Справа № 22-а-987/2007
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2007-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2007 року
м. Харків

Справа № 22-а-987/07

Колегія суддів у складі:

Головуючий
суддя Філатов Ю.М.,

Суддя
Водолажська Н.С., Суддя Мельнікова Л.В.

при секретарі
Волошиній Я.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Бойченко
Ганна Володимирівна

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною скаргою Прокурора м. Комсомольська на
постанову Комсомольського міського суду Полтавської області від 10.04.2007 року
по справі № 2-а-22/07

за
позовом
ОСОБА_1

до УПФУ в м. Комсомольську

за
участю
Прокуратури м. Комсомольська

про перерахунок
та стягнення недорахованої суми пенсії та відшкодування завданої моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач,
громадянин ОСОБА_1, звернувся до Комсомольського міського суду Полтавської
області з позовом до УПФУ в м. Комсомольську, в якому після доповнень та
уточнень позовних вимог просив стягнути з УПФУ
в м. Комсомольську недораховану йому пенсію в розмірі 32587,67 грн. та
відшкодувати завдану моральну шкоду в сумі 50000,0 грн.

Постановою
Комсомольського міського суду Полтавської області від 10.04.07 р. в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до УПФУ в м. Комсомольську про перерахунок та
стягнення недорахованої суми пенсії та відшкодування завданої моральної шкоди
було відмовлено.

Прокурор
м. Комсомольську не погодився із зазначеною постановою та подав апеляційну
скаргу в інтересах позивача, в якій просить постанову скасувати через неповне
з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна
скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 35 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», невірно
підраховував позивачу страховий стаж, оскільки не взяв до уваги дані трудової
книжки та довідки про час навчання на денному відділенні Запорізького
педагогічного інституту.

Позивач
в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати
постанову суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні
заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити без
змін оскаржувану постанову, посилаючись на доводи, викладенні в запереченнях на
апеляційну скаргу.

Прокуратура м. Комсомольську про дату, час та
місце розгляду справи була належним чином повідомлена, але представник
прокуратури в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Перевіривши судове рішення, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї, дослідивши матеріали справи та
пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що
вперше 2 група інвалідності (внаслідок загального захворювання) ОСОБА_1. була
встановлена рішенням Кременчуцької ЛТЕК від 06.01.75 р. з визначенням дати
наступного переосвідчення 06.01.76 р. (а.с. 49). На підставі рішення ЛТЕК
рішенням комісії по призначенню пенсій при виконкомі Кременчуцької міської Ради
від 22.01.75 р. (а.с. 51) ОСОБА_1. протягом терміну встановленої ЛТЕК
інвалідності була призначена пенсія із розрахунку заробітної плати позивача за
період з 01.06.73 р. по 31.07.74 р.

Відповідно до Закону СРСР "Про державні
пенсії" від 1956 р., що діяв на час призначення пенсії, розмір пенсії по
інвалідності будь-якої групи внаслідок загального захворювання залежав від
заробітку пенсіонера, а кількість років стажу понад встановленої ст. 21 цього
Закону тривалості стажу не впливала на розмір пенсії. Станом на 06.01.75 р.
загальний трудовий стаж позивача склав (згідно записів в трудовій книжці) 13
років 03 місяці 05 днів (а.с 11).

При наступному переосвідченні 05.02.76 р.
рішенням ЛТЕК гр. ОСОБА_1. безстроково була встановлена 3 група інвалідності
(а.с. 10), що відповідно стало підставою для перерахунку розміру призначеної
йому пенсії (а.с. 52).

З моменту первинного встановлення групи
інвалідності від 06.01.75 р. ОСОБА_1. продовжував працювати до 01.10.88 року
включно (а.с. 11). В 1986 р. педагогічний стаж позивача досягнув 25 років і
відповідно до Постанови РМ СРСР № 1397 від 17.12.59 р. «Про пенсії за вислугу
років працівникам освіти, охорони здоров'я та сільського господарства» він
отримав право на пенсію за вислугою років.

З 01.10.88 р. позивач був звільнений з роботи
відповідно ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років.
Оскільки після отриманого права на пенсію ОСОБА_1. продовжував працювати,
розпорядженням Комсомольського відділу соцзахисту за його заявою йому був
зроблений перерахунок з більшого заробітку, як пенсіонеру, який пропрацював після
призначеної пенсії не менше 2 років з більш високим заробітком (а.с. 54).

В подальшому ОСОБА_1. відповідно ст. 3 Закону
СРСР "Про державні пенсії" подав заяву від 14.10.88 р. про
призначення йому пенсії за вислугою років (а.с. 55). Рішенням комісії по
призначенню пенсій при виконкомі Комсомольської міської ради № 249/2 від
21.10.88 р. з дня написання позивачем заяви йому була призначена пенсія за
вислугою років (а.с. 56). При призначенні пенсії за вислугу років загальний
трудовий стаж позивача, який дорівнював його педагогічному стажу, склав 26
років 11 місяців 17 днів і в наступному уже не змінювався.

З 01.01.92 р. набув чинності Закон України
"Про пенсійне забезпечення" (далі Закон 1788-Х11), за умовами якого
позивач мав право на отримання пенсії за вибором, а тому він подав заяву від
17.11.92 р. про відновлення виплати пенсії по інвалідності (а.с. 57). Розмір
пенсії був визначений виходячи із заробітної плати за період з 01.06.83 р. по
31.10.85 р. (а.с. 16). Перерахунок раніше призначеної пенсії було проведено на
підставі наявних в пенсійній справі документів відповідно ст. 98 Закону № 1788.

У зв'язку з проведенням грошової реформи
позивачу був проведений перерахунок призначеної пенсії від 01.10.92 р.,
виходячи із його середньомісячного заробітку, відкоригованого відповідно до
Постанови КМУ № 395 від 20.07.92 р. «Про додаткове коригування рівнів державних
пенсій», який склав 1629,24 крб. або 0,01629 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону № 1788 за
наявності у інваліда трудового стажу, необхідного для призначення пенсії за
віком, пенсія по інвалідності призначалась в розмірі пенсії за віком при
відповідному стажі роботи.

В ст. 25 Закону № 1788 необхідним трудовим
стажем для призначення чоловікам пенсії за віком визначався стаж роботи
тривалістю 25 років (трудовий стаж ОСОБА_1. склав 26 років 11 місяців 17 днів),
у зв'язку з чим пенсія по інвалідності була призначена йому в розмірі пенсії за
віком. Відповідно до ст. 19 Закону № 1788 пенсія за віком призначалась в
розмірі 55% заробітку, і за наявності 1 повного року роботи понад встановлені
25, розмір пенсії збільшувався на 1% (розмір пенсії позивача склав відповідно
56%).

З досягненням у 2000 р. 60-літнього віку гр.
ОСОБА_1. відповідно ст. 12 Закону № 1788 отримав право на призначення пенсії за
віком, але продовжував фактично отримувати пенсію по інвалідності, оскільки
визначена вона була в розмірі пенсії за віком. В ч. 5 ст. 19 Закону України №
1788 було встановлено обмеження максимального розміру пенсії за віком, у
зв'язку з чим пенсія не могла перевищувати трьох мінімальних пенсій за віком, а
тому ОСОБА_1. протягом періоду з 17.11.92 р. до 31.12.03 р. пенсія по
інвалідності призначалась в розмірі пенсії за віком з дотриманням
вищезазначених обмежень.

Станом на 01.01.03 р. позивач отримував
пенсію в розмірі 141,9 грн. (а.с. 59), який по суті був максимальним, виходячи
із положень діючого на той час пенсійного законодавства (з 01.04.02 р.
постановою КМУ № 279 від 13.03.02 р. мінімальний розмір пенсії за віком був
збільшений до 47,3 грн., що відповідно при підрахунку максимального розміру
пенсії за віком становило 47,3 грн. х 3 = 141,9 грн.).

Постановою КМУ № 544 від 15.04.03 р.
"Про підвищення розмірів трудових пенсій" мінімальний розмір пенсії
за віком з 01.07.03 р. збільшився до 50,0 грн., у зв'язку з чим розпорядженням
начальника міського управління соцзахисту гр. ОСОБА_1. була призначена пенсія в
розмірі 150,0 грн. (а.с. 60), яку він продовжував отримувати до 01.01.04 р.
включно.

З набуттям з 01.01.04 р. чинності Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі
Закон № 1058) змінилися умови призначення та перерахунку раніше призначених
пенсій. Даним Законом була введена залежність розміру пенсії кожного пенсіонера
від кількості років його загального стажу у порівнянні до середнього заробітку
по Україні, який мав враховуватись для визначення розміру пенсії.

