Справа № 22а-149/2007
Суддя: Острянський В.І.
Дата ухвалення: 2007-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 22а-149/2007 Головуючий у першій інстанції -Коверзнев В.О.
Категорія - адміністративна Доповідач - Острянський B.I.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2007
року Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - Хромець Н.С.

суддів - Острянського В.І.,
Смаглюк Р.І.

при секретарі - Мехед Т.О.

за участю - ОСОБА_1
представників виконкому

Чернігівської міської ради -Апанасенко К.І., Антошина
В.Л.,

Святушенко С.М. та представника ЖКГ Деснянського району

М.Чернігова Гламозди С.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2007
року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
виконкому Чернігівської міської ради про визнання незаконним рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на
постанову

Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2007
року, якою було

відмовлено в задоволенні його позову до виконавчого
комітету Чернігівської

міської ради
про визнання незаконним рішення Чернігівського

міськвиконкому №181 від 31
липня 2006 року „Про послуги з
утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", зобов"язання
відповідача розробити нову методику обрахування тарифів на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових територій для населення з розрахунку однієї
особи, яка проживає чи зареєстрована на даній житловій площі, затвердження
графіку встановлення лічильників освітлення місць загального користування та
енергозберігаючої технології, оскільки дане рішення органу

місцевого самоврядування, на думку
позивача, порушує його
права як споживача цих послуг (а.с. 1-6,11-13).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та прийняти
нову , якою задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що постанова суду
є соціально несправедливою, прийнятою з порушенням норм процесуального права.
Незаконність судового рішення апелянт обґрунтовує тим, що суд прийняв постанову
без висновку спеціалістів щодо оцінки економічного обґрунтування підвищення
тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а
наявні в справі документи не можуть підтвердити законність та економічну
обґрунтованість підвищення зазначених тарифів. Крім того, судом не було
досліджено в чому полягає збитковість житлово-комунального господарства, як
впливає на формування тарифів на послуги грошові надходження до
житлово-комунальних господарств за рахунок надання даними підприємствами
платних послуг населенню, а також яке процентне співвідношення має до
підвищення цін на ці тарифи підвищення заробітної плати та підвищення цін на
енергоносії. Апелянт також вважає, що оскаржувана постанова дозволяє
міськвиконкому в подальшому без економічних обґрунтувань підвищувати тарифи на
житлово-комунальні послуги.

В запереченнях виконавчий комітет Чернігівської міської ради вважає доводи
апеляційної скарги безпідставними, просить залишити її без задоволення, а
постанову суду без змін, вважаючи, що суд правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 вважає рішення виконкому Чернігівської міської ради №181 від 31.07.2006
року в частині затвердження тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для населення незаконним
та таким, що підлягає скасуванню, оскільки з тексту рішення не вбачається
правового та економічного обґрунтування підвищення тарифів на послуги, рішення
виконкому не враховує інтереси споживачів, а підхід до визначення тарифів з
боку житлово-комунальних господарств є соціально несправедливим.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", встановлення
цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відноситься до компетенції органів
місцевого самоврядування, які їх затверджують в розмірі економічно
обгрунтованих витрат на виробництво цих послуг (ст.31 ч.З цього Закону).

З матеріалів справи вбачається, що міськвиконком перед прийняттям
оскаржуваного рішення провів підготовку та всебічне вивчення питання щодо
тарифів з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, про що
свідчать матеріали, які знаходяться на аркушах справи 67 - 82 та 95
-159 і, з врахуванням економічного обгрунтування необхідності
встановлення нових тарифів на ці послуги та витрат на їх виробництво, затвердив
їх оскаржуваним рішенням у відповідних розмірах (а.с. З - 5);

що ОСОБА_1
у судовому засіданні місцевого суду за правилами ст. 133 КАС України клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи для
перевірки економічного обгрунтування підвищення тарифів на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових територій відповідачем не заявляв взагалі,
чого він не заперечував і в засіданні апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав належну оцінку економічному
обгрунтуванню підвищення тарифів на послуги; порушив норми КАС України шляхом
непризначення судово-бухгалтерської експертизи щодо перевірки обгрунтованості
тарифів; що суд не врахував факту створення комісії відповідачем по перевірці
обгрунтованості підвищення тарифів на житлово-комунальні послуги та що
оскаржуваною постановою місцевий суд створив преюдицію, яка в подальшому
дозволяє міськвиконкому без будь-яких економічних обгрунтувань підвищувати
тарифи на житлово-комунальні послуги - не можуть бути
підставою для скасування оскаржуваної постанови місцевого суду і висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обгрунтованість оскаржуваної
постанови місцевого суду з урахуванням правил ст.ст.11 і 195
КАС України щодо меж позовних вимог та меж доводів
апеляційної скарги, не може взяти до уваги заяву позивача про внесення
відповідачем змін до рішення міськвиконкому № 181 від 31 липня 2006
року на підставі рішення № 8 від 22
січня 2007 року „Про внесення змін
та доповнень до рішення виконавчого комітету ради № 181 від 31
липня 2006 року „Про послуги з
утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" як визнання
останнім позовних вимог ОСОБА_1, оскільки спір між
сторонами було вирішено по суті до постановления відповідачем рішення №
8 від 22 січня 2007 року.

Тому на правильність вирішення даного спору вказана обставина за правилами
чинного законодавства вплинути не може.

За таких обставин місцевий суд ухвалив постанову з додержанням норм матеріального
та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205,
206 КАС України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2007
року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
в касаційному порядку протягом одного місяця.