Справа № 2-а-67/2007
Суддя: Юрчук М.І.
Дата ухвалення: 2007-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а- 67/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» вересня 2007 року

11год. 05хв.

м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд під
головуванням судді Юрчука М.І. за участю секретаря судового засідання Шульжук
Т.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача:
підприємецьОСОБА_1, представникОСОБА_2

відповідача: представник Бондаренко Н.П., представник
Ситай М.В.

третьої особи:
представник Бедик Л.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 до Кузнецовської об'єднаної державної податкової
інспекції; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Володимирецький
районний центр зайнятості про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень
та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - суб'єкт підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_1 - звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з
позовом про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень та рішень про
застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідач подав заперечення
на адміністративний позов, позовні вимоги заперечує.

До участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача судом залучено
Володимирецький районний центр зайнятості.

Позивач у судовому засіданні надав пояснення, які
повністю співпадають із позицією, яка викладена в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні надав пояснення, які
повністю співпадають із позицією, яка викладена в запереченні на
адміністративний позов.

Представник третьої особи в судовому засідання надаола
пояснення з приводу предмету спору, зазначила, що трудова угода між суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 та працівником ОСОБА_3
була дійсно зареєстрована 23 січня 2006 року.

Судом досліджені письмові докази, наявні у матеріалах
справи, які подані позивачем одночасно із позовною заявою. Нових доказів
позивач суду не надавав. Судом
досліджені письмові докази, наявні у матеріалах справи, які подані відповідачем
одночасно із запереченнями на адміністративний позов.

Судом досліджені письмові докази, наявні у матеріалах
справи, які подані представником третьої особи на вимогу ухвали суду.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення
представників сторін, третьої особи, дослідивши подані ними письмові докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позивачу в позові слід відмовити

Суд виходив з такого.

Податковим органом - державною податковою інспекцією у
Володимирецькому районі, правонаступником якої є відповідач у даній справі -
Кузнецовська об'єднана державна податкова інспекція - проведено планову
документальну перевірку дотримання вимог податкового законодавства суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 за період з 28.04.05р. по
31.12.06р., про що складено однойменний акт за №043/-17 від
15.03.07р. (а.с.7-15).

Перевірка проводилась з відома та в присутності позивача,
яка відмовилась підписати матеріали перевірки. Акт документальної перевірки
складений та підписаний складом перевіряючих податкового органу.

Проведеною перевіркою встановлено, що станом на
23.01.06р. з ОСОБА_1, як суб'єктом підприємницької
діяльності (підприємцем), у трудових відносинах перебувало 11 найманих
працівників, хоча, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, кількість
таких найманих працівників не повинна перевищувати 10 чоловік. У разі
перевищення зазначеної кількості найманих працівників платник єдиного податку
зобов'язаний перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності,
починаючи із наступного звітного періоду.

Недотримання вимоги абзацу 1 статті 1 Указу Президента
"Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" призвело до збільшення податковим органом податкових
зобов'язань по прибутковоиму податку з громадян, податку на додану вартість,
збільшення валового доходу.

Платник податку не погодилася із висновками викладеними у
акті перевірки та подала заперечення, яке податковим органом було розглянуте та
до уваги не прийняте (а.с.16-18)

За результатами перевірки податковим органом -
Кузнецовською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій.

До матеріалів справи не додавалися, однак у судовому
засіданні в усному порядку позивачем було зазначено, що податкові
повідомлення-рішення оскаржувалися за процедурою адміністративного оскарження
відповідно до вимог Закону України "Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами то державними цільовими фондами", що
підтвердили у судовому засіданні представники податкового органу.

За результатами розгляду первинної скарги та повторної
скарги платника податків податкові повідомлення-рішення залишені без змін а
скарги - без задоволення. До ДПА України із скаргою не зверталася.

В судовому засіданні представник позивача наголосив, що
предметом розгляду є такі податкові повідомлення-рішення, які підлягають
визнанню нечинними:

- №/2 від 26 липня 2006 року (а.с.23), яким
податковим органом позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку
з доходів найманих працівників на суму 1981грн.41коп. (за основним платежем -
660,47грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1320,94грн.);

- №/2 від 26 липня 2006 року (а.с.24), яким
податковим органом позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку
з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності на суму 31133грн.00коп.
за основним платежем;

- №/2 від 26 липня 2006 року (а.с.25), яким
податковим органом позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку
на додану вартість на суму 97324грн.50коп. (за основним платежем - 63863грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями - 33461,50грн.).

Окрім того позивач вважає незаконними та просить визнати
нечинними:

- рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій
№ /2 від 26.07.07р. (а.с.26),
яким податковим органом до позивача застосовані штрафні (фінансові)
санкції у сумі 17280грн.00коп.;

- рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій
№ /0 від 06.04.07р. (а.с.27),
яким податковим органом до позивача застосовані штрафні (фінансові)
санкції у сумі 1167909грн.50коп.

Така позиція позивача є помилковою, виходячи з
наступного.

І. Що стосується порушення позивачем Указу Президента
"Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва".

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" №727/98 від 03.07.98р., в редакції Указу Президента від
28.06.99р. №746/99 (далі по тексту судової постанови - Указ-727) спрощена
система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, в тому числі і для
суб'єктів малого підприємництва: фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими,
включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Як вбачається із матеріалів справи (акту перевірки,
пояснень позивача у позові, заперечення відповідача на позов, інформації
Володимирецького центру зайнятості (а.с.65)) станом на 23.01.2006р. у трудових
відносинах з ОСОБА_1, як суб'єктом підприємницької діяльності перебувало 11
найманих працівників, а саме: 1ОСОБА_4 (ідентифікаційний податковий номер
НОМЕР_1); 2. ОСОБА_5 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2); 3. ОСОБА_6
(ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_3); 4.ОСОБА_7(ідентифікаційний
податковий номер НОМЕР_4); 5.ОСОБА_8(ідентифікаційний податковий номер
НОМЕР_5); 6ОСОБА_9 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_6); 7. ОСОБА_10
(ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_7); 8. ОСОБА_11 (ідентифікаційний
податковий номер НОМЕР_8); 9.ОСОБА_12 (ідентифікаційний податковий номер
НОМЕР_9); 10.ОСОБА_13 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_10); 11.ОСОБА_14
(ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_11).

Ні позивач, ні її представник не заперечують проти
жодного із вище перелічених найманих працівників, окрім громадянки ОСОБА_3.

Позивач вважає, щоОСОБА_14 фактично до роботи приступила
24 січня 2006 року, що стверджується витягом із трудової книжки (а.с.20),
табелем обліку робочого часу (а.с.19); договором про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність від 24 січня 2006 року (а.с.31); листом та копією
наказу ДП "Партнер" (а.с.70-71).

Дату реєстрації - 23 січня 2006 року - трудового договору
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до уваги не приймає, вважає її помилкою Володимирецького
районного центру зайнятості. До такого висновку схиляється ще й з тих підстав,
що на титульній стороні зазначена інша дата - 18 січня 2006 року.

Така думка позивача та її представника є помилковою.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу законів про
працю України (надалі по тексту судової постанови - КЗпП), працівники
реалізують право на працю шляхом укладання трудового договору.

За змістом статті 21 КЗпП трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим
ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений
ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Законодавець, доповнивши КзПП статтею 24-1, визначив, що
у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична
особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до
роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній
службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному
Міністерством праці та соціальної політики України.

Міністерство праці та соціальної політики України своїм
наказом N 260 від 08.06.2001р. затвердило Форму трудового договору між
працівником і фізичною
особою (далі по тексту постанови - Форма договору) та Порядок реєстрації
трудового договору між працівником і фізичною особою (далі по тексту
постанови - Порядок-260). Даний наказ зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 27 червня 2001р. за N 554/5745.

Згідно із пунктом 2 Порядку-260 укладений у письмовій
формі трудовий договір між працівником і фізичною особою фізична
особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання
у тижневий строк з моменту фактичного
допущення працівника до роботи.

Проведеним правовим аналізом норм КзПП, Порядку-260 та
трудового договору (а.с.46, 52, 66) між працівником і фізичною особою,
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (далі по тексту постанови - Трудовий Договір)
суд констатує, що дата підписання такого Трудового Договору, як істотної умови
трудової угоди, є 18 січня 2006 року, оскільки Трудовий Договір (пункт 8)
набирає чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у
договорі, але не пізніше дня фактичного допущення працівника до роботи. А
оскільки у Трудовому Договорі сторони будь-яких інших дат набрання його
чинності не визначали, то саме з моменту його підписання він набирає чинності.
Підписаний Трудовий Договір 18 січня 2006 року (пункт 15).

Відтак з цієї дати визначається момент укладення трудової
угоди з метою подальшого дотримання сторонами угоди визначених законодавчими та
підзаконними нормативними актами строків.

Пунктом 9 Трудового Договору визначено, що він повинен
бути зареєстрований фізичною особою у
державній службі зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника
до роботи.

Саме на фізичну особу покладений такий обов'язок щодо
реєстрації Трудового Договору, і саме вона (фізична особа) зобов'язана подати
до центру зайнятості цей Договір.

Як вбачається із Трудового Договору (пункт 16) він був
зареєстрований Володимирецьким районним центром зайнятості 23 січня 2006 року
за номером 659.

Лише після такої правової дії фізичні особи роблять
записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з
роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що
зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості (пункт
2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою
спільним наказом Мінпраці, Мін'юсту України, Мінсоцзахисту від 29.07.1993р. №58
та зареєстрованій у Мін'юсті України 17.08.1993р. за № 110 з подальшими змінами
та доповненнями). Під час прийняття на роботу вноситься запис: "Прийнятий
на роботу (далі зазначається професійна характеристика робіт) за трудовим
договором (зазначаються дата та номер договору), зареєстрованим у державній
службі зайнятості (зазначається повна назва центру зайнятості), при цьому у
графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис (дата і номер реєстрації
трудового договору державною службою зайнятості: "трудовий договір
(номер), зареєстрований (дата)"), а при
звільненні - запис:
"Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням
на відповідні статті КЗпП України)", при цьому у графі 4 зазначається дата
зняття трудового договору з реєстрації
державною службою зайнятості: "трудовий договір (номер) знято
з реєстрації (дата)". Що позивачем і було зроблено (а.с.20 - зворотна
сторона).

Таким чином суд констатує, що фактичним допущенням
найманого працівника до виконання роботи, обумовленої Трудовим Договором, є 23
січня 2006 року.

З огляду на зазначене в судовому засіданні
підтверджується факт наявності трудових відносин на протязі року із 11
працівниками.

За змістом пункту 5 Указу-727 у разі порушення вимог,
установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на
загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

Оскільки факт порушення мав місце у січні 2006 року (І
квартал), то позивач зобов'язаний здійснювати підприємницьку діяльність із ІІ
кварталу 2006 року на загальній системі оподаткування.

Загальна система оподаткування, обліку та звітності,
регулюється IV розділом Декрету Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" № 13-92 від 26.12.1992р. із змінами та
доповненнями (далі по тексту постанови - Декрет 13-92), починаючи з наступного
звітного періоду, шляхом подання до податкового органу за місцем проживання
податкової декларації за наслідками звітного кварталу, наступного за тим, в
якому виникло перевищення кількості осіб, які перебувають у трудових відносинах
з суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою.

ІІ. Що стосується податкового повідомлення-рішення
№/2 від 26 липня 2006 року (а.с.23).

