Справа № К-34289/06
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2007-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі:
Головуючого - Сіроша М.В., суддів
- Бим М.Є., Васильченко Н.В.,
Гончар Л.Я., Фадєєвої Н.М., при секретарі Мельник І.М., за участі представників Київської міської ради -
Долгополова В.Ю., позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб -
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, розглянувши в судовому засіданні
касаційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу «Концерн Екоп» на постанову Київського апеляційного господарського
суду від 17 жовтня 2006 р. по справі за позовом
АТЗТ «Концерн Екоп» до Київської міської ради, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог на стороні відповідача житлово-будівельний
кооператив «Будівельник-72», ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання
лютому 2006 р. АТЗТ «Концерн «Екоп» звернувся
до суду з позовом до Київської
міської ради про визнання недійсним рішення Київської міської ради від
24.11.2005 р. «Про відміну п.12 рішення Київської міської ради від 27.02.2003
р.» «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування
господарського суду м. Києва від 06 березня 2006 р. позов задоволено повністю.
Визнано недійсним рішення Київської міськради від 24.11.2005 р. «Про відміну
пункту 12 рішення Київської міської ради від 27.02.2003 р. «Про надання і
вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею». Стягнуто
з місцевого бюджету міста Києва на користь АТЗТ «Концерн Екоп» 3,40 грн.
судового збору.
Суд
першої інстанції визнав недійсним вищезазначене рішення відповідача на підставі
того, що спірне рішення прийняте відповідачем з порушенням норм Конституції України та ст.ст. 9, 141, 143, 144 Земельного кодексу України.
суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач належно виконав вимоги листа
Державного управління екології та природних ресурсів в м.Києві № 08-8-206717
від 14.11.2002 р., оскільки у травні 2003 р. позивач опублікував в газеті
«Столиця» інформацію про планування в 4
кварталі 2003 р. приступити до будівництва офісно-житлового комплексу з
підземними гаражами та гостьовими автостоянками за адресою м.Київ, Русанівська
набережна, 10-б у Дніпровському районі.
Київського апеляційного господарського суду від
17.10.2006 р. постанова господарського суду м.Києва від 06 березня 2006
р. скасована. В задоволенні позову відмовлено.
господарський суд мотивував прийняте рішення тим, що позивач не виконав умови
п.12 рішення Київської міської ради від 27.02.2003 р. № 289449 та п. 7.2
необхідність надати інформацію в засобах масової інформації про заплановане
будівництво за зазначеною адресою, яку слід було надрукувати в засобах масової інформації до
початку розробки проектної документації, відгуки на неї направляти
в постійну комісію Київради з питань охорони довкілля, екологічної безпеки
та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи з метою врахування
громадської думки при прийнятті остаточного рішення Київрадою щодо зазначеного
будівництва. При невиконанні вказаної вимоги висновок Державного управління
екології та природних ресурсів в м.Києві втрачає дію.
суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідачем не порушені вимоги ст.ст.
141 - 144 Земельного кодексу, оскільки відповідач спірним рішенням не припиняв
позивачу право користування земельною ділянкою, а лише скасував пункт 12
рішення від 27.02.2003 р. № 289449 як підставу виникнення юридичного факту для
укладення з позивачем договору оренди земельної ділянки.

Не
погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції , АТЗТ «Концерн «Екоп»
звернулось з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського
апеляційного господарського суду від 17 жовтня 2006 р. скасувати, залишити в
силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом
норм матеріального права.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи на предмет повноти та всебічності їх
дослідження, обґрунтованість застосування норм матеріального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла думки.,
що вона підлягає задоволенню із наступних міркувань.

Колегія
суддів дійшла думки, що вказаний спір
є публічно-правовим, який слід
розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно
до п.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на
вирішення адміністративного суду публічно-0правовий спір, у якому хоча б однією
із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова
чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно
до ч.1 ст. 17 КАС України спори юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів
індивідуальної дії), дій чи бездіяльності
відносяться до компетенції адміністративних судів і розглядаються за
правилами КАС України.

