Справа № 22-а-998/2007
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2007-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Мамалуй О.О.
Категорія: Доповідач
визнання недійсним господарського зобов'язання суддя Григоров
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2007 року

№ 22-а-998/07

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Сіренко О.І.

Суддів - Григоров А.М., Подобайло З.Г.

при секретарі: Спесивцева О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Вега» на постанову Господарського суду
Харківської області від 16 квітня 2007
року по справі № АС-27/129-07

за позовом
Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської
області

до Товариства з обмеженою відповідальністю
«Торговий дім «Вега»,

Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТКФ «Смерека»

про визнання недійсним
господарського зобов'язання,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ДПІ у Зміївському районі
Харківської області, звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім «Вега», Товариства з обмеженою відповідальністю
«ТКФ «Смерека» про визнання недійсним господарського зобов'язання.

Постановою суду від 16.04.2007р.
позовні вимоги були задоволені. Визнане недійсним господарське зобов'язання ТОВ
«ТД «ВЕГА» та ТОВ «ТКФ «Смерека» яке
виникло на підставі правочину, укладеного згідно з договором Д-29 від
06.04.2005р. на підставі ст.ст. 207, 208 Господарського Кодексу України.
Стягнути з ТОВ «ТД «ВЕГА» на користь держави все отримане по угоді Д-29 від
06.04.2005р., а саме грошові кошти в розмірі 706892,17грн. (в т.ч. ПДВ
117815,35грн.)

Апелянт, ТОВ «Торговий дім «Вега»,
не погоджується з вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, вважає, що постанова суду від 16 квітня 2007
року постановлена з порушеннями норм матеріального та процесуального права.

порушення норм процесуального
права:

- в порушення п.1 ч.1 ст. 128 КАС
України, справа розглянута судом без

участі сторони ТОВ ТД «ВЕГА» про
яких не було відомостей, про вручення повісток по

справі.

З цих підстав були порушені усі
права підприємства, як відповідача по справі визначені у ст. 49 КАС України, у
тому числі надавати пояснення по справі та заперечення проти позову.

- в порушення вимог ч.4 ст. 79 КАС
України, судом прийняті до уваги

документі не засвідченні належним
чином, а також не надані суду в оригіналі.

Так, до матеріалів справи залучена
копія рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2005р..

Судом прийнятий до уваги вказаний
документ як письмовий доказ.

Але ж вказане рішення суду не
посвідчені жодною особою, на одній із сторінок стоїть печатка ДПІ, але
податкова інспекція ніякого відношення до постановлення рішення суду не має.
оригінал рішення, або засвідчення відповідною особою копія суду не надавалися,
та судом копія рішення не засвідчувалася.

Тому вказаний документ відповідно
до ст. 79 КАС України не можливо використовувати як письмовій доказ по
адміністративній справі.

- в порушення ч.3 ст. 167 КАС
України, на адресу відповідача ТОВ «ВЕГА» не

була направлена копія судового
рішення.

Порушення норм матеріального права:

- обов'язок щодо доказування
предмету позову покладається на позивача, у

даному випадку ДПІ як суб'єкта
владних повноважень, відповідно до норм ст. 71 КАС

України.

Суд та позивач - ДПІ, вважають, що
в ході перевірки ТОВ «ТД «ВЕГА» - акт №759/23-104/33143708 від 30.12.2005р.
були встановлена наявність господарських взаємовідносин з ТОВ «ТКФ «Смерека»,
та ДПІ направлені запити про проведення зустрічної перевірки до ДПІ у
Голосіївському районі.

Встановлені судом
факти не відповідають дійсності.
При перевірці підприємства та
складанні акту перевірки від 30.12.2005р. факт здійснення розрахунків з ТОВ ТКФ
«Смерека» не відображений, та взагалі не був предметом перевірки. Перевірка
проведена в період з 06 по 30 грудня 2005р.

В матеріалах справи є відповідь ДПІ
у Голосіївському районі м. Києва №6410/7/23-702 від 04.04.2006р., на запит
№52/26-7 від 17.03.2006р. тобто запит ДПІ у Зміївському районі Харківської
області був зроблений коли перевірка підприємства вже не проводилася.

Також є відповідь начальника ВПМ
ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від 05.12.2005р. на ім'я начальника ЗМВ ПМ
УПМ ДПА в Запорізькій області, яке взагалі ніякого відношення до взаємовідносин
між підприємствами ТОВ «ТД «ВЕГА» та ТОВ «Смерека» не має.

