Справа № 22-а-669/07
Суддя: Колеснік Г.А.
Дата ухвалення: 2007-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

в 1 інстанції - Ушенко Л.В.
Суддя-доповідач -
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
19 червня 2007 року справа
№ 22-а-669/07
Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді
суддів: при секретарі за участі представника відповідача
Сіваченка І.В., Ханової Р.Ф. Гришаєвій
Л.П. Злобова
розглянувши у відкритому апеляційну скаргу
судовому засіданні ДПІ у Новоазовському районі
Господарського суду Донецької області
по справі
№
ДПІ у Новоазовському районі
рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

27.11.2006 р. суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 звернулась
із позовною заявою до Державної податкової інспекції у Новоазовському районі про визнання недійсним рішення НОМЕР_1 від 09.06.2006 р.

В обґрунтування вимог позивач
посилається на те, що ДПІ у Новоазовському районі неправомірно застосувала штрафну санкцію у сумі
45500 грн. відповідно до п. 2.6 „Положення про валютний контроль", затвердженого
постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 р. за № 49 (далі - Положення № 49)
за актом НОМЕР_2 від 07.06.2006 р. шляхом прийняття рішення НОМЕР_1 від 09.06.2006 р. за порушення ст. 7
Декрету Кабінету Міністрів України
„Про систему валютного регулювання та валютного контролю" № 15-93 від 19.02.1993 р. (далі - ДКМУ № 15-93).

Крім того, позивач посилається на те,
що на момент укладення
між нею та ОСОБА_2 усного договору купівлі-продажу рибопродукції вона не знала,
що покупець є резидентом Російської Федерації, іноземним суб'єктом господарської діяльності та
має намір експортувати рибопродукцію за межі України.

Постановою Господарського суду Донецької
області від 15.02.2007 року позов було
задоволено в повному обсязі.

Суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не надано доказів того, що позивачка була обізнана про те, що
здійснила продаж риби індивідуальному підприємцю Російської Федерації, а не як
громадянину. Крім того, господарський суд дійшов висновку, що хоча ДПІ у
Новоазовському районі не було порушено шестимісячний строк з дня виявлення
порушення, передбачений ст. 250 ГК України, однак рішення про застосування
штрафної санкції у сумі 45500 грн. було прийнято пізніш як через один рік з дня
порушення позивачем ст. 7 ДКМУ № 15-93.

Не погодившись з таким рішенням, ДПІ у Новоазовському районі подала апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду скасувати,
та прийняти нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права.

Так, доказами обізнаності позивачки про здійснення
продажу риби підтверджені накладною НОМЕР_3 від 21.12.2004 р. та квитанцією до
прибуткового касового ордеру НОМЕР_4 від 21.12.2004 р. на суму 45500 грн.

Крім того, строки накладення санкцій за даний вид
порушення передбачені ст. 37 Закону України №959 від 16.01.1991 року “Про
зовнішньоекономічну діяльність” (далі - Закон НОМЕР_359), і складають три роки.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Позивачка до суду не
прибула, письмовими запереченнями просила розглянути справу за своєї
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, а
судове рішення таким, що підлягає скасуванню, з ухваленням нової постанови про
відмову в позові, наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

З 29.05.2006 р. по 02.06.2006 р.
ДПІ у Новоазовському районі на
підставі ст. 11-1 Закону України № 509-ХІІ “Про державну податкову службу в
Україні” була здійснена виїзна
планова перевірка приватного підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого законодавства за період
з 01.01.2002 р. по 31.03.2006 р., про що складено акт перевірки НОМЕР_2 від 07.06.2006 р.

Як вбачається з акту перевірки, ДПІ
у Новоазовському районі встановлено здійснення СПД ОСОБА_1 розрахунків з нерезидентом України ОСОБА_2 в готівковій формі в
національній валюті України без наявності
індивідуальної ліцензії Національного банку України та не через
уповноважений банк.