Згідно
п.7 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

Отже
в розумінні ст.ст. 3, 20 Кодексу адміністративного судочинства України дана
справа відноситься до адміністративної юрисдикції, обґрунтовано розглянута
судами першої та апеляційної інстанцій за нормами КАС України і інстанційно
підсудна Вищому адміністративному суду, як суду касаційної інстанції.

Відповідно
до ст. 12 Господарсько-процесуального кодексу України господарським судам не
підсудні спори, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Пунктом
12 рішення Київської міської ради № 289449 від 27.02.2003 р. «Про надання і
вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею»
затверджено проект відведення земельної
ділянки Акціонерному товариству закритого типу «Концерн «Екоп» для будівництва,
експлуатації та обслуговування офісно-житлового комплексу з підземними гаражами
на Русанівській набережній, 10-б у Дніпровському районі м. Києва. Цим же
пунктом відповідач передав позивачу ( за умови виконання п.12.1 цього
рішення) в довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку площею
0,33 га для будівництва, експлуатації та обслуговування офісно-житлового
комплексу з підземними гаражами на Русанівській набережній, 10-б у
Дніпровському районі м.Києва за рахунок земель міської забудови.

Пунктом
12.1 вказаного рішення позивача зобов'язано: 12.1.1 виконувати обов'язки
землекористувача відповідно до вимог ст. 96 Земельного кодексу України; 12.1.2
питання відшкодування відновлюючої вартості земельних насаджень та інші
майново-правові питання вирішувати у встановленому порядку; 12.1.3 у місячний
термін замовити у Головному управлінні земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації документ, що посвідчує право користування земельною
ділянкою; 12.1.4 забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та
експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, розміщення у межах земельної
ділянки; 12.1.5 питання пайової участі вирішити до початку будівництва згідно з
рішення Київської міської ради від 30.09.99 р. № 49551; 12.1.6 передати
Головному управлінню житлового забезпечення Київської міської державної
адміністрації 5% загальної площі будинку (крім службової) , а по земельних
ділянках у центральній частині міста, яка визначається генеральним планом
розвитку міста - 10% загальної площі будинку (крім службової) на підставі п.50
рішення Київської міської ради від 28.12.2002 р.. № 232392 «Про бюджет міста
Києва на 2003 р.»; п.12.1.7 виконати вимоги, викладені в листах Головного
управління містобудування та архітектури Київської міської державної
адміністрації від 15.08.2002 р. № 18-2936, Головного державного санітарного
лікаря м.Києва від 07.11.2002 р. № 6062, Державного управління екології та
природних ресурсів в м.Києві від 14.11.2002 р. № 08-8-206717.

Пунктом
12.2 вказаного рішення позивача попереджено, що право користування земельними
ділянками може бути припинено відповідно до ст.ст. 141, 143 Земельного кодексу
України.

26
вересня 2004 р. між позивачем і відповідачем
укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований
10.02.2004 р. за № 66-6-00130.

Згідно
з п.1 вказаного договору відповідач на підставі рішення Київської міської ради
№ 289449 від 27.02.2003 р. передав, а позивач прийняв в довгострокову оренду
на 25 років земельну ділянку по Русановській набережній, 10-б у Дніпровському
районі м.Києва розміром 0,3321 га для будівництва, експлуатації та
обслуговування офісно-житлового комплексу з підземними гаражами у межах, які
перенесені в натурі (на місцевість0) і зазначені в плані, що є невід'ємною
частиною цього договору.

Відповідно
до розділу договору «Обмеження у використанні земельної ділянки» обтяження щодо
земельної ділянки відсутні. Позивач зобов'язаний забезпечити вільний доступ для
прокладки нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, що
знаходяться в межах земельної ділянки.

Згідно
вказаного договору позивач має право приступити до використання земельної
ділянки відповідно до її цільового призначення після набрання чинності цим
договором та виконати вимоги, викладені в листах заступника головного
державного санітарного лікаря № 6062 від 07.11.2002 р., Головного управління
містобудування і архітектури № 18-2936 від 15.08.2002 р., Державного управління
екології та природних ресурсів в м. Києві № 08-8-20/6717 від 14.11.2002 р., а
саме - до початку розробки проектної
документації надати публікацію в засобах масової інформації про заплановане
будівництво за зазначеною адресою,
відгуки на неї направляти в постійну комісію Київради з питань охорони
довкілля, екологічної безпеки та захисту населення від наслідків Чорнобильської
катастрофи з метою врахування громадської думки при прийнятті остаточного
рішення Київрадою щодо зазначеного будівництва.