-
суд дійшов висновку що факти, про які свідчить рішення Голосіївського
районного суду м. Києва, що угоди з ТОВ
ТД «ВЕГА» свідчать про намір отримання неконтрольованих державою доходів,
ухилення від оподаткування, та для формування незаконного податкового кредиту.

Вказане не відповідає дійсності:
предметом дослідження Голосіївського районного суду були не укладені
підприємством угоди, а лише відповідність установчих документів вимогам чинного
законодавства. Про угоду між сторонами, господарські розрахунки, там взагалі не
йде мова.

Рішення Голосіївського суд не може
звільнити господарський суд від умови доказування умислу підприємства на
укладення угоди , що суперечить інтересам держави та суспільства.

Відповідно до ст. 62 Конституції
України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком суду. Такого вироку суду не існує.

Сама угода між сторонами не
суперечить інтересам держави, та повністю відповідає вимогам Закону. Так,
договір був укладений в письмовій формі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 205, ч. 2
ст.207, ч.1 ст. 208, ст. 218, ч.3 ст. 639, ЦК України, договору були укладені у
письмовій формі й підписані сторонами за договором, згідно ст. 179 ГК України.

Зазначені договори укладені
відповідно до вимог ст. 180 Господарського Кодексу України й ст.ст. 626-632,
ст.638, ст.639 Цивільного кодексу України, тобто між сторонами погоджені всі
істотні умови, і досягнута домовленість щодо їхнього виконання.

А саме, згідно ч.2 ст. 180 ГК
України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами в
передбачених законом порядку й формі досягнуто згоди щодо всіх його істотних
умов.

Також, підприємство ТОВ «Смерека»
на момент здійснення розрахунків з ТОВ ТД «ВЕГА» існувало, тобто відповідно до
п.4 ст. 91 ЦК України юридична особа мала цивільну правоздатність. Так, цивільна
правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з
дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Крім того, відповідно до ч,2 ст. 18
Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців», якщо відомості які підлягають внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

На момент укладення спірного
договору ТОВ «Смерека» перебувало в Єдиному державному реєстрі.

До матеріалів справи залучена копія
акту про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, відповідно
до якого свідоцтво про ПДВ підприємства ТОВ «Смерека» було видане 15.07.2004р.
скасоване лише 19 вересня 2006 року.

Вказаний документ також свідчить,
що на момент здійснення спірних правовідносин серпень 2005 року ТОВ «Смерека»
перебувало на обліку як платник податку на додану вартість.

За таких обставин вказану угоду, не
можливо розглядати як замах на приховування від оподаткування.

- санкції, встановлені ч.1 ст. 208
ГК України не можна застосовувати за сам факт несплати податків однією зі
сторін договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не
вчинення правочину. Для застосування санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 ГК
України, необхідна наявність умислу на укладання угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад вчинення удаваного
правочину з метою приховання ухилення від сплати податків.

Ч. 1 ст. 208 ГК України передбачено
застосування санкцій лише судом. Це також відповідає нормі ст. 41 Конституції
України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за
рішенням суду у випадках та порядку, встановлених законом.

Тобто це є не цивільно-правова, а
адміністративно-господарська санкція яка відповідає визначенню ч.1 ст. 238 ГК
України. Тому така санкція може бути застосована лише в строк встановлений ст.
250 ГК України, тобто протягом одного року.

Однак незважаючи на це рішенням
судом від 16.04.2007р. проведене стягнення коштів за період квітень 2005 року,
більш ніж строки визначені ст. 250 ГК України, що не є можливим.

На підставі викладеного, скаржник,
ТОВ «Торговий дім «Вега», просить постанову Господарського суду Харківської
області від 16 квітня 2007 року по справі №АС-27/129-07 відмінити та
постановити нове рішення, в задоволенні позовних вимог ДПІ у Зміївському районі
Харківської області відмовити.

Заслухавши представників сторін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції було встановлено
наступне.

Позивач, ДПІ
у Зміївському районі
Харківській області звернувся до господарського суду Харківської області з
позовною заявою, в якій просить визнати недійсним господарське зобов'язання ТОВ
„ТД „Вега" та ТОВ „ТКФ „Смерека", яке виникло на підстав право чину,
укладеного згідно з договором № Д-29 від 06.04.2005 р. та по якому виписані
податкові накладні:

№ 59 від 06.04.2005 р. на суму
164507,54 гри., в т.ч. ПДВ - 27417,92 грн.;

№ 60 від 13.04.2005 р. на суму
20477,65 грн., в т.ч. ПДВ - 3412,94 грн.