При розрахунку та перерахунку пенсії
відповідачем у відповідності до приписів ст. 30 та ст. 32 Закону № 1058
позивачу був врахований страховий стаж, складовою частиною якого став не лише
його загальний трудовий стаж - 26 років 11 місяців 17 днів, а і умовний стаж,
нарахований відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 (з дня встановлення
позивачу інвалідності і до досягнення ним віку, який надає право на отримання
пенсії за віком), який склав 12 років 0 місяців 14 днів, з врахуванням чого
загальний стаж позивача склав 39 років 0 місяців 01 день, а коефіцієнт його
страхового стажу склав 0,39000.

З урахуванням заробітної плати позивача за
період з 01.06.83 р. по 31.07.85 р. (а.с. 71) в порівнянні із середньомісячним
заробітком по Україні, визначеним постановою КМУ № 1783 від 20.11.03 р. в
розмірі 306,45 грн., був розрахований коефіцієнт заробітної плати позивача в
розмірі 1,61717.

З урахуванням наведених чинників відповідачем
був зроблений розрахунок розміру пенсії з 01.01.04 р., що не заперечувалося
позивачем.

Законом України № 2291 від 23.12.04 р. «Про внесення змін до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який набув чинності з
12.01.05 р., був змінений порядок визначення розміру пенсії за віком.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1058 (нова редакція) чоловікам за наявності
25 років страхового стажу мінімальний розмір пенсії за віком встановлювався у
розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. За кожний
повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам пенсія за віком
збільшувалась на 1% розрахункового розміру пенсії.

З урахуванням змін у законодавстві
відповідачем був здійснений перерахунок пенсії позивача, що також не спростовується
ні позивачем, ні апелянтом.

В позові та поясненнях в судовому засіданні
позивач наполягав на тому, що при розрахунку його стажу для призначення пенсії
відповідачем не були зараховані роки навчання на денному відділенні ВУЗу.
Проте, надані до матеріалів справи документи свідчать про те, що позивач не
подавав документи при попередніх нарахуванні та перерахунку його пенсії
належним чином оформлені документи щодо його навчання, оскільки в трудовій
книжці цей період з 18.07.57 р. по 29.03.61 р. не був відображений в трудовій
книжці.

Як пояснив позивач, ним була подана заява від
27.02.06 р. про перерахунок пенсії. Але через недотримання позивачем Порядку
подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії
відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №
22-1 від 25.11.05 р., заява не була
прийнята до розгляду з роз'ясненням заявнику порядку надання документів та
процедури прийняття рішення органами Пенсійного фонду з урахуванням положень
ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач не заперечує проти того, що ним до
вказаної заяви не подавалися документи про стаж роботи, копії довідок про
заробітну плату, та розбіжності в розмірах заробітної плати із даними довідки
про заробітну плату позивача за аналогічний період, що знаходились в матеріалах
пенсійної справи та інше, але наполягає на тому, що він мав право вибору яку
довідку надавати.

З пояснень представника відповідача випливає,
що після розрахунку коефіцієнту заробітної плати позивача за новою довідкою
(відповідно ст. 40 Закону № 1058 перерахунок проводився на підставі довідки за
60 місяців) виявилося, що він зменшився з 1,61717 до 1,57970, тому позивачу
спеціалістами управління був запропонований інший спосіб перерахунку пенсії.

Перерахунок пенсії на підставі ст. 43 Закону
№ 1058, відповідно до якої до згаданого часу ОСОБА_1. здійснювався перерахунок
пенсії, залишався в якості заробітної плати для перерахунку лише заробіток за
2002 р. в розмірі 306,45 грн., в той час як перехід з одного виду пенсії на
інший дозволяв відповідно до ст. 40 Закону № 1058 застосувати для розрахунку
пенсії 735,57 грн. - середній заробіток по Україні за 2005 р. Перехід з одного
виду пенсії на інший проводився згідно із ч. 3 ст. 45 Закону № 1058 з дня
подання заяви з усіма необхідними документами. Таким чином, починаючи з
05.07.06 р. позивачу була призначена пенсія по інвалідності 2 групи внаслідок
загального захворювання (а.с. 75) за наступним механізмом підрахунку: 735,75
гри. (середній заробіток по Україні за 2005 р.) х 1,57970 (коефіцієнт
заробітної плати, проведений на підставі довідки про заробітну плату за 60
місяців) = 1161,76 (умовна заробітна плата) х 0,39000 (страховий стаж, до
складу якого поряд з загальним - 26 днів 11 місяців 17 днів був включений також
умовний - 12 років 14 днів) = 453,09 грн. (розмір пенсії за віком).

