволенню з розподілом судових
витрат за правилами статті 94 КАС України.

Керуючись
ст.ст. 70,71, 79, 86, 128, 158, 162, 163,167, 186, 255, 257 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задоволити.

Зобов'язати Вінницький обласний
військовий комісаріат надати ОСОБА_1
статус учасника бойових дій, з видачею відповідного посвідчення.

Стягнути з
Вінницького обласного військового комісаріату на користь ОСОБА_1 судовий збір в
сумі 3,40грн.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10
днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно
до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає
сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ: