Справа № 2-а-14353/2007
Суддя: Гонтарук В.М.
Дата ухвалення: 2007-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«8» жовтня
2007 року м.
Вінниця

Вінницький окружний
адміністративний суд

в
складі: головуючого судді Гонтарука В.М.

при секретарі Гудемчук Н.Й.

за
участю:

позивача ОСОБА_1.

представника
відповідача Кудрик Я.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до Управління пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Вінниці про визнання дій неправомірними та стягнення
недоплаченої надбавки до пенсії, суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
з позовною заявою ОСОБА_1,
в якій просить визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду
України у Ленінському районі м. Вінниці щодо призначення і виплати щомісячного
підвищення до пенсії та стягнути на його користь за 2004р., 2005р., 2006р.,
вісім місяців 2007р. недоплачені кошти на суму 5617,14 грн.

Позов
мотивовано тим, що позивач є учасником війни, що підтверджується виданим йому
посвідченням, і має право на підвищення пенсій,
що передбачено ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту». Однак, всупереч вимогам вищевказаного Закону
підвищення до пенсії за 2004р., 2005р., 2006р., вісім місяців 2007р.
Управлінням пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці нараховувалось неналежним чином.

Оскільки
відповідач відмовився виплатити позивачу
недоотримане підвищення до пенсії, як учаснику війни, ОСОБА_1. звернувся
до суду за захистом своїх порушених прав.

В
судовому засіданні позивач позов підтримав в
повному обсязі та просив задоволити його, посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві.

Представник
відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, з тих підстав, що щомісячне підвищення до пенсії позивачу робились
своєчасно та на підставі нормативних актів, які діяли у відповідний час. Тому, Управління
пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці діяв
виключно в межах чинного законодавства України. Крім того, в судовому
засіданні представник відповідача надала суду клопотання щодо відмови в позові,
оскільки позивачем пропущено річний строк звернення до адміністративного суду.
В обґрунтування свого заявленого клопотання, Кудрик Я.О. пояснила, що вимога
позивача стосується стягнення недоплачених підвищень за минулі роки, а саме:
вимога сплати недоплаченого підвищення до пенсії за період з 2004 р.-2006р.
Підвищення розміру пенсій та інших соціальних виплат вказаним категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету, були оприлюдненні в засобах масової інформації. При цьому, позивач
щомісячно отримував пенсію у зазначені роки, що підтверджується пенсійною
справою, і не міг не знати про розмір пенсії та соціальні виплати, що були йому
нараховані. З огляду вищенаведеного, представник
відповідача наполягала у відмові в задоволенні вимог ОСОБА_1.

Заслухавши
пояснення відповідача,
дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні матеріали пенсійної
справи, суд встановив наступне.

Згідно з
посвідченням серії НОМЕР_1, виданого Управлінням праці та соціального захисту
населення Ленінського району Вінницької міської ради від 18.11.1998 року, ОСОБА_1
є учасником війни.

У період з січня
2002 року по 31.12.2006 р., позивачу, як учаснику війни, виплачувалось
підвищення пенсії відповідно до ст.14 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-ХІІ та ч. е п.2 Постанови Кабінету Міністрів України
№1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» від 03.01.2002 року. А у період з 01.01.2007 року та по
даний час дане підвищення до пенсії виплачувалось у відповідності до Закону України «Про внесення змін до Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №2939-ІVвід 5
жовтня 2005 року.

Позивач не погоджуючись із
призначеним розміром підвищення до пенсії заявив вимоги про стягнення на його користь недоплачених коштів користь
за 2004р., 2005р., 2006р., вісім місяців 2007р. недоплачені кошти на суму
5617,14 грн.

Суд відмовляє в задоволенні вимоги щодо стягнення
недоплаченого розміру підвищення до пенсії за 2004-2005р.р. та за період з 01.01.2006 року по 12.09.2006 року, в зв′язку з
пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення своїх прав свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що позивач про
порушені його
права знав ще з 2002 року, тому не погоджуючись із розмірами
виплат мав
можливість звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, однак позовна заява ним подана лише 12.09.2007 року.

В своїй позовній заяві позивач не
ставить за вимогу поновлення строку звернення до адміністративного суду щодо
поновлення порушених своїх
прав, свобод чи
інтересів та відсутнє
обґрунтування причин пропуску позивачем
цього строку. Ніяких пояснень та доводів що пропущення строку позивач не надав
суду і в засіданні. Таким чином, позивач знехтувавши, встановленими законом вимогами щодо строків зверненням до
суду, він втратив право на судовий захист.

Згідно з ч.1 ст.
100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи, що представник відповідача наполягала в
судовому засіданні на відмові в частині позовних вимогах позивача саме, в зв′язку
з пропущенням строку звернення до суду, то у суду наявні всі підстави для
відмови позивачу в задоволенні цієї
частини позовних вимог.

Стосовно вимоги позивача про стягнення недоплачених
коштів у період з 12.09.2006 року по 01.01.2007 рік, то вказана вимога також
задоволенню не підлягає, оскільки виплати у вказаний період проводились з
дотриманням вимог чинного законодавства.

Статтею 14
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
передбачено, що учасникам війни пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна
соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії підвищуються на 50% мінімальної пенсії за віком (в
редакції №488/95-ВР від 22.12.1995р).

Постановою Кабінету Міністрів України №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03.01.2002 року (із змінами та доповненнями), зокрема пунктом
2 встановлено, що підвищення до пенсії, передбачені законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» починаючи з 01.01.2002 року здійснюються виходячи із розміру 19,91
грн. Зазначена постанова є спеціальною нормою, яка встановлює порядок
проведення відповідних перерахунків і є обов'язковою до виконання усіма
органами Пенсійного фонду України.

Таким чином, позивачу, як учаснику війни, в період до 01.01.2007 року правомірно виплачувалось
відповідачем підвищення до пенсії, виходячи із розрахунку 19,91 х 50% = 9,96 грн.

В судовому засіданні не знайшла свого підтвердження
відповідними доказами вимога позивача про стягнення недоплачених коштів за вісім місяців 2007 року, а тому не підлягає задоволенню з огляду на
нижченаведене.

Згідно із
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» №2939-ІVвід 5
жовтня 2005 року до частини четвертої статті
14 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» були внесені зміни, а саме:
учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за
самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 15 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до
прикінцевих положень Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» №2939-IV від 5 жовтня
2005 року пункт 4 цього Закону набирає чинності з 1 січня 2007 року.

В судовому засіданні досліджено, що позивач не має ніяких відзнак
та нагороджень, які б давали йому право отримувати підвищення до пенсії або
підвищення щомісячного довічного грошового утримування чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість пенсії, у розмірі 15 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Тому, відповідач, виходячи зі
змісту Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №2939-ІVвід 5
жовтня 2005 року, застосовував норму частини четвертої статті 14 вказаного Закону, в частині таких виплат
іншим учасникам війни та нараховував
щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 10 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, з урахуванням внесених змін з 1 січня 2007 року позивачу виплачується
щомісячно підвищення до пенсії, яке обчислюється з встановлюваного законами
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що підтверджується
матеріалами адміністративної справи.

Тому, вимога позивача у частині зобов'язання відповідача виплатити
підвищення до пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком не відповідає
змісту законодавства. Судове
рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може
обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1. у повному обсязі щодо визнання неправомірними дії Управління
пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці та стягнення
недоплаченого підвищення до пенсії, як учаснику війни, згідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

На
підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, у межах
наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачено діючими законами України.

Керуючись ст. 11, ч.2 ст.
99, 100, ст.ст. 158 - 163, 186, 254 КАС
України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_1до Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі
м.Вінниці про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої надбавки до пенсії відмовити повністю.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10
днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної
інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає
сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: