Справа № К-10152/06
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2007-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є.
- головуючий,

Кобилянського М.Г.,

Ліпського Д.В.,

Леонтович К.Г.,

Харченка В.В.,

при
секретарі Замезі Ю.І.,

з
участю представника відповідача Семененка В.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою
ОСОБА_1на рішення Рівненського міського суду від 25 листопада 2003 року та
ухвалу судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області
від 27 квітня 2004 року в справі за позовом ОСОБА_1до Генеральної прокуратури
України про стягнення грошової допомоги,

в с т а н о в и л а :

У травні 2003 року ОСОБА_1звернувся в суд з вимогами до
прокуратури Рівненської області про стягнення грошової допомоги, передбаченої
статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 14 липня
2003 року змінено відповідача на Генеральну прокуратуру України.

Рішенням Рівненського міського суду від 25 листопада 2003
року, залишеним без змін ухвалою судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Рівненської області від 27 квітня 2004 року, в задоволенні
позову відмовлено.

В касаційній скарзі посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати судові
рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального й процесуального права колегія суддів приходить до висновку про
те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 1963 року
по 1977 рік позивач працював на прокурорсько-слідчих посадах у прокуратурі
Рівненської області, з червня 1977 року є пенсіонером. Після доповнення 26
листопада 1993 року Закону України «Про прокуратуру» статтею 50-1 позивачу
призначена пенсія у відповідності з вимогами приведеного Закону.

Законом України від 12 липня
2001 року № 2663-III була прийнята нова редакція статті 50-1 Закону
України “Про прокуратуру”, відповідно до вимог частини 15 якої, прокурорам і
слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується
грошова допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого
обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи
на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

Частиною 18 положення цієї статті поширюються на
пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким до набрання чинності цим Законом призначена пенсія за
віком, вислугою років або за інвалідністю безпосередньо з прокурорсько-слідчих
посад і посад у науково-навчальних закладах, незалежно від часу виходу на
пенсію, за умови наявності у них стажу роботи, передбаченого цією статтею.

Однак відповідно до вимог частини 1 статті 58
Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної
дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999
року у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення частини 1 статті 58 Конституції України (справа
про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено,
що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з утратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий
акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відмовляючи в позові, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того,
що відсутні підстави для поширення положень частини 18
статті 50-1 Закону України “Про прокуратуру”, зокрема на частину 15 статті 50-1
Закону щодо виплати грошової допомоги при виході на пенсію.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального
та матеріального права, тому передбачених статтею 227 Кодексу адміністративного
судочинства України підстав для їх скасування і направлення справи на новий
судовий розгляд не вбачається.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення, а
рішення Рівненського міського суду від 25 листопада 2003 року та ухвалу судової
палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області від 27 квітня
2004 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня їх відкриття.

Судді:

С.Є. Амєлін М.Г. Кобилянський Д.В. Ліпський К.Г. Леонтович В.В. Харченко