Крім того, була нарахована також доплата, яка
становила 14% від розміру пенсії за віком - 453,09 грн. х 14%, де 14 років -
сума стажу позивача понад встановлені 25 років - 1 рік 11 місяців 17 днів + 12
років 14 днів умовного стажу = 50,26 гри. Таким чином, загальний розмір пенсії
за віком ОСОБА_1. з 05.07.06 р. становив суму 503,35 грн., що відповідно до ст.
33 Закону № 1058, яка встановлює розмір пенсії по інвалідності 2 групи в
розмірі 90% від розміру пенсії за віком, становитиме 503,35 грн. х 90% = 453,02
грн. З 0110.06 р. у зв'язку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, пенсія позивача була збільшена до 453,9 грн. (а.с.79).

Законом України від 19.12.06 р. "Про
Державний бюджет на 2007 рік" з 01.01.07 р. прожитковий мінімум було
збільшено до 380,0 грн., а тому розпорядженням Управління ПФУ від 11.01.07 р.
позивачу був здійснений перерахунок розміру пенсії до 474,66 грн. з урахуванням
надбавки у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни,
яка склала 19,0 грн.

Як свідчать надані документи, позивач
звернувся до відповідача із заявою від 14.02.07 р. про перерахунок призначеної
пенсії (а.с. 80), до якої надав довідку (а.с.22-23), що підтверджувала факт
його навчання у вищому навчальному закладі - з них 3 роки 6 місяців 29 днів на
денному відділенні. Представлені позивачем дані збільшили розмір його стажу з
26 років 11 місяців 22 днів до 30 років 6 місяців 22 днів, що відповідно
потягло за собою збільшення коефіцієнту страхового стажу з 0,39000 до 0.42583,
відповідно до чого було перераховано і збільшено розмір його пенсії (механізм
розрахунку наведений в судовому рішенні і сторонами не заперечувався).

Таким чином, загальний розмір пенсії за віком
ОСОБА_1. становив суму 559,31 грн., що відповідно до ст. 33 Закону № 1058, яка
встановлює розмір пенсії по інвалідності 2 групи в розмірі 90% від розміру
пенсії за віком, становить 559,31 грн. х 90% = 503,35 грн. З урахуванням
передбаченої Законом України "Про державний бюджет" на відповідний
рік надбавки у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників
війни, яка склала 19,0 грн., загальний розмір пенсії ОСОБА_1. з 01.02.07 р.
становить 522,38 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції стосовно того, що вимоги позивача про необхідність проведення
перерахунку та стягнення з відповідача не нарахованої пенсії не відповідає
наданим документам. Крім того, ні в апеляційній скарзі прокурора, ні в
поясненнях позивача в судовому засіданні не наведені дані, які б спростували
висновки суду першої інстанції щодо механізму нарахування та перерахування
пенсії позивачу з урахуванням років навчання на денному відділенні ВУЗу.

Також колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для включення до
позову вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Зважаючи
на вищевказані обставини, колегія суддів не виявила підстав для скасування
постанови Комсомольського міського суду Полтавської області від 10.04.2007 року
по справі № 2-а-22/07.

Керуючись
ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Прокурора м.
Комсомольська на постанову Комсомольського міського суду Полтавської області
від 10.04.2007 року по справі № 2-а-22/07 - залишити без задоволення.

Постанову Комсомольського
міського суду Полтавської області від 10.04.2007 року по справі № 2-а-22/07 за
позовом ОСОБА_1 до УПФУ в м. Комсомольську про перерахунок та стягнення
недорахованої суми пенсії та відшкодування завданої моральної шкоди - залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно з моменту її проголошення
і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання
касаційної скарги протягом одного місяця з моменту виготовлення повного тексу.

Головуючий Ю.М. Філатов

Судді Н.С. Водолажська

Л.В. Мельнікова

Повний текст ухвали виготовлено та підписано
19.11.2007 року.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.С.
Водолажська