Справа № 4-3066/05/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
вересня 2007 року м. Київ
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :
суддів : Бутенка В.І.(доповідач),
провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірною постанови
Кабінету Міністрів України “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів
України від 17 липня 1992 року № 393” від 08 січня 2000 року № 12, -
У липні 2004 року ОСОБА_1. звернувся до суду із вказаною скаргою.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 11 червня 2001 року його згідно
п.п. “а” п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України було звільнено за віком в запас зі служби в
апараті Міністерства внутрішніх справ України у званні підполковника міліції.
При звільненні йому виплатили вихідну допомогу в розмірі п'яти посадових
окладів згідно постанови КМ України “Про порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової та військової служби за
контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та
членам їх сімей” від 17 липня 1992 року № 393 в редакції постанови КМ України №
12 від 08 січня 2000 року.
В подальшому Указом Президента України від 23 червня 2001 року № 463/2001
були скасовані окремі положення постанови КМ України від 17 липня 1992 року №
393 в редакції від 08 січня 2000 року, оскільки вони суперечили вимогам чинного
законодавства, і, відповідно змінився порядок розрахунку і виплати вихідної
Вважав, що вихідну допомогу йому потрібно перерахувати відповідно до вимог
постанови КМ України від 17 липня 1992 року № 393, згідно якої виплаті підлягає
допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби без обмеження 5 календарними роками служби і
нарахування вихідної допомоги із суми місячного посадового окладу.
Правомірність виплати йому вихідної допомоги в розмірі п'яти місячних
посадових окладів він оскаржив до Печерського районного суду м. Києва, який
рішенням від 11 червня 2004 року відмовив у задоволенні скарги.

Тільки під час розгляду справи йому стало відомо, що оскаржуваною
постановою КМ України від 08 січня 2000 року № 12 було змінено порядок
розрахунку і виплати вихідної допомоги, з чим він не погоджувався і вважав
згадану постанову такою, що суперечить вимогам Законів України “Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, “Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб”.

Враховуючи викладене, просив визнати неправомірним пункт 2 постанови КМ
України від 08 січня 2000 року № 12 “Про внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393” в частині, що стосується абзацу
3 та другого речення абзацу 4 пункту 10 постанови КМ України від 17 липня 1992
року № 393 в редакції від 08 січня 2000 року, і визнати його недійсним у цій
частині з моменту прийняття зазначеної постанови № 12.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 серпня 2004 року,
залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2004 року,
скаргу ОСОБА_1. залишено без розгляду в зв'язку із пропуском процесуального
строку.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1. подав касаційну
скаргу, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий судовий
розгляд.

При цьому в скарзі вказується на порушення судами норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як було встановлено районним судом, і з цим правильно погодився суд
апеляційної інстанції, ОСОБА_1. звільнився в запас зі складу Збройних Сил
України 11 червня 2001 року й при звільненні йому виплатили вихідну допомогу в
розмірі п'яти посадових окладів згідно постанови КМ України “Про порядок
обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям
надстрокової та військової служби за контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей” від 17 липня 1992
року № 393 в редакції постанови КМ України № 12 від 08 січня 2000 року.

Указом Президента України від 23 червня 2001 року № 463/2001 були скасовані
абзац третій та друге речення абзацу четвертого пункту 10 постанови Кабінету
Міністрів України від 17 липня 1992 року N 393 "Про порядок обчислення
вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (у редакції
постанови Кабінету Міністрів України від 8 січня 2000 року N 12).

При цьому судами з урахуванням вимог ст. 57 Конституції України та ст. 2485
ЦПК України (в редакції 1963 року) зроблено обґрунтований висновок щодо
пропуску ОСОБА_1. процесуального строку, оскільки він звернувся до суду із
вказаною скаргою лише 07 липня 2004 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги
зроблених судами висновків не спростовують і судами при ухваленні оскаржуваних
судових рішень не було допущено порушень матеріального та процесуального права.

За правилами ч.3 ст. 2201, ч.1 ст.224 КАС України, якщо відсутні
підстави для скасування судового рішення, то суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230 КАС України, колегія
суддів -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського
районного суду м. Києва від 09 серпня 2004 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 04 жовтня 2005 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Згідно ст. ст. 236, 237 КАС України рішення суду касаційної інстанції може
бути оскаржено до Верховного Суду України лише за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д і :