Справа № К-18707/06
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2007-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

31 липня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у
складі:

Головуючого, судді - Юрченка
В.В.,

Суддів
- Весельської Т.Ф.,

Гуріна М. І.,

Федорова
М. О.,

Чумаченко
Т.А.,

провівши у порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за
позовною заявою ОСОБА_1до Управління Міністерства внутрішніх справ України у
Дніпропетровській області про встановлення статусу ветерана органів внутрішніх
справ, стягнення донарахованої суми пенсійного забезпечення та моральної шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_1на
постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2006 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2004 року ОСОБА_1звернувся до Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Дніпропетровській області з позовною заявою про встановлення
статусу ветерана органів внутрішніх справ, стягнення донарахованої суми
пенсійного забезпечення та моральної шкоди, у якій просив надати йому статус
ветерана органів внутрішніх справ та внести до пенсійного посвідчення запис про
наявність у нього захворювання, одержаного при виконанні службових обов'язків,
стягнути з відповідача на його користь недоотриману пенсію у сумі 1730 гривень
75 копійок, а також моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Мотивуючи позовні вимоги, посилався на те, що у 2001 році був звільнений з
органів внутрішніх справ через хворобу, за висновком медико-соціальної
(експертної) комісії йому встановлено ІІ групу інвалідності безстроково, у
зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх
справ.

Втім, запис у його пенсійному посвідченні не відповідає висновку МСЕК. Ця
обставина спричинила недоплату його пенсійного забезпечення та заподіяла
моральну шкоду.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20
квітня 2004 року позивачу поновлено строк звернення до суду з позовною заявою.
Позовні вимоги задоволено у частині визнання незаконними дій відповідача щодо
внесення до пенсійного посвідчення позивача запису про те, що він є інвалідом
ІІ групи внаслідок захворювання, отриманого у період проходження служби в
органах внутрішніх справ, безстроково, а також щодо відмови визнати його ветераном
органів внутрішніх справ; зобов'язано внести до пенсійного посвідчення позивача
запис про те, що він є інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, отриманого
при виконанні службових обов'язків, безстроково, а також видати йому
посвідчення та нагрудний знак ветерана органів внутрішніх справ; стягнуто з
відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, а на
користь держави - державне мито у
розмірі 11 гривень 90 копійок.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2006
року рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20
квітня 2004 року скасовано у частині визнання незаконними дій відповідача щодо
внесення до пенсійного посвідчення позивача запису про те, що він є інвалідом
ІІ групи внаслідок захворювання, отриманого у період проходження служби в
органах внутрішніх справ, безстроково, а також щодо відмови визнати його
ветераном органів внутрішніх справ; зобов'язання внести до пенсійного
посвідчення позивача запис про те, що він є інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, отриманого при виконанні службових обов'язків, безстроково, а
також видати йому посвідчення та нагрудний знак ветерана органів внутрішніх
справ; стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, а на користь держави - державного мита у розмірі 11 гривень 90 копійок.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на порушення норм
матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду апеляційної
інстанції, з залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково відмовляючи ОСОБА_1. у
задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що
рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права
щодо визначення змісту поняття “ветеран органу внутрішніх справ”.

Як на підставу отримання такого статусу, позивач посилається на пункт 2
статті 5 Закону України “Про статус
ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших
осіб та їх соціальний захист”, яким передбачено надання цього статусу
громадянам України - інвалідам I та II групи, інвалідність яких настала
внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з
виконанням обов'язків військової служби чи при виконанні службових обов'язків
по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації
наслідків надзвичайних ситуацій.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що для отримання
позивачем з зазначених ним підстав статусу ветерана органу внутрішніх справ,
необхідна наявність причинного зв'язку між виконанням ним службових обов'язків
по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю, ліквідацією наслідків
надзвичайних ситуацій та втратою працездатності (інвалідністю).

Так, інвалідність, отриману унаслідок виконання службових обов'язків,
пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської
безпеки, у боротьбі зі злочинністю може спричинити нещасний випадок, що
трапився у період проходження служби унаслідок безпосереднього впливу
правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником,
напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов'язків, з
метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або
викриття правопорушника в період служби тощо); при ліквідації аварій, пожеж,
стихійних явищ або їх наслідків; при виконанні службового або громадського
обов'язку з рятування людського життя, охорони державного, громадського або особистого
майна громадян, захисту їх честі та гідності.

Захворювання ж позивача пов'язане з проходженням ним служби в органах
внутрішніх справ, а тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про безпідставність його позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку,
що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне
застосування норм матеріального чи порушено норми процесуального права, а тому,
за правилом частини 3 статті 2201, суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, а оскаржуване судове рішення залишає без змін.

Керуючись статтями 2201,
230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1відхилити, а постанову Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 березня 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржена за винятковими обставинами до Верховного Суду України протягом одного
місяця з дня відкриття таких обставин.

Судді В.В.
Юрченко

Т.Ф.
Весельська

М.
І. Гурін

О.
М. Федоров

Т.
А. Чумаченко