№ 69 від 18.04.2005 р. на суму
97433,72 грн., в т.ч. ПДВ - 16238,95 грн.

№ 80 від 26.04.2005 р. на суму
332315,76 грн., в т.ч. ПДВ - 55385,96 грн.

№ 83 від 29.04.2005 р. на суму
92157,50 грн., в т.ч. ПДВ - 15359,58 грн.

На обліку в ДПІ у Зміївському
районі Харківській області знаходиться ТОВ „Торговий дім „Вега".
12.10.2004 р. підприємство зареєстровано рішенням Зміївської РДА за №
0000031. Як платник податків та зборів знаходиться на обліку в ДПІ у
Зміївському районі Харківської області з 19.10.2004 р. за № 37 та має свідоцтво
платника ПДВ №
27780478 від 25.11.2004
р. Судом встановлено, що
ДПІ у Зміївському районі
Харківській області було проведено перевірку ТОВ „ТД „Вега", на підставі
якої був складений акт № 759/23-104/33143708 від 30.12.2005 р. В ході перевірки
позивачем було встановлено, що перший відповідач мав господарські
взаємовідносини з ТОВ „ТКФ „Смерека". Позивач направив запит до ДПІ у
Голосіївському районі щодо проведення зустрічної перевірки по зазначеним
взаємовідносинам.

Згідно запиту було встановлено, що
рішенням Голосіївського районного суму м. Києва від 23.12.2005 р. визнані
недійсними статут ТОВ „ТКФ „Смерека", зареєстрований Голосіївською
районною адміністрацією у м. Києві 09.06.2004 р. за № 09575 з моменту його
реєстрації та свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість №
37085911 від 15.07.2004 р. з моменту його видачі. Згідно рішення припинена
підприємницька діяльність другого відповідача. ТОВ „ТКФ „Смерека" за
адресою, вказаною в установчих документах не знаходиться, звітність до ДПІ не
надає. Також з наданого пояснення ОСОБА_1 вбачається, що він не займався
реєстрацією товариства, його паспортними даними незаконно скористалися наглядно
знайомі особи, про що він повідомляв. Таким чином, реєстрація другого
відповідача здійснена на підставних осіб з порушенням діючого законодавства.

06.04.2005 р. між ТОВ „ТЕФ
„Смерека" та ТОВ „ТД „Вега" був укладений договір № Д-29, згідно
якого другий відповідач зобов'язаний поставити, а перший відповідач повинен
прийняти та сплатити вартість виробів згідно накладених. Сума, яка зазначена в
договорі складає 780000,00 грн., а фактично накладні по договору були виписані
на загальну суму 706892,17 грн., в т.ч. ПДВ- 117815,35 грн. по даному договору
були виписані наступні податкові накладні:

№ 59 від 06.04.2005 р. на суму
164507,54 грн., в т.ч. ПДВ - 27417,92 грн.;

№ 60 від 13.04.2005 р. на суму
20477,65 грн., в т.ч. ПДВ - 3412,94 грн.

№ 69 від 18.04.2005 р. на суму
97433,72 грн., в т.ч. ПДВ - 16238,95 грн.

№ 80 від 26.04.2005 р. на суму
332315,76 грн., в т.ч. ПДВ - 55385,96 грн.

№ 83 від 29.04.2005 р. на суму
92157,50 грн., в т.ч. ПДВ - 15359,58 грн. Всього на загальну суму 706892,17
грн., в т.ч. ПДВ - 117815,35 грн. податкові накладні були виписані
невстановленою особою.

Матеріалами перевірки було
встановлено, що укладаючи оскаржувану угоду, ТОВ „ТД „Вега" мало на меті
отримання неконтрольованих державою доходів, яке призводить до ухилення від
оподаткування та протиправного зменшення податкових зобов'язань контрагентів
такої особи. Угоду було укладено з метою незаконного формування податкового
кредиту, про що свідчать факти, які встановлені рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва.

Згідно статті 207 Господарського
кодексу України господарське зобов'язання, що вчинене з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Згідно ст. 67 Конституції України -
кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом порядку.

