Справа № 22а-138/2007
Суддя: ІВАНЕНКО Л.В.
Дата ухвалення: 2007-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 22а-138/2007 Головуючий
у першій інстанції ЖОВТОК Є.А.
- адміністративна Доповідач:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
березня 2007 року м.
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: ІВАНЕНКО Л.В.

суддів: ГУБАР B.C., СТРАШНОГО М.М.

при
секретарі: ІВАНОВІЙ Н.Б.

за
участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10
січня 2006 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Ріпкинської районної державної адміністрації про визнання незаконним
розпорядження органу приватизації,

ВСТАНОВИВ:

В серпні
2006 р. ОСОБА_1 звернулася
до суду з зазначеним вище позовом в якому просила визнати незаконною
приватизацію квартири, розташованої АДРЕСА_1, визнати недійсним договір
дарування цієї квартири, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, визнати, що ОСОБА_7
та ОСОБА_6 втратили право користування зазначеним вище приміщенням.

Ухвалою
Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2006 року
провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1
про визнання договору дарування квартири незаконним, про визнання осіб
втратившим право користування житловим приміщенням закрито.

Постановою
Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2006 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_6, ОСОБА_7
та Ріпкинської районної державної адміністрації про визнання незаконною
приватизації квартири розташованої АДРЕСА_1.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
просила постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10
січня 2006 року скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на те, що судом не повно з'ясовані обставини справи та порушені
норми матеріального права. Зазначала, що з 21.05.97 р. часу постановления Чернігівським
районним судом рішення про її

2

виселення із
спірної квартири з наданням іншого житла вона разом з дітьми нікуди не виселялась,
а відповідачОСОБА_7 в спірну квартиру не вселявся, а тому не мав права на її
приватизацію.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи
апеляційної скарг та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Апеляційний
суд перевіряє законність і обґрунтованість постанови Ріпкинського районного
суду Чернігівської області від 10 січня 2006 року в частині відмови в
задоволенні вимог ОСОБА_1
про визнання незаконним розпорядження органу приватизації, оскільки в
частині вимог ОСОБА_1 про
визнання незаконним свідоцтва про право власності на житло від 9 серпня 2001 р.
виданого Ріпкинською районною державною адміністрацією на ім'я ОСОБА_7 постанова
скасована і провадження в цій частині закрито з роз'ясненням ОСОБА_1 її права на
звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

По
справі встановлено, що згідно договору найму службового приміщення колгоспі
ім.. Леніна (правонаступником, якого є КСП ,Лолісся") ОСОБА_7 було надано
службове приміщення - квартиру АДРЕСА_1.

9 жовтня
1996 р. Ріпкинською районною адміністрацією ОСОБА_7 та членам його родини був
виданий службовий ордер на право вселення у житловий будинок АДРЕСА_2 і він з
власної ініціативи відмовився від квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 та членам її
родини був виданий службовий ордер № 117 на право зайняття службового
приміщення - квартири АДРЕСА_1.

Згідно з
рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18.02.97 р.
ОСОБА_7 разом з членами сім'ї" виселено з будинку АДРЕСА_2 з наданням
житлового приміщення, котре раніше займавОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням
Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.05.97 р. ОСОБА_1 разом членами
сім'ї була виселена з квартири АДРЕСА_1 з наданням за рахунок КСП
"Полісся" іншого житлового приміщення.

Як
встановлено в судовому засіданні, з часу постановления
судом цього рішення ОСОБА_1 разом з
дочкою з квартири АДРЕСА_1 виселена не була і фактично до цього часу в ній
проживає, ОСОБА_7, після рішення суду виселився з будинку АДРЕСА_2 та перейшов
проживати в будинок на цій же вулиці, де й проживає по даний час.

Проте,
згідно з наданих в судове засідання документів,ОСОБА_7 без відома ОСОБА_1 виписав її з
квартири АДРЕСА_1 та прописався в цій квартирі, подавши згодом заяву про
приватизацію, на підставі якої 9 серпня 2001 p. 3AT "Комунсервіс"
смт. Ріпки видано розпорядження № 62 про передачу цієї квартири у власність
ОСОБА_7, а Ріпкинською районною державною адміністрацією 9 серпня 2001 р.
видано ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на житло.

3

В
подальшому 18.09.2003 р.,
ОСОБА_7 подарував
ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1.

Відмовляючи
ОСОБА_1 в
задоволені вимог про визнання незаконною приватизації, суд першої інстанції
виходив з того, що вказаними рішеннями підтверджено право ОСОБА_7 проживати в
квартирі АДРЕСА_1 і спростовано право ОСОБА_1
на проживання в цьому приміщенні, оскільки захист права на житло повинно
відбуватися шляхом виконання рішення Чернігівського районного суду Чернігівської
області від 21.05.97 p.,
а не шляхом визнання незаконною приватизації спірного житлового приміщення.

Проте,
погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна з огляду на
наступне.

Згідно
ч. 2 ст. 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду"
передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх,
за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого
власника квартири (будинку).

Як
встановлено судом, прийнявши розпорядження № 62 від 09.08.2001 р. про передачу
квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_7 ЗАТ „Комунсервіс" смт. Ріпки не
врахував того, що рішеннями Ріпкинського районного суду Чернігівської області
від 18.02.97 р. та Чернігівського районного суду Чернігівської області від
21.05.97 р. повинно відбуватися шляхом надання сім'ї ОСОБА_1 іншого житла,
переселення її з квартири АДРЕСА_1 і тільки після цього вселення в цю квартиру
ОСОБА_7.

Оскільки
без виконання наведених дійОСОБА_7 обмежився лише тим, що виписав ОСОