Справа № К-9003/07
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2007
року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого

Цуркана М.І.

Суддів:

Амєліна С.Є.

Гуріна М.І.

Кобилянського М.Г.

Юрченка В.В.

при секретарі судового
засідання Полинько Д.М.,

за участю позивача -
ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача -Генеральної прокуратури України
- Олексюк О.Б.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Генеральний прокурор України, про визнання
протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення
середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка переглядається
за касаційною скаргою Генеральної прокуратури України на постанову
Дарницького районного суду м. Києва від 7 грудня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 20 березня 2007 року

у с т а н о в и л а :

У серпні 2006 року
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
Генеральної прокуратури України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні відповідача -
Генеральний прокурор України, про визнання протиправним і скасування
наказу Генерального прокурора України від 13.07.2006 року № 500 к «Про
притягнення до дисциплінарної відповідальності», поновлення на попередній посаді та про стягнення з відповідача
середнього заробітку за час вимушеного прогулу і понесених судових витрат.

Зазначав, що оскарженим наказом його,
прокурора Обухівського району Київської області, за вчинення проступку, який
порочить працівника прокуратури, звільнено із займаної посади.

За змістом наказу проступок
полягає в тому, що стосовно нього
порушено кримінальну справу за фактом використання завідомо підробленого
документа - листка непрацездатності, тобто за ознаками злочину передбаченого
частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України.

Посилаючись на те, що вина у вчиненні злочину
вироком суду не доведена, а дисциплінарне стягнення накладено поза межами
шестимісячного строку встановленого статтею 148 Кодексу законів про працю
України - вважав наказ протиправним, а звільнення незаконним.

Постановою Дарницького
районного суду м. Києва від 7 грудня 2006 року, залишеного без змін
ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20
березня 2007 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі Генеральна
прокуратура України, з посиланням на порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить судові рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у позові.

Заслухавши
доповідача, пояснення представника
відповідача, яка підтримала доводи скарги, позивача та його представника, котрі
заперечували проти задоволення касаційної скарги, перевіривши доводи касаційної
скарги, заперечення на скаргу та матеріали справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами
встановлено, що ОСОБА_1 працював в органах прокуратури з червня 1994 року, а з
травня 2004 року прокурором Обухівського
району Київської області.

Наказом
Генерального прокурора України № 500к
від 13 липня 2006 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»
його із займаної посади звільнено

на підставі пункту 1 статті 8,
пункту 5 статті 9, статей 11, 12 Дисциплінарного статуту прокуратури України за
вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури.

Постановою першого заступника
прокурора Київської області від 23 січня 2006 року щодо ОСОБА_1 порушено
кримінальну справу за використання завідомо підробленого документа - листка
непрацездатності, тобто за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті
358 КК України. У ході досудового слідства позивачу пред»явлено обвинувачення
за частиною 3 статті 358 та частиною 1 статті 190 КК України. Кримінальна
справа судами по суті не вирішена.

Також
встановлено, що зі змісту наказу
проступок полягає у тому, що ОСОБА_1 умисно використав завідомо
підроблений листок непрацездатності, виписаний 15.02.2005 року та виданий
21.02.2005 року Центральною районною поліклінікою Печерського району м. Києва з
діагнозом: «Хронічний бронхіт у стадії загострення». При цьому жодного разу
медичного обстеження не проходив, до лікаря не звертався, у період з 19.02.2005 року по 07.03.2005 року
перебував на відпочинку за межами України, а в подальшому звернувся з рапортом
про продовження відпустки у зв»язку з хворобою і на підставі листка
непрацездатності отримав з державного бюджету 520,60 грн.

Лікаря ОСОБА_3,
який оформив лікарняний листок, від кримінальної відповідальності за частиною 1
статті 366 КК України звільнено у
зв»язку із застосуванням до нього акта амністії.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції, а апеляційний суд погодившись з такими висновками,
виходив з того, що вина позивача у вчиненні злочину не встановлена,
кримінальне переслідування стосовно
ОСОБА_1 розпочато 23 січня 2006 року, а тому звільнення його 13 липня 2006 року
проведено з порушенням вимог
статті 148 КЗпП
України, тобто поза
межами встановленого законом

місячного строку для притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

З такими висновками погодитись не можна.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України професійна
діяльність прокурорів є публічною службою.