Статтями 2,4,9 Закону України „Про
систему оподаткування" передбачений обов'язок платників податків, яким
зокрема є і суб'єкт підприємницької діяльності, сплачувати податки і збори до
бюджетів та до державних цільових фондів у порядку та на умовах, що
визначаються законами України про оподаткування.

У відповідності до п.6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 28.04.78 р. № 3 "Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними" (із змінами внесеними відповідно
постановами Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.1992 р. та № 15 від
25.05.1998 р) до угод, які укладені з метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного
ладу, зокрема належать угоди, приховування фізичними та юридичними особами доходів
від оподаткування.

При цьому, відповідно до Постанови
пленуму Вищого господарського суду України "Про заходи щодо забезпечення
однакового і правильного застосування законодавства про податки" від
25.07.2002 року № 1056 доказами спрямованості умислу суб'єкта оспорюваних угод
на приховування від оподаткування прибутків та доходів можуть бути, зокрема,
надані податковими органами відомості про відсутність підприємства, організації
(сторони угоди) за юридичною та фактичною адресою, про визнання недійсними в
установленому чинним законодавством порядку установчих (статутних) документів
про неподання податкової звітності до органів державної податкової служби про
скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності та інше.

Таким чином, угода між ТОВ „ТД
„Вега" та ТОВ „ТКФ „Смерека" укладено з метою надання юридичної
правдоподібності перерахуванню грошових коштів з несплатою податкових
зобов'язань, що суперечить інтересам держави.

Отже, посадові особи ТОВ „ТД
„Вега" усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність
укладеної угоди, а також суперечність її інтересам держави та суспільства.
Укладена угода була спрямована на приховування вказаним підприємством прибутку
від оподаткування, посадові особи підприємства прагнули або свідомо допускали
настання протиправних наслідків у вигляді ненадходження до бюджету сум
податків.

Так, відповідачі при укладанні
оскаржуваної угоди діяли з умислом, направленим на приховування прибутку від
оподаткування, завищення податкового кредиту, доказами якого є встановлений
факт відсутності другого відповідача за юридичною адресою та несплата податків
до державного бюджету України.

Зазначена мета, переслідувана
відповідачами при вчиненні вищезазначеного правочину, полягає у неправомірному
отриманні права відшкодування суми податку на додану вартість з державного
бюджету, а значить завідомо суперечить інтересам держави та суспільства,
оскільки веде до неправомірної втрати бюджетних коштів на користь осіб, які не
мають законного права на одержання бюджетних коштів.

Також визнання недійсними
установчих документів ТОВ „ТКФ „Смерека" з підстав заснування його особою,
що не мала наміру здійснювати підприємницьку діяльність, заснування
підприємства та здійснення його реєстрації на підставну особу, укладання у
подальшому таким підприємством угод та несплата з цього податків свідчить про
те, що укладаючи спірну угоду, ТОВ „ТКФ „Смерека" діяло з конкретною
метою, спрямованою на приховування отриманого за угодою доходу від
оподаткування, а ТОВ „ТД „Вега", укладаючи спірну угоду, діяло з
конкретною метою, спрямованою на включення до складу податкового кредиту - ПДВ
в сумі 117815,35 грн. за придбану у ТОВ „ТКФ „Смерека" згідно податкових
накладних № 59 від 06.04.2005 р. на суму 164507,54 грн., в т.ч. ПДВ - 27417,92
грн.; № 60 від 13.04.2005 р. на суму 20477,65 грн., в т.ч. ПДВ - 3412,94 грн.;
№ 69 від 18.04.2005 р. на суму 97433,72 грн., в т.ч. ПДВ - 16238,95 грн.; № 80
від 26.04.2005 р. на суму 332315,76 грн., в т.ч. ПДВ - 55385,96 грн.; № 83 від
29.04.2005 р. на суму 92157,50 грн., в т.ч. ПДВ - 15359,58 грн. Таким чином,
суд встановлює наявність у ТОВ "ТКФ "Смерека" (статутні
документи якого були визнані судом недійсними) наміру вчинення саме угоди
(укласти господарське зобов'язання) з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави та суспільства.

Статтею 208 Господарського кодексу
України передбачається, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як
таке, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами, в доход
держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход
держави все одержане нею, а також: все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе
одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход
держави.

Укладений договір постачання № Д-29
від 06.04.2005 р. завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки
веде до неправомірного ухилення від сплати обов'язкових платежів до державного
бюджету та завищення податкового кредиту і завдає шкоди державі.

