Справа № К-22823/06
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2007-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

4 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Гуріна М.І.,
Кобилянського М.Г., Шкляр Л.Т.

секретар : Мудрицька Ю.В.

за участю позивача та представника
відповідача - Шахової О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань у
Вінницькій області та Стрижавської виправної колонії №81 про стягнення
грошового забезпечення за касаційною скаргою Стрижавської виправної колонії №81
на постанову Ленінського районного суду м.Вінниці від 31 березня 2006 року
та на ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 27 квітня 2006 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до Управління
Державного Департаменту України з питань виконання покарань у вінницькій
області та Стрижавської виправної колонії №81 в якому просив стягнути з
відповідача грошову допомогу при звільнені в сумі 38479,70 грн. та витрати на
правову допомогу в сумі 5000 грн. Свої вимоги він мотивував тим, що наказом від
29 серпня 2005 року його звільнено зі служби у відставку за віком. Відповідно
до грошового атестату йому нарахована вихідна допомога, яку фактично не було
виплачено. Відмову відповідача виплатити зазначену допомогу вважав незаконною.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 27 квітня 2006 року залишена без змін рішення постанова Ленінського
районного суду м.Вінниці від 31 березня 2006 року, якою позовні вимоги ОСОБА_1.
задоволено частково. Стягнуто з Стрижавської виправної колонії №81 на користь
позивача 38479,70 грн. грошової допомоги при звільненні та 5000 грн. витрат на
правову допомогу. В позові до Державного Департаменту України з питань
виконання покарань у Вінницькій області відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої та апеляційної інстанції, відповідач
- Стрижавська виправна колонія звернулася з касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України. У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, а справу направити на
новий судовий розгляд, оскільки суд першої та апеляційної інстанції неправильно
застосували норми матеріального та
процесуального права, а саме : судом
першої інстанції відкрито провадження з порушенням територіальної підсудності;
висновки суду не відповідають обставинам справи; судами допущено неоднакове
застосування положення одного і того ж Закону «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців та членів їх сімей».

Заслухавши
доповідь судді Вищого адміністративного суду України, перевіривши доводи касаційної скарги за
матеріалами справи , колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої та апеляційної інстанції
встановлено, що наказом Управління Державного департаменту України з питань
виконання покарань у Тернопільській області №22 о/с від 8 квітня 2002 року
позивача було прийнято як вперше прийнятого на посаду начальника відділу
маркетингу, збуту та матеріально-технічного постачання Копичинської виправної
колонії Тернопільської області з 8 квітня 2002 року. Наказом Державного
Департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області від 29
серпня 2005 року позивача звільнено у відставку за віком. Вислуга на день
звільнення в календарному обчисленні становить 20 років 1 місяць 20 днів.

Задовольняючи позовні вимоги суди
виходили з того, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів
України» від 25 березня 2005 року були внесені зміни до ст.9 Закону України
«Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ», зі змісту якої не вбачається, що обмеження у
виплаті грошової допомоги стосується позивача. Крім того, оскільки позивачу,
при звільненні 6 березня 2000 року, було виплачено грошову допомогу у розмірі,
відповідно до п.10 Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992
року, який Указом Президента України від 23 червня 2001 року був скасований, то
вимоги позивача є правомірними, оскільки він при першому звільненні не отримав
грошової допомоги у розмірі встановленому вищезазначеним Законом з вини органу
який визначив порядок і розмір цієї допомоги з порушенням вимог цього Закону.

З такими висновками колегія суддів
погодитися не можне. Хоча судами фактичні обставини справи встановлені повно і
правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового рішення, яке підлягає скасуванню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 1992 року, якщо
військовослужбовці будуть повторно прийняті на службі і, відповідно , повторно
звільнятимуться, то одноразову грошову допомогу їм не виплачуватимуть, за
винятком, якщо така особа при першому звільненні зазначену допомогу не
отримувала.

Зазначена обставина також передбачена
Законом України «Про внесення змін до Закону України «про державний бюджет
України на 2005 рік» від 25 травня 2005 року. Крім того, повторна виплата
грошової допомоги при звільненні не допускається. Судами встановлено, що на
момент першого звільнення позивач таку допомогу отримав відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року, яка діяла на той
час.

Зазначеними правовими актами,
зокрема Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб»
в редакції від 25 березня 2005 року, що діяла на момент повторного звільнення
позивача, передбачена можливість отримання грошової допомоги при повторному
звільненні лише у випадку, коли на час першого звільнення він не мав права на
призначення пенсії. ОСОБА_1. при першому звільненні мав право на отримання
пенсії за вислугу років і така пенсія йому була призначена.

Враховуючи наведене у відповідача не було
правових підстав для виплати позивачу грошової допомоги при повторному
звільненні, а тому позовні вимоги позивача безпідставні та задоволенню не
підлягали.

За таких обставин колегія суддів приходить
до висновку про те, що рішення суду першої та апеляційної інстанції підлягають
скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 229, 230 КАС
України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу Стрижавської виправної колонії №81 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2006 року та
постанову Ленінського районного суду м.Вінниці від 31 березня 2006 року
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державного Департаменту України
з питань виконання покарань у Вінницькій області та Стрижавської виправної
колонії №81 про стягнення грошового забезпечення відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім випадків, передбачених ст.ст. 237 КАС України.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Д.В. Ліпський

СУДДІ :
С.Є.
Амєлін

М.І. Гурін

М.Г. Кобилянський

Л.Т. Шкляр