Як вбачається із оспорюваного податкового
повідомлення-рішення №/2 від 26 липня 2006 року, податковим органом
позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів найманих
працівників на суму 1981грн.41коп. (за основним платежем - 660,47грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 1320,94грн.).

Прийняття цього податкового повідомлення-рішення є
наслідком допущеного позивачем порушення вимог податкового законодавства, а
саме.

Перевіркою встановлено, що підприємецьОСОБА_1
використовувала у своїй діяльності 17 найманих працівників, трудові угоди з
якими заключені і зареєстровані у Володимирецькому районному центрі зайнятості,
про що останній повідомив податковий орган своїм листом №173 від 06.03.07р.
(а.с.65).

В процесі здійснення перевірки в частині правильності
надання пільг та наявності документів, що надають право па пільги, працівниками
податкового органу встановлено, що в порушення пункту 4 Постанови Кабінету
Міністрів України №2035 від 26.12.2003 року "Про затвердження Порядку
падання документів та їх складу при застосуванні податкової соціальної
пільги" та в порушення підпункту "е" п.п.6.3.3 п.6.3 ст.6 Закону
України "Про податок з доходів фізичних осіб" позивачем було надано
соціальну пільгу працівникам, які одержують доходи, як самозайняті особи від
підприємницької діяльності (є самостійно зареєстрованими підприємцями),
внаслідок чого донараховано податку в сумі 517,47 грн.

Проведеними обстеженнями торгових закладів, в яких
здійснює діяльність суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особаОСОБА_1,
встановлено, що в продовольчому магазині с.Довговоля (акт від 16 серпня 2006
року №17-68) торгівлю здійснювала громадянкаОСОБА_15, яка у трудових відносинах
з позивачкою не перебувала. Згідно із поясненням громадянки ОСОБА_15, вона
працює у підприємцяОСОБА_1 з червня 2006 року та отримувала заробітну плату у
розмірі законодавчо встановленого мінімального рівня (а.с.68). При цьому
податок з доходів фізичних осіб не утримувався та до бюджету не
перераховувався, чим порушено п.п.8.1.1-8.1.2 п.8.1 ст. 8, п.п.9.12.3 п.9.12
ст.9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (із змінами
та доповненнями), внаслідок допущеного порушення донараховане 188,50 грн.
податку.

На підставі підпункту 17.1.9 пункту 17.1 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" від 21.12.2000 року №2181-111 (із змінами та
доповненнями), яким передбачено, що у разі коли платник податків здійснює
продаж (відчуження) товарів (продукції) або здійснює грошові виплати без
попереднього нарахування та сплати податку, збору (обов'язкового платежу), якщо
відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обов'язковою
передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, такий платник податків
сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобов'язання з такого податку,
збору (обов'язкового платежу), до платника застосовано штраф у сумі 1320,94
грн.

В цій частині
позовних вимог позивачу слід відмовити.

ІІІ. Що стосується податкового повідомлення-рішення
№/2 від 26 липня 2006 року (а.с.24).

Як вбачається із оспорюваного податкового
повідомлення-рішення №/2 від 26 липня 2006 року, податковим органом
позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької діяльності на суму 31133грн.00коп. за основним
платежем.

Правомірність визначення такого податкового зобов'язання
обгрунтовується наступним.

Як зазначалося судом у розділі І даної мотивувальної
частини, позивач зобов'язаний здійснювати підприємницьку діяльність із ІІ
кварталу 2006 року на загальній системі оподаткування.

Порядок оподаткування податку з доходів фізичних осіб,
доходів, одержуваних від здійснення підприємницької діяльності, громадянами ,
які перебувають на загальній системі оподаткування зі сплатою авансових
платежів податку з доходів, встановлений Декретом 13-92 та Інструкцією
"Про прибутковий податок з громадян", затвердженою наказом Головної
державної податкової інспекції України від 21.04.93р. № 12 із змінами та
доповненнями.

Згідно статті 13 Декрету 13-92 оподаткованим доходом
вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручки у
грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтвердженими документально, то вони враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними ГДШ України.

