Справа № К-19077/06
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2007-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у
складі:

Суддів - Весельської
Т.Ф.,

Гуріна
М. М.,

Федорова
М.О.,

Чумаченко
Т.А.,

Юрченка
В.В.,

провівши у порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2до Управління
Державного департаменту України з питань виконання покарань у Чернігівській
області про стягнення недоотриманої допомоги, за касаційними скаргами ОСОБА_1
та ОСОБА_2на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 10 червня 2003
року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2003 року ОСОБА_1та ОСОБА_2звернулися до Управління Державного
департаменту України з питань виконання покарань у Чернігівській області з
позовами про стягнення недоотриманої допомоги, які обґрунтовували тим, що їм
при звільненні з органів внутрішніх справ виплачено грошову допомогу у розмірі
п'яти місячних посадових окладів, відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року,
замість 50 відсотків грошового забезпечення за кожен прослужений календарний
рік, як те передбачено Законом України “Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року.

Просили стягнути з відповідача недоотриману суму грошової допомоги.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 18 лютого 2003 року позовні
вимоги задоволено й постановлено стягнути з Управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань у Чернігівській області на користь ОСОБА_1.
3030 гривень та на користь ОСОБА_2. 3420 гривень недоотриманої вихідної
допомоги.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 10 червня 2003 року рішення суду першої
інстанції скасовано, а позивачам відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У поданих касаційних скаргах ОСОБА_1. та ОСОБА_2., не погоджуючись із
рішенням суду апеляційної інстанції, ставлять питання про його скасування, з
посиланням на неправильне застосування норм матеріального права і порушення
норм процесуального права, та залишення у силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи і рішення, що приймались судами у процесі її
розгляду, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити,
виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 статті 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей”, встановлено, що військовослужбовцям,
крім військовослужбовців строкової служби, при звільненні з військової служби
за вислугою строку служби, віком, станом здоров'я, у зв'язку зі скороченням
штатів або з організаційними заходами в разі неможливості використання на
службі виплачується грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Порядок призначення і виплати зазначеної грошової допомоги регулюється
постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року “Про порядок
обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей” (далі -
постановою Кабінету Міністрів України № 393).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1. звільнився зі служби
22 травня 2000 року, а ОСОБА_2. 10 квітня 2000 року. При звільненні їм
виплачено грошову допомогу у розмірі 5 посадових окладів, що складало 675
гривень, відповідно до абзацу 3 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України
№ 393, у редакції, що діяла на час їх звільнення.

Указом Президента України № 463/2001 від 23 червня 2001 року “Про
скасування деяких положень пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від
17 липня 1992 року № 393” (далі - Указ Президента України № 463/2001) скасовано абзац 3 пункту
10 згаданої постанови, що обмежував розмір грошової допомоги, як такий, що
суперечить статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей", статтям 5 і 12 Закону України
"Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ".

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що при вирішенні
спору, який виник між сторонами, суд невірно застосував принцип дії
нормативно-правового акту в часі, оскільки до спірних правовідносин, що виникли
до набрання чинності Указом Президента України № 463/2001, його положення
застосовуватися не можуть.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що
при розгляді справи судом апеляційної
інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального чи
порушено норми процесуального права, а тому, за правилом частини 3 статті 2201,
суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, а оскаржувані судові
рішення залишає без змін.

З огляду на викладене та, керуючись статтею 2201, статтями 230,
231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2відхилити, а рішення Апеляційного суду
Чернігівської області від 10 червня 2003 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім як з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді В.
В. Юрченко

Т.
Ф. Весельська

М.
І. Гурін

М.
О. Федоров

Т.
А. Чумаченко