Публічній службі не властиве
договірне регулювання умов праці, що характерне для трудового права, оскільки відсутній трудовий договір, як підстава для виникнення трудових відносин, а
тому умови служби визначаються спеціальним законодавством.

Базовим законом, що регулює правові, організаційні та соціально
-економічні умови реалізації права громадян на проходження служби в органах
прокуратури є Закон України «Про прокуратуру».

Частиною
3 статті 48 Закону визначено, що за порушення закону, неналежне виконання
службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть
відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який
затверджується Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Дисциплінарного статуту прокуратури
України, затвердженого постановою Верховної Ради України 6 листопада 1991 року
№1796-ХІІ, працівники прокуратури повинні мати
високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів,
поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю,
справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог
закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і
сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню
демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та
правил суспільного життя.

Статтею 8 Статуту передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання
службових обов'язків або за проступок, який порочить їх як працівників
прокуратури, до прокурорсько-слідчих працівників застосовується дисциплінарні
стягнення.

У
переліку стягнень наведеному в статті 9 Статуту, серед інших, передбачено і звільнення.

Відповідно до статті 10 Статуту Генеральний прокурор України має право
застосовувати дисциплінарні стягнення, зазначені у статті 9 цього Статуту, в
повному обсязі, за винятком випадків,
передбачених частиною другою цієї статті.

Строки застосування дисциплінарних стягнень визначені статтею 12
Статуту, за змістом якої дисциплінарне стягнення
застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не рахуючи
часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування
його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку, а у разі вчинення працівником діяння, не
сумісного з перебуванням на роботі в органах прокуратури, його звільнення
проводиться незалежно від часу вчинення проступку.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача в суді першої та
апеляційної інстанцій посилався на те, що
отримання і використання
позивачем завідомо підробленого документа - листка
непрацездатності, з наступним незаконним отриманням грошового відшкодування за
період звільнення від роботи, незалежно
від наслідків розгляду кримінальної справи, є дисциплінарним

проступком, який порочить
працівника прокуратури, тобто діянням, не сумісним з перебуванням на роботі в
органах прокуратури, звільнення за яке проводиться незалежно від часу вчинення
проступку.

Зазначені доводи залишені судами без належної оцінки. Між тим, вони мають
суттєве значення для правильного вирішення спору і належними доказами не
спростовані.

Поновивши позивача на публічній службі з
посиланням на порушення відповідачем вимог статті 148 КЗпП України, суди
допустилися помилки, оскільки застосували до спірних відносин правові норми,
які не підлягали застосуванню та не застосували ті, якими зазначені відносини
регулюються.

Оскільки матеріалами справи, зокрема і
постановою Печерського районного суду м. Києва від 7 квітня 2006 року про
звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності в зв»язку з застосуванням
акту амністії, підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 проступку не сумісного з
перебуванням на роботі в органах прокуратури, а притягнення до дисциплінарної
відповідальності здійснено з дотриманням вимог Закону України «Про прокуратуру»
та Дисциплінарного статуту
прокуратури України, то у судів не було правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи на те, що обставини
справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення, то, за правилами ст.229 Кодексу адміністративного судочинства
України, оскаржувані рішення підлягають
скасуванню, з ухваленням нового, про відмову у задоволенні позову.

На підставі
викладеного, керуючись статтями 220, 230 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу
Генеральної прокуратури України задовольнити.

Постанову Дарницького районного
суду м. Києва від 7 грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від
20 березня 2007 року скасувати.

Постановити нове рішення про відмову
ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України лише за
винятковими обставинами у строк та у порядку визначеними статтями 237 - 239 КАС
України.

Головуючий М.І.Цуркан

Судді:
С.Є.Амєлін

М.І.Гурін

М.Г.Кобилянський

В.В.Юрченко