Декларація про доходи за 2-4 квартали 2006 р. підприємцем
не подавалася, дохід в сумі 319310,00 грн (без врахування ПДВ), який рахується
за даними книги обліку доходів і витрат (зареєстрована в Володимирецькій ОДПІ
12.05.2005р. під №315/1), не задекларовано, чим порушено вимоги абзацу 1 пункту
4 статті 14 Декрету 13-92: якщо витрати не можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються за нормами, затвердженими ДПА України. У
даному випадку - для роздрібної торгівлі 25%.

Відповідно до поданого розрахунку у запереченні на
адміністративний позов (а.с.61) позивачем допущенно заниження податку з доходів
фізичних осіб у сумі 31133грн.

Відтак в цій частині позивачу у позові слід відмовити.

IV. Що стосується податкового повідомлення-рішення
№/2 від 26 липня 2006 року (а.с.25).

Як вбачається із оспорюваного податкового
повідомлення-рішення №/2 від 26 липня 2006 року, податковим органом
позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість
на суму 97324грн.50коп. (за основним платежем - 63863грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 33461,50грн.).

Правомірність винесення такого акту податкового органу
обґрунтовується наступним.

Законом України "Про податок на додану
вартість" із змінами та доповненнями встановлено що: особа підлягає
обов'язковій реєстрації як платник податку у разі: коли загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок
зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість)
(підпункт 2.3. пункту 2.3 статті 2 Закону); особи, що підпадають під визначення
пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник
податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання) (пункт
9.3 статті 9 Закону); якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом
звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту
2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана
надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних
днів, наступних за таким звітним податковим періодом (підпункт "б"
пункт 9.4 статті 9 Закону); датою виникнення податкових зобов'язань з поставки
товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата
зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника
податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі
поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх
оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата
інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення
документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку
(підпункт 7.3.1 пункт 7.3 статті 7 Закону).

Відповідно до підпункту "а" підпункту 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" із
змінами та доповненнями податкові декларації подаються за базовий податковий
(звітний) період, що дорівнює: календарному місяцю (у чому числі при сплаті
місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Перевіркою встановлено (а.с.12-13), що в порушення вимог
Закону України "Про податок на додану вартість" суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особаОСОБА_1 при обсягах оподаткованих операцій з поставки
товарів (робіт, послуг), що перевищили 300000 грн. (з 29.04.2005р. по
01.04.2006р. - 612067грн.), не зареєструвалася до 20 квітня 2006 року платником
податку на додану вартість, не подавала декларації з ПДВ за квітень 2006 року -
грудень 2006 року та занизила податкове зобов'язання з ПДВ за квітень 2006 року
- грудень 2006 року в сумі 63864 грн.

Відповідно до абзацу 4 пункту 9.4 статті 9 Закону України
"Про податок на додану вартість" особа, що не надсилає таку заяву у
таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування
податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Законом України "Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"
визначено:

- платник податків, що не подає податкову декларацію у
строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її
затримку (абз.1 п.п.17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону);

- у разі коли контролюючий орган самостійно визначає суму
податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у
підпункті "а" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону,
додатково до штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник
податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання
за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не
більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання та
не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (п.п.17.1.2 п.17.1
ст.17 Закону).

Таким чином, суб'єкту підприємницької діяльностіОСОБА_1
правомірно донарахований податок на додану вартість в сумі 63863,00 грн. та
застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 33461,50грн. В цій частині
позовних вимог позивачу слід відмовити.

V. Що стосується рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № /2 від 26.07.07р. (а.с.26), яким податковим органом до позивача
застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 17280грн.00коп.