У
травні 2003 р. позивач опублікував в газеті «Столиця» інформацію про проект
будівництва офісно-житлового комплексу з підземними гаражами та гостьовими
автостоянками за адресою м. Київ,
Русанівська набережна, 10-б у Дніпровському районі м .Києва.

22.02.2005 р. спеціалізована державна
організація «Київська міська служба української інвестиційної експертизи»
видала позивачу позитивний висновок комплексної державної експертизи проекту
будівництва офісно-житлового комплексу з підземними гаражами по вулиці
Русанівська набережна, 10-б у Дніпровському районі м. Києва.

16.11.2004
р. Управління державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва видало
позивачу дозвіл на виконання будівельних робіт № 1231-ДнР офісно-житлового
комплексу з підземними гаражами по Русанівській набережній, 10-б у
Дніпровському районі м.Києва.

24.11.2005
р. відповідач прийняв рішення «Про відміну пункту 12 рішення Київської міської
ради від 27.02.2003 р. № 289449 «Про надання і вилучення земельних ділянок та
припинення права користування землею».

Зважаючи
на численні скарги громадян та керуючись законами України «Про місцеве
самоврядування в Україні», «Про столицю України - місто-герой Київ», Земельним
кодексом України та ст.. 188 Господарського кодексу України, відповідач
вирішив: 1) відмінити п.12 рішення Київської міської ради від 27.02.2003 р. №
289449 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права
користування землею»; 2) запропонувати позивачу надати згоду на розірвання
договору оренди земельної ділянки від 10.02.2004 р. № 66-6-00130.

Тобто
п.12 рішення Київради № 289449 від
27.02.2003 р., яким затверджено проект
відведення земельної ділянки для будівництва офісно-житлового комплексу АТЗТ
«Концерн «Екоп» , було відмінено рішенням Київради від 24.11.2005 р. на підставі законів України «Про місцеве самоврядування в
Україні». «Про столицю України - місто-герой Київ», Земельного кодексу України
та ст. 188 Господарського кодексу України. Інших підстав відміни раніше
прийнято рішення не наведено.

Пунктом
12.2 рішення Київської міської ради № 289449 від 27.02.2003 р. передбачено, що
право користування земельною ділянкою може бути припинено відповідно до ст.
141, 143 Земельного кодексу України.

Відповідно
до ст. 141 Земельного кодексу України
підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна
відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної
ділянки у випадках, передбачених цим кодексом; в) припинення діяльності
державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання
земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; г)
використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична
несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно
до ст. 143 Земельного кодексу України примусове припинення прав на земельну
ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної
ділянки не за цільовим призначенням; б) не усунення допущених порушень
законодавства в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів
виконавчої влади з питань земельних ресурсів; в) конфіскації земельної ділянки;
г) викупу (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та
для суспільних потреб; г) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по
зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки; д) не відчуження земельної
ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених
цим Кодексом.

Як
вбачається із рішення Київської міської
ради від 24.11.2005 р., яким визнано
недійсним рішення цієї ж ради про затвердження проекту відведення земельної
ділянки АТЗТ «Концерн «Екоп», жодна із підстав, передбачених ст. 141, 143
Земельного кодексу України, як підстава припинення права користування земельною
ділянкою, в ньому не наведена.

Згідно
ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване
на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для
провадження підприємницької та іншої
діяльності.

Відносини,
пов'язані з орендою землі, регулюються
законом.

Згідно
ст. 116 Земельного кодексу України юридичні особи набувають права власності та
права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за
рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на
землю юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України
передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування
шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних
ділянок юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу
під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому
статтями 118, 123 цього Кодексу.

Згідно
з ст. 125, 126 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право
оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Як
вбачається із матеріалів справи, саме
такі правові підстави слугували
укладенню договору оренди земельної ділянки, укладеному між позивачем та відповідачем 26.09.2004 р., який
був зареєстрований за № 66-6-00130 10.02.2004 р.

Згідно
з договором позивач зобов'язався
використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення; виконати вимоги, викладені в листі заступника головного
державного санітарного лікаря № 6062 від 07.11.2002 р.; Головного управління
містобудування і архітектури № 18-2936
від 15.08.2002 р.; Державного управління екології та природних ресурсів м. Києва
№ 08-8-206717 від 14.11.2002 р.

В
матеріалах справи наявні докази, що у травні 2003 р. позивач опублікував в
газеті «Столиця» інформацію про проект будівництва офісно-житлового комплексу з
підземними гаражами та гостьовими автостоянками за адресою м. Київ, Русанівська
набережна, 10-ю у Дніпровському районі.

22.02.2005
р. спеціалізована державна організація «Київська міська служба української
інвестиційної експертизи» видала позивачу позитивний висновок комплексної
державної експертизи проекту вказаного
будівництва.

16.11.204
р. Управління державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва видало
позивачу дозвіл на виконання будівельних робіт
цього об'єкта.

Тобто,
висновок суду першої інстанції про дотримання позивачем вимог, передбачених
договором оренди земельної ділянки, відповідає
наявним матеріалам справи.

Посилання
суду апеляційної інстанції, що
відповідачем при прийнятті спірного рішення 25.11.2005 р. не припинено
право користування позивача земельною
ділянкою та не розірвано договір оренди земельної ділянки між позивачем та відповідачем, а тому це рішення
є правомірним, не ґрунтується на законі,
оскільки вказаним рішенням відмінено п.
12 рішення Київської міської ради від
27.02.2003 р., яке є підставою
виникнення у позивача права користування земельною ділянкою відповідно до вимог
ст.ст. 116, 125, 126 Земельного кодексу України, ст. 16 Закону України «Про оренду землі».

Підстав
припинення договору оренди земельної ділянки, передбачених ст.ст. 31, 32
Закону України «Про оренду землі», в рішення Київської міської ради від
25.11.2005 р. не наведено і відповідачем
не наведено їх під час слухання справи
судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно
до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким
чином, висновок суду першої інстанції про те, що рішення Київської міської ради
від 25.11.2005 р. не ґрунтується
на вимогам норм Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду
землі», які регулюють спірні правовідносини,
відповідає матеріалам справи.

Суд
першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно встановив
характер спірних правовідносин і обґрунтовано застосував норми матеріального
права до їх вирішення, не допустивши при цьому порушень норм процесуального
права.

Суд
апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке
прийнято відповідно до закону.

Відповідно
до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

На
підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 221, 226, 230, 231 КАС України, колегія суддів -

у х в
а л и
л а:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства
закритого типу «Концерн «Екоп» задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17 жовтня 2006
р. скасувати, залишити в силі постанову
господарського суду міста Києва від 06 березня 2006 р. по справі № 392-А.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий /підпис/ М.В. Сірош

Судді /підпис/ М.Є.Бим

/підпис/ Н.В.
Васильченко

/підпис/ Л.Я.Гончар

/підпис/ Н.М.Фадєєва

З оригіналом згідно

суддя Н.В.Васильченко

ВИЩИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В
А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ВСТУПНА ТА
РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА)

29
серпня 2007 р.
м.Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі:

Головуючого - Сіроша М.В., суддів
- Бим М.Є., Васильченко Н.В.,
Гончар Л.Я., Фадєєвої Н.М., при секретарі Мельник І.М., за участі представників Київської міської ради -
Долгополова В.Ю., позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб -
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, розглянувши в судовому засіданні
касаційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу «Концерн Екоп» на постанову Київського апеляційного
господарського суду від 17 жовтня 2006 р. по справі за позовом АТЗТ «Концерн Екоп» до Київської міської
ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача
житлово-будівельний кооператив «Будівельник-72», ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
про визнання недійсним рішення -

Керуючись ст.ст. 162,167 КАС України, колегія суддів -

у х в
а л и
л а:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства
закритого типу «Концерн «Екоп» задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17 жовтня 2006
р. скасувати, залишити в силі постанову
господарського суду міста Києва від 06 березня 2006 р. по справі № 392-А.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий М.В.
Сірош

Судді М.Є.Бим

Н.В.
Васильченко

Л.Я.Гончар

Н.М.Фадєєва