Справа № К-3169/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2007 року м. Київ
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :
суддів - Бутенка
розглянувши в порядку письмового касаційного провадження справу за скаргою
ОСОБА_1на неправомірні дії адміністрації Сімферопольського слідчого ізолятора №
У травні 2002 року ОСОБА_1. звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій
зазначав, що він знаходиться під арештом у Сімферопольському слідчому ізоляторі
№ 15. Згідно із постановою Керченського міського суду АР Крим від 15 березня
2002 року строк тримання його під арештом продовжений до 19 травня 2002 року,
однак суб'єкт оскарження після спливу зазначеного строку продовжує утримувати
його під вартою, в зв'язку з чим просив визнати дії суб'єкта оскарження щодо
утримання під арештом після 19.05.2002 року неправомірним та звільнити його
Ухвалою Залізничного районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 01 жовтня 2002 року, залишеною
без змін ухвалою апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 березня 2003 року, провадження у
справі закрито в зв'язку з тим, що справа непідсудна суду цивільної юрисдикції.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, мати скаржника ОСОБА_1.,
що діє на підставі ст. 60 КпШС України та адвокат ОСОБА_2подали касаційні
скарги, в якій просить їх скасувати та направити справу до суду першої
інстанції для розгляду по суті.
У скарзі вони посилаються на порушення судами норм матеріального і
процесуального права.
Колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню з
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, і суд
апеляційної інстанції погодився з тим, що даний спір підлягає вирішенню в
порядку, передбаченому Кримінально-процесуальним кодексом України, а відтак не
може бути розглянутий цивільним судом.
Однак з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись
не можливо, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1. звернувся до суду із вказаною
скаргою в порядку ст. 55 Конституції України та ст. 2481 ЦПК України
(в редакції 1963 року).
Підставою для звернення ОСОБА_1. за захистом своїх прав було незаконне, на
думку заявника, тримання його під вартою після закінчення строків застосування
цього запобіжного заходу.
Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і
громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно вимог ст. 156 КПК України та Закону України "Про попереднє
ув'язнення", тримання під вартою як запобіжний захід під час досудового
розслідування не повинно тривати більше двох місяців.
У випадках, коли у строк, передбачений частиною першою цієї статті,
розслідування справи закінчити неможливо, а підстав для скасування чи заміни
запобіжного заходу на більш м'який немає, він може бути продовжений.
У разі закінчення строку тримання під вартою як запобіжного заходу, передбаченого
частинами першою і другою цієї статті, якщо цей строк не продовжено у
встановленому цим Кодексом порядку, орган дізнання, слідчий, прокурор
зобов'язаний негайно звільнити особу з-під варти.
Начальник місця досудового ув'язнення зобов'язаний негайно звільнити з-під
варти обвинуваченого, щодо якого постанова судді про продовження строку
тримання під вартою на день закінчення строків тримання під вартою,
передбачених частинами першою, другою і шостою цієї статті, не надійшла. При
цьому він направляє повідомлення особі чи органу, у провадженні яких перебуває
справа, та відповідному прокурору, який здійснює нагляд за розслідуванням.
Слід також зазначити, що кримінально-процесуальним законодавством не
передбачено можливості оскаржити дії посадових та службових осіб органів
досудового ув'язнення у випадку невиконання ними вимог закону про негайне
звільнення осіб, строк тримання яких під вартою закінчився.
За таких обставин у суду не було законних підстав закривати провадження у
справі
Враховуючи викладене, а також те, що судами було допущено вищевказані
порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної
інстанції, оскаржені судові рішення відповідно до ст. 227 КАС України
підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для
продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 220, 221, 222, 223, 227, 230 КАС України, колегія суддів,
скаргу ОСОБА_1та ОСОБА_2задовольнити частково.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 01 жовтня 2002 року та
ухвалу апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 26 березня 2003 року
скасувати, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Згідно ст.ст. 236, 237 КАС України рішення суду касаційної інстанції може
бути оскаржено до Верховного Суду України лише за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д і :