Як вбачається із акту документальної перевірки (а.с.14) в
ході проведення документальної перевірки встановлено, що суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична особаОСОБА_1 здійснювала реалізацію
товарів в 8 орендованих магазинах смт. Володимирець та сіл Володимирецького
району за готівкові кошти без придбання торгових патентів, в тому числі: 1.
Магазин «Крамниця» смт. Володимирець, з 01.04.2006 р. по 31.12. 2006р. ставка
торгового патенту 160 грн. в місяць, сума недоплати становить 1440 грн.; 2.
Магазин «Будкомфорт» смт. Володимирець, з 01.04.2006 р. по 31.12. 2006 р.
ставка торгового патенту 160 грн. в місяць, сума недоплати становить 1440грн.;
3. Магазин «Світ техніки» смт. Володимирець, з 01.04.2006 р. по 31.12. 2006 р.
ставка торгового патенту 160 грн. в місяць, сума недоплати становить 1440грн.;
4. Магазин «Хвилинка» смт. Володимирець, з 01.04.2006 р. по 31.12. 2006 р.
ставка торгового патенту 160 грн. в місяць, сума недоплати становить 1440грн.;
5. Магазин «Міні-маркет» смт. Рафалівка,
з 01.04.2006 р. по 31.12. 2006 р. ставка торгового патенту 80 грн. в місяць,
сума недоплати становить 720грн.; 6. Магазин «Крамниця» с.Довговоля, з
01.04.2006р. по 31.12. 2006 р. ставка торгового патенту 80 грн. в місяць, сума
недоплати становить 720 грн.; 7. Магазин с.Берестівка, з 01.04.2006 р. по
31.12. 2006 р. ставка торгового патенту 80грн. в місяць, сума недоплати
становить 720 грн.; 8. Магазин с.Острівці, з 01.04.2006 р. по 31.12. 2006 р.
ставка торгового патенту 80грн. в місяць, сума недоплати становить 720грн.

Всього підприємцем не сплачено до бюджету плати за
торгові патенти в сумі 8640 грн., що є порушенням вимог статті 3 Закону України
"Про патентування деяких видів підприємницької діяльності".

За змістом статті
3 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької
діяльності" патентуванню підлягає торговельна діяльність, що здійснюється
суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими)
підрозділами у пунктах продажу товарів. Під торговельною діяльністю у цьому
Законі слід розуміти роздрібну та оптову торгівлю, діяльність у
торговельно-виробничій (громадське харчування) сфері за готівкові кошти, інші
готівкові платіжні засоби та з використанням кредитних карток. У разі коли
суб'єкт підприємницької діяльності має структурні (відокремлені) підрозділи,
торговий патент придбавається окремо для кожного структурного (відокремленого)
підрозділу (торгової точки). Вартість торгового патенту па здійснення
торговельної діяльності встановлюється органами місцевого самоврядування
залежно від місцезнаходження пункту продажу товарів та асортиментного переліку
товарів.

Відповідно до пункту 1 статті 8 Закону України "Про
патентування деяких видів підприємницької діяльності" за здійснення
операцій, передбачених цим Законом, без одержання відповідних торгових патентів
або з порушенням порядку використання торгового патенту, передбаченого частиною
другою статті 7 цього Закону, сплачують штраф у подвійному розмірі вартості
торгового патенту за повний термін діяльності суб'єктів підприємницької
діяльності із зазначеним порушенням.

Таким чином застосування штрафних (фінансових) санкцій у
сумі 17280грн.00коп. є правомірним і у задоволенні позовних вимог позивачу щодо
визнання нечинним рішення в цій частині слід відмовити.

VІ. Що стосується - рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № /0 від 06.04.07р. (а.с.27), яким податковим органом до позивача
застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 1167909грн.50коп.

Проведеною працівниками податкового органу перевіркою
встановлено, що 28.04.05р. по 31.12.2006р. суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особаОСОБА_1 здійснювала роздрібну торгівлю у неспеціалізованих
магазинах переважно продовольчим асортиментом та заготівлю грибів та ягід.