Оскільки, пунктом 4 розділу IX
Господарського кодексу України ( Прикінцеві положення) встановлюються, що
Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які
виникли після набрання чинності його положення відповідно до цього розділу, а спірний
договір укладено між відповідачами 06.04.2005 р., то спірні правовідносини по
даній справі повинні розглядатися з застосуванням Господарського кодексу
України, який набрав чинності 01.01.2004 р.

За таких обставин судом першої
інстанції задоволено позов.

Суд апеляційної інстанції зазначає,
що докази того, що угода між сторонами
суперечить інтересам держави та
не відповідає вимогам Закону не надано.

Договір між відповідачами був
укладений в письмовій формі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 205, ч. 2 ст.207, ч.1
ст. 208, ст. 218, ч.3 ст. 639, ЦК України, договори були укладені у письмовій
формі й підписані сторонами за договором, згідно ст. 179 ГК України.

Зазначені договори укладені
відповідно до вимог ст. 180 Господарського Кодексу України й ст.ст. 626-632,
ст.638, ст.639 Цивільного кодексу України, тобто між сторонами погоджені всі
істотні умови, і досягнута домовленість щодо їхнього виконання.

На думку позивача угода між ТОВ „ТД
„Вега" та ТОВ „ТКФ „Смерека" укладена з метою надання юридичної
правдоподібності перерахуванню грошових коштів з несплатою податкових
зобов'язань, що суперечить інтересам держави.

На підставі цього позивач вважає,
що діяльність ТОВ „ТД „Вега" була завідомо суперечна інтересам держави i
суспільства, а спірні угода та зобов'язання укладені з метою завідомо
суперечною інтересам держави та суспільства, отже останні слід визнати недійсними на підставі статті 207 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 207
Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави i суспільства, може бути на вимогу
однієї з сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Тобто, необхідною умовою для
визнання недійсною відповідно до статті 207 ГК України угоди, укладеної з
метою, завідомо суперечною інтересам держави i суспільства, є наявність умислу
хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони)
угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або
повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди i суперечність її
мети інтересам держави i суспільства i прагнули або свідомо допускали настання
протиправних наслідків.

Відповідно до норм ст. 71 КАС України обов'язок щодо
доказування покладається на позивача -
суб'єкта владних повноважень у даному випадку ДПІ.

Позивачем по справi не доведено, що при укладанні угоди
ТОВ „ТД „Вега" мало мету, завідомо суперечну інтересам держави i
суспільства. Позивач не надав доказів наявності відповідної мети і у ТОВ «ТКФ
«Семерка».

Колегія суддів вважає безпідставними посилання ДПІ на
рішення Голосіївського районного суду та пояснення ОСОБА_1 щодо реєстрації за
його паспортними даними ТОВ «ТКФ «Семерка», та наступному видачі доручення на
прохання знайомого .

Умисел юридичної
особи, визначається через дії конкретних фізичних осіб, які мали повноваження
діяти від імені цієї юридичної особи.

Сам факт порушень при реєстрації
підприємства не свідчить про наявність протиправного умислу при укладанні та
виконанні конкретної угоди (господарського зобов'язання). Право чин укладений відповідачами до
прийняття рішення Голосіївським районним судом м. Києва відносно ТОВ « ТФК
Семерека». Відповідно до довідок реєструючих органів ТОВ « ТФК Семерека» з
єдиного державного реєстру юридичних та
фізичних осіб підприємців не виключено.

Доказів того, що при підписанні та виконанні договору у
осіб які діяли від імені підприємств був протиправний умисел, на що конкретно
він був направлений, не надано. Висновки ДПІ ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином ДПІ не надало доказів наявності обставин
якими вона обґрунтовує позовні вимоги.

Враховуючи наведене позов не
підлягав задоволенню, суд першої інстанції невірно прийшов до висновку щодо доведеності
мети що суперечить інтересам держави та суспільства. Тому постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись
ст. ст. 160, 195, 196, 198, п. 2 ст. 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім «Вега»
задовольнити.

Постанову
Господарського суду Харківської області
від 16 квітня 2007 року по справі №
АС-27/129-07 скасувати.

В позові
відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Повний текст
виготовлено та підписано 05 листопада 2007 року

Головуючий
Сіренко О.І.

Судді
Григоров А.М.

Подобайло З.Г.