Справа № К-3996/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 серпня 2007 року у м. Києві колегія
суддів Вищого адміністративного суду
головуючого-судді: Цуркана М.І.,
суддів:
Лиски Т.О., Панченка О.І., Штульмана І.В., Юрченка В.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі м. Сімферополя про стягнення
заборгованості по виплаті пенсії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.
Сімферополя від 3 грудня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 29 березня 2005 року,
в с т а н о в и л а:
звернувся з касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м.
Сімферополя від 3 грудня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 29 березня 2005 року у справі за його позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя про
стягнення заборгованості по виплаті пенсії.
що листопаді 2003 року він звернувся до суду з вказаним позовом, який
мотивував тим, що йому як особі льотного
складу екіпажу повітряного судна цивільної авіації призначена пенсія за
вислугою років з 1997 року. З квітня 2001 року йому була призначена пенсія в
розмірі 632 грн. 44 коп.. Однак, з 1 квітня 2003 року відповідач припинив
виплату цієї пенсії та став виплачувати
її в розмірі 473 грн. 52 коп., у зв»язку з чим виникла недоплата з квітня по листопад 2003
року в розмірі 1419 грн. 52 коп. В судовому засіданні позивач уточнив свої
Рішенням
Київського районного суду м. Сімферополя від 3 грудня 2004 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 було
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 29 березня 2005 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, а рішення Київського
районного суду м. Сімферополя від 3 грудня 2004 року залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на думку позивача,
судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм чинного процесуального та
матеріального законодавства, що призвело до постановлення неправильних судових
рішень, позивач просить скасувати постановлені судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та
постановити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під
час розгляду справи по суті судом першої інстанції встановлено, що з 1997 року
позивач перебуває на пенсії за вислугою років як особа льотного екіпажу
повітряних суден цивільної авіації.

Після призначення пенсії в законодавство
України, яке регулює пенсійне забезпечення, були внесені зміни.

Законом України “Про внесення змін до деяких
законів України” від 17 листопада 1999 року (п. 2 розд. 2 “Прикінцеві
положення”) передбачено, що дія статті 53 Закону України “Про пенсійне
забезпечення” поширюється на працівників з числа осіб льотних екіпажів
повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів,
бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які
виконували спеціальні роботи в польотах, які вийшли на пенсію до набрання
чинності цим Законом (Закон набрав чинності з 7 грудня 1999 року).

Оскільки заявник вийшов на пенсію до 7 грудня
1999 року, то відповідно до п. 2 розд. 2 Прикінцевих положень Закону 1 червня
2000 року йому була перерахована пенсія.

При розрахунку максимального розміру пенсії
використана величина заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки
України за період із грудня 1998 року по листопад 1999 року включно, що
відповідало вимогам ч. 3 ст. 53 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Згаданою нормою права встановлено, що розмір пенсії для осіб льотних екіпажів
повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів,
бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які
виконують спеціальні роботи в польотах, не може перевищувати дві з половиною
величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки
України, за календарний рік, що передує місяцю, з якого призначається пенсія.

Постановою Кабінету Міністрів України № 374
від 28 березня 2002 року “Про підвищення розмірів пенсій, призначених
відповідно до статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а також пенсій,
призначених відповідно до інших законів України, які раніше не підвищувались”
встановлено, що з 1 квітня 2002 року збільшено пенсії непрацюючим пенсіонерам
на 12 відсотків, у тому числі пенсії, призначені працівникам льотно-випробного
складу авіації та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації.

Крім зазначеної постанови, інші рішення Уряду
про підвищення розміру пенсій працівникам льотного складу цивільної авіації на
час існування спірних правовідносин до листопада 2003 року не приймалися.

Враховуючи те, що вимоги позивача про
проведення перерахунку пенсії обґрунтовувались не у зв'язку з прийняттям
Кабінетом Міністрів України постанови про підвищення пенсій, у відповідача не
було законних підстав для збільшення її розміру на коефіцієнт зростання
середньої заробітної плати працівників народного господарства у відповідності
до п. 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам
льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 418 від 21 липня 1992 року.

Таким чином, дії відповідача по приведенню
розміру пенсії ОСОБА_1 у
відповідність до вимог чинного законодавства були правомірними.

Суд першої інстанції правильно встановив, а
апеляційний суд обґрунтовано погодився з тим, що
позивачу ОСОБА_1 призначена пенсія за віком у
відповідності з вимогами чинного на той період законодавства.

За таких обставин судові
рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не спростовуються, підстави для скасування постановлених по справі судових
рішень відсутні.

Керуючись ст.ст.210, 220, 220-1, 223, 224,
230,231 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення
Київського районного суду м. Сімферополя від 3 грудня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 29 березня 2005 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Цуркан М.І.

Судді:
Лиска Т.О.

Панченко О.І.

Штульман І.В.

Юрченко В.В.