Згідно з книгами обліку доходів і витрат підприємця
ОСОБА_1 за період з 01.04.06р. по 31.12.06р. реалізовано товарів на суму 233581
грн. 90 коп. без застосування реєстратора розрахункових операцій та видачі
розрахункового документа встановленої форми, в тому числі: в тому числі: -
магазин « Крамниця» смт. Володимирець, згідно даних книги обліку доходів і
витрат, зареєстрованої у Володимирецькій ОДПІ під номером 315/9 від
12.05.2005р. виторг за період з 01.04.06р. по 31.12.06р. становить 18377 грн.;
- магазин «Будкомфорт» смт.Володимирець, згідно даних книги обліку доходів і
витрат, зареєстрованої у Володмирецькій
ОДПІ під номером 315/2 від 12.05.2005р , виторг за період з 01.04.06р. по
31.12.06р. становить 23306 грн.; - магазин «Світ техніки» смт. Володимиреиь,
згідно даних книги обліку доходів і витрат, зареєстрованої у Володимирецькій ОДПІ під номером 315/4 від
12.05.2005р., виторг за період з 01.04.06р. по 31.12.06р. становить 72840,9
грн.; - магазин «Хвилинка» смт.Володимирець, згідно даних книги обліку доходів
і витрат, зареєстрованої у Володимирецькій ОДПІ під номером 315/10 від
12.05.2005р., виторг за період з 01.04.06р. по 31.12.06р. становить 27879 грн.;
- магазин «Міні-маркет» смт. Рафалівка, згідно даних книги обліку доходів і
витрат, зареєстрованої у Володимирецькій ОДПІ під номером 315/5 від
12.05.2005р., виторг за період з 01.04.06р. по 31.12.06 р. становить 23494 грн.;
- магазин «Крамниця» с.Довговоля, згідно даних книги обліку доходів і витрат,
зареєстрованої у Володимирецькій ОДПІ під номером 315/3 від 12.05.2005р.,
виторг за період з 01.04.06р. по 31.12.06р. становить 24921 грн.; - магазин
с.Берестівка, згідно даних книги обліку доходів і витрат, зареєстрованої у
Володимирецькій ОДПІ під номером 315/4 від 12.05.2005р. виторг за період з
01.04.06р. по 31.12.06р. становить 22799 грн.; - магазин с.Острівці, згідно
даних книги обліку доходів і витрат, зареєстрованої у Володимирецькій ОДПІ під
номером 315/6 від 12.05.2005р., виторг за період з 01.04.06р. по 31.12.06р.
становить 19965 грн.

За результатами розгляду акту перевірки Кузнецовською
ОДПІ з посиланням на п.1 статті 17 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг», прийнято рішення від 6 квітня 2007р. №/0 про застосування
штрафної (фінансової) санкції у сумі 1167909грн. 50коп. (233581 грн. 90 коп. х
5) - п'ятикратний розмір вартості надання послуг за непроведення розрахункових
операцій через реєстратор розрахункових операцій.

Рішенням Кузнецовської ОДПІ від 6 червня 2007 року №
697/17-117 внесено зміни до рішення Кузнецовської ОДПІ від 6 квітня 2007 року №
/0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (а.с.27 - зворотна
сторона).

Відповідно до пунктів 1 і 2 статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», із змінами і доповненнями, суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в
безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків,
жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції
на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів,
що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку
розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує
послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на
повну сум) проведеної операції.

Згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» за порушення вимог зазначеного закону до суб'єктів
підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари
(послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України
застосовуються штрафні (фінансові) санкції у п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність - у разі
проведення розрахункових операцій на неповну суму, вартості проданих товарів, у
разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій,
у разі не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує
виконання розрахункової операції або проведення її без використання
розрахункової книжки.

З огляду на вищевикладене позивачу у задоволенні позовних
вимог слід відмовити повністю.

Витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позивачу - суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_1 - в позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо
заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була
подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного
суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне
оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному
обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя М.І.Юрчук

Постанова законної сили не набрала.

Суддя М.І.
Юрчук