Справа № К-29907/06/07
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2007-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України
в складі:

Ліпського Д.В. -
головуючий,

Амєліна С.Є.
- суддя-доповідач,

Гуріна М.І.,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

при секретарі Проценко О.О.

з участю позивача ОСОБА_1, його
представників ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представника відповідача Ніколаєнка Миколи
Миколайовича

розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29
листопада 2004 року та ухвалу судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Житомирської області від 05 квітня 2005 року в справі за позовом ОСОБА_1
до Управління Державного департаменту України з питань виконань покарань у
Житомирській області про поновлення на
службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

В касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права, позивач ставить питання про скасування
судових рішень, якими відмовлено в задоволенні позову.

Просить направити справу на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В касаційній інстанції позивач та його представники
підтримали доводи касаційної скарги.

Представник
відповідача касаційну скаргу не визнав, просив її відхилити посилаючись на те,
що судові рішення відповідають вимогам законодавства.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено,
що 27 лютого 2003 року позивач перебуваючи при виконанні службових обов'язків
начальника відділу охорони Райківської виправної колонії №73 Управління
Державного департаменту України з питань виконань покарань у Житомирській
області провів заміну відповідального по відділу охорони іншим працівником, та
з останнім в приміщенні розплідника службових собак розпивав спиртні напої, які
на його прохання придбавали підлеглі працівники колонії.

28 лютого 2003 року про скоєний вчинок стало відомо
керівництву.

04 березня 2003 року ОСОБА_1 подав начальнику
Райківської виправної колонії №73 Управління Державного департаменту України з
питань виконань покарань у Житомирській області пояснювальну записку.

За результатами проведеної службової перевірки 05
березня 2003 року зроблений висновок про винність позивача в скоєнні вчинку, що
дискредитує звання рядового і начальницького складу, та притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності.

06 березня 2003 року Радою Зборів середнього та
старшого начальницького складу Райківської виправної колонії №73 Управління
Державного департаменту України з питань виконань покарань у Житомирській
області прийнято рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності. Рішення затверджене начальником вказаної Колонії 13 березня
2003 року та передане на розгляд кадрової комісії Управління для прийняття
остаточного рішення.

24 березня 2003 року позивача повідомлено про
засідання кадрової комісії, заплановане на 27 березня 2003 року, на якому
ОСОБА_1. не був присутній у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю в період з 27
березня 2003 року по 25 квітня 2003 року.

06 травня 2003 року на прохання позивача кадровою
комісією Управління прийнято рішення про повторне проведення службового
розслідування.

15 травня 2003 року кадровою комісією Управління на
підставі повторно проведеної в період з 07 травня 2003 року по 14 травня 2003
року службової перевірки прийнято рішення про звільнення зі служби за скоєння
вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, про що того ж
дня направлено відповідне подання.

Наказом начальника Управління Державного департаменту
України з питань виконань покарань у Житомирській області №НОМЕР_1, ОСОБА_1 звільнено з 15 травня 2003 року зі
служби в кримінально-виконавчій системі в запас Збройних Сил за пунктом 66
Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх
справ Української РСР, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української
РСР від 29 липня 1991 року №114 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання
рядового і начальницького складу).

Вважаючи звільнення незаконним ОСОБА_1. 18 червня 2003 року звернувся в суд
з позовом.

Перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія
суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Вирішуючи спір міськрайонний суд, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходили з того, що є підстави для звільнення
позивача зі служби за вчинення проступку, несумісного з перебуванням на службі
в органах внутрішніх справ, і звільнення проведено у відповідності з вимогами
законодавства.

З такими висновками судів неможна погодитися,
оскільки вони зроблені на неповно встановлених обставинах справи, що мають
значення для правильного вирішення справи.

Зі справи вбачається, що позивач проходив службу на
посаді начальника відділу охорони Райківської виправної колонії №73 Управління
Державного департаменту України з питань виконань покарань у Житомирській
області, і на нього поширювалася дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх
справ Української РСР, затвердженого Указом Президії Верховної Ради Української
РСР від 29 липня 1991 року, та Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, що затверджене
постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

Згідно з пунктом 27 Статуту звільнення осіб рядового
і начальницького складу з органів внутрішніх справ є крайнім заходом
дисциплінарного стягнення і може провадитись за вчинення проступку, несумісного
з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ.

Відповідно до вимог пункту 28 Статуту Дисциплінарне стягнення повинно бути
накладено в строк до одного місяця з того дня, як про проступок стало відомо
начальнику, а в разі проведення по цьому проступку службової перевірки чи
порушення кримінальної справи - не пізніше одного місяця з дня закінчення
службової перевірки чи провадження по кримінальній справі, не рахуючи часу
хвороби винного або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення у
зв'язку з клопотанням товариського суду повинно бути накладено не пізніше
місячного строку з дня надходження рішення товариського суду.

Суди правильно прийшли до висновку про вчинення 27
лютого 2003 року ОСОБА_1. проступку, який може бути визнаним несумісним з
перебуванням на службі в органах внутрішніх справ.

Проте суд першої інстанції належним чином не
встановив чи дотриманий відповідачем місячний строк застосування
дисциплінарного стягнення.

Зокрема, суд першої інстанції не встановив коли
закінчився строк притягнення до відповідальності та фактичну дату прийняття
рішення про звільнення зі служби.

Вказані недоліки були залишені без належної уваги та
перевірки апеляційним судом й не можуть бути усунені судом касаційної
інстанції, що відповідно до вимог статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий
розгляд.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 29 листопада 2004 року та ухвалу судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Житомирської області від 05 квітня 2005
року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття обставин.

Судді:

Д.В. Ліпський С.Є. Амєлін М.І. Гурін М.Г. Кобилянський В.В. Юрченко