До такого висновку податковий орган
дійшов посилаючись в акті перевірки на лист ДПІ у м. Маріуполі НОМЕР_5 від 30.03.2006 р. щодо
встановлення фінансово-господарських операцій
з ІП ОСОБА_2 (Росія) з СПД ОСОБА_1 За даними ДПІ у м. Маріуполя СПД ОСОБА_1
реалізувала ІП ОСОБА_2 рибопродукцію на суму 45500 грн. та отримала в рахунок оплати за відвантажену
рибопродукцію готівкові кошти у національній валюті України в розмірі 45500
грн., що підтверджується доданими до акту перевірки копіями накладної НОМЕР_3 від 21.12.2004 р.
на суму 45500 грн., квитанції до прибуткового касового ордеру НОМЕР_4 від 21.12.2004 р. на суму
45500 грн., вантажно-митної декларації серії НОМЕР_6 від 23.12.2004 р., а також копією запита Таганрозького міжрайонного відділу
Управління по податковим злочинам ДУВС Ростовської області НОМЕР_8 від
16.02.2006 р.

Згідно копії вантажно-митної
декларації серії НОМЕР_6 від 23.12.2004 р. відправником рибопродукції була зазначена ПП ОСОБА_1, отримувачем - ОСОБА_2
На ВМД наявна відмітка Таганрозької митниці
Російської Федерації. Відмітка на ВМД про перетинання митного кордону України відсутня. Відсутність даних щодо
перетину рибопродукції через митний кордон
України підтверджується і листом Маріупольської митниці НОМЕР_7 від
10.04.2006 р.

До ВМД додана накладна НОМЕР_3 від
21.12.2004 р., видана ПП ОСОБА_1 на придбання риби ОСОБА_2, на якій наявний
відтиск печатки ПП ОСОБА_1, її підпис, штампи Маріупольської та Таганрозької митниць.

В
зв'язку з проведенням Таганрозьким МРВ УПЗ ДУВС Ростовської області податкової перевірки у відношенні Індивідуального
підприємця ОСОБА_2 до Управління податкової
міліції ДПА в Донецькій області направлено запит НОМЕР_8 від 16.02.2006 р. про здійснення зустрічної перевірки СПД ОСОБА_1 за
період з 01.12.2003 р. по 31.12.2005 р. та отримати завірені копи первинних документів та дані щодо господарських
взаємовідносин з ІП ОСОБА_2

На виконання зазначеного запиту
Новоазовською МДПІ було направлено СПД ОСОБА_1
запрошення до податкової інспекції (вих. НОМЕР_9 від 05.04.2006 р.) з вимогою надання завірених копій документів щодо взаємовідносин з
ІП ОСОБА_2, зокрема угод, накладних, податкових накладних, довіреностей, книги
обліку доходів та витрат, вантажно-митних декларацій, рахунків-фактур,
товаросупровідних та платіжних документів.

Відповідно до пояснювальної записки
від 06.04.2006 р. на запит НОМЕР_9 від 05.04.2006 р. та пояснювальних записок СПД ОСОБА_1 від 02.06.2006
р. та від 07.06.2006 р., складених за результатами
перевірки, у грудні 2004 р. між нею та підприємцем ОСОБА_2 був укладений письмовий договір купівлі-продажу, згідно якого
СПД ОСОБА_1 поставила рибопродукцію
підприємцю ОСОБА_2., а покупець здійснив розрахунок за отриманий товар
готівковими коштами національною валютою у сумі 45500 грн. на території
України. Оригінали та копії договору
купівлі-продажу та первинних документів в підтвердження укладення та виконання
договору СПД ОСОБА_1 надати не мала можливості у зв'язку з їх відсутністю, оскільки вона є платником єдиного
податку і необхідності зберігання цих документів
у неї не було.

На підставі цього акту було прийняте
повідомлення-рішення, яким відповідно до п. 2.6 Положення № 49 до позивача
застосована штрафна санкція у сумі 45500 грн. за порушення ст. 7 ДКМУ №
15-93.

Відповідно
до ст. 7 ДКМУ № 15-93 здійснення розрахунків
між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту у валюті
України допускається за умови одержання індивідуальної ліцензії Національного банку
України.

Відповідальність за порушення резидентами порядку
розрахунків, встановлених ст. 7 ДКМУ №
15-93, передбачена ст. 16 п. 2 абз. 5 - штраф
у розмірі, еквівалентному сумі валютних цінностей, що використовувалися при розрахунках, перерахованій у валюту
України за обмінним курсом Національного банку України на день
здійснення таких розрахунків.

