Справа № 21-1186во07
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2007-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах
Верховного Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,

суддів: Гусака М.Б., Панталієнка П.В.,

Самсіна
І.Л., Терлецького О.О., Тітова Ю.Г.,

за участю: секретаря судового засідання Журіної О.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Потійчука М.А, -

розглянувши у порядку провадження за винятковими обставинами за скаргою
ОСОБА_1 справу за позовом
ОСОБА_1 до Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області (далі - Коростишівська
РДА), третя особа - ОСОБА_2, про
визнання незаконним звільнення, про поновлення на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

15 лютого 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Коростишівський районний суд
Житомирської області постановою від 28 березня 2006 року позов задовольнив:
визнав незаконним пункт 2 розпорядження голови Коростишівської РДА Братуня О.Г.
від 23 січня 2006 року № 5-к про звільнення з державної служби начальника
відділу культури цієї РДА ОСОБА_1 за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України, поновив позивача на роботі, стягнув на його користь
із відповідача 2 913 грн 75 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу
внаслідок незаконного звільнення і 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Постановою від 29 травня
2006 року Апеляційний суд Житомирської області постанову суду першої інстанції
скасував, у позові відмовив. При цьому він виходив з того, що відбулася
ліквідація відділу культури Коростишівської РДА, який був юридичною особою, і
11 січня 2006 року видано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи -
відділу культури і туризму Коростишівської РДА.

Вищий адміністративний суд
України ухвалою від 26 квітня 2007 року постанову апеляційного суду залишив без
змін.

У скарзі до Верховного Суду України ОСОБА_1 порушив
питання про перегляд за винятковими обставинами та скасування ухвали Вищого
адміністративного суду України і залишення в силі постанови Коростишівського
районного суду Житомирської області. На обґрунтування скарги зроблено посилання
на порушення норм матеріального і процесуального права, неоднакове застосування
судами касаційної інстанції однієї й тієї самої норми права та додано рішення
касаційних судів у яких, на думку скаржника, по-іншому застосовано цю норму
права.

Перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі
доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного
Суду України не виявила підстав для перегляду ухвали Вищого адміністративного
суду України за винятковими обставинами.

На обґрунтування доводу про неоднакове застосування
однієї й тієї самої норми права до скарги додано ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 4 жовтня 2006 року, постановлену за
результатами розгляду касаційної скарги Васильківської районної державної
адміністрації Київської області на постанову Апеляційного суду Київської
області про залишення без змін постанови Васильківського районного суду
Київської області, якою позивач був поновлений на роботі. Згідно із цією
ухвалою суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що незначні
редакційні зміни в назві відділу у будь-якому разі не є зміною в організації
виробництва і праці, а тому у відповідача не було підстав звільняти позивача за
пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Його було
звільнено у зв'язку з ліквідацією відділу організаційної та кадрової роботи зі
скороченням усіх посад та створенням відділу організаційно-кадрового
забезпечення за обставин, коли ці відділи не мали статусу юридичної особи і
повністю збігалися засади й мета їх створення, функції та завдання, порядок
організації роботи, штатна чисельність, повноваження начальника відділу.

Відповідно ж до обставин справи за позовом ОСОБА_1 було
ліквідовано відділ культури, який мав статус юридичної особи, і створено відділ
культури і туризму з аналогічним статусом, але частково іншими завданнями та
компетенцією.

Таким чином, у наведених випадках мали місце різні
фактичні обставини і відносини, які з них випливають, регулюються неоднаково,
що не виключає протилежного вирішення аналогічних спорів.

Як зазначено в ухвалі Судової колегії в цивільних справах
Верховного Суду України від 6 липня 1994 року, також доданій до скарги,
задовольняючи позов, районний суд правильно виходив з того, що згідно з
рішенням Одеського міськвиконкому від 8 червня 1992 року та наказом начальника
Управління культури Одеської обласної державної адміністрації від 17 серпня
1992 року була проведена не ліквідація Одеського музею західного і східного
мистецтва, а реорганізація, в результаті якої на його базі створено Муніципальний
музей особистих колекцій. Дана ухвала також не містить доказів неоднакового
застосування однієї й тієї самої норми права касаційними судами, оскільки у
випадку якого стосується це рішення, на відміну від того, про яке йдеться у
справі ОСОБА_1, ліквідація юридичної особи не була проведена.

Не підтверджується наявність підстави, зазначеної у
пункті 1 частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, і
доданими до скарги ухвалами Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України від 13 квітня 2006 року та від 16 червня 2005 року.

Відповідно до частини 1 статті 244 зазначеного Кодексу
Верховний Суд України відмовляє в задоволенні скарги, якщо обставини, які стали
підставою для провадження за винятковими обставинами, не підтвердилися.

З урахуванням наведеного скарга ОСОБА_1 підлягає
відхиленню, а судове рішення касаційного суду - залишенню без змін.

Керуючись статтями 241-244 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах
Верховного Суду України

п о с т а н о в и л
а:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 26 квітня 2007 року
залишити без змін.

Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадку,
передбаченого пунктом 2 частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий В.В.
Кривенко

Судді М.Б.
Гусак

П.В. Панталієнко

І.Л. Самсін

О.О. Терлецький

Ю.Г. Тітов