Згідно ст. 3 Указу Президента України
N 734/99 „Про врегулювання порядку одержання
резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства" та п. 3 п.п. 3.1 Положення № 49 вказується, що санкції, передбачені статтею
2 цього Указу та п. 2 ст. 16 ДКМУ N 15-93, застосовуються Національним
банком України до банків та інших фінансово-кредитних установ, органами державної податкової служби - до інших
резидентів і нерезидентів України.

Таким чином, право відповідача на прийняття оспорюваного
рішення стосовно позивача передбачене чинним законодавством.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 є
індивідуальним підприємцем, тобто суб'єктом
господарювання Російської Федерації, а отже є нерезидентом в розумінні п. 5 ст. 1 ДКМУ
N 15-93, а отже розрахунки між
позивачем як резидентом та ОСОБА_2 як нерезидентом повинні були
здійснюватись з дотриманням вимог ст. 7 Декрету.

Згідно п. 2.6 Положення № 49
здійснення розрахунків між резидентами
і нерезидентами в межах торговельного обороту без участі уповноваженого банку або здійснення розрахунків між
резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту у
валюті України без одержання індивідуальної ліцензії НБУ тягне за собою накладення штрафу на резидента в розмірі,
еквівалентному сумі валютних цінностей,
що використовувалися при розрахунках, перерахованій у валюту України за обмінним курсом НБУ на день здійснення таких
операцій (при розрахунках у валюті України - на суму таких розрахунків).

На думку судової колегії на правила
здійснення господарської операції ОСОБА_1 з нерезидентом України поширюються вимоги Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність", тому штраф, передбачений ст. 16 п. 2 абз. 5
ДКМУ N 15-93 та п. 2.6 Положення
№ 49, є спеціальною санкцією в розумінні
ст. 37 Закону НОМЕР_359 за порушення цього або пов'язаних з ним законів України, до яких відноситься і ДКМУ N 15-93. Відповідно до ч. 2 ст. 37
Закону НОМЕР_359 зазначені санкції застосовуються
протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства. Даний строк не
сплив при прийнятті спірного рішення ДПІ.

У судовому засіданні першої інстанції СПД ОСОБА_1
пояснила, що зазначені пояснювальні записки вона писала зі слів працівників
податкової інспекції, факти щодо укладення договору купівлі-продажу рибопродукції в письмовій формі та її обізнаності про
те, що ОСОБА_2 був підприємцем не відповідають дійсності, оскільки нею була видана
накладна НОМЕР_3 від 21.12.2004 р. на
суму 45500 грн., на ім'я ОСОБА_2, а не індивідуального підприємця ОСОБА_2, яка на момент видачі не містила
відомостей щодо контракту, на підставі якого вона видана, а також печатки
ОСОБА_2, крім того на квитанції до прибуткового касового ордеру НОМЕР_4 від 21.12.2004 р. на суму 45500 грн.
також відсутні ці дані.

Колегія суддів не сприймає такі
пояснення позивачки з огляду на те, що такі її пояснення не підтверджені
матеріалами справи.

Так, в ході господарської операції
ОСОБА_1 було видано ОСОБА_2., окрім квитанції до прибуткового касового ордеру
НОМЕР_4, ще й податкову накладну НОМЕР_3, на якій є печатка індивідуального підприємця ОСОБА_2

В своїх письмових поясненнях на
адресу відповідача ОСОБА_1 повідомила про обізнаність, що ОСОБА_2. є
підприємцем. Подальші її пояснення про примус зі сторони працівників ДПІ є
фактично заявою про вчинений стосовно неї злочин, проте доказів звернення з
реагуванням на вчинений у відношенні неї злочин ОСОБА_1 суду не надала, такі її
пояснення нічим іншим не підтверджуються. З огляду на безсумнівну
зацікавленість у вирішенні даної справи, до зазначених пояснень позивачки
судова колегія відноситься критично.

Зазначені обставини є підставами для скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нового судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202, 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т
А Н О В И Л А:

Апеляційну
скаргу ДПІ у Новоазовському районі Донецької
області - задовольнити.

Постанову
Господарського суду Донецької області від 15.02.2007 року по справі за позовом СПД ОСОБА_1 до ДПІ у
Новоазовському районі «про визнання
недійсним рішення НОМЕР_1 від 09.06.2006 р.»,
- скасувати.

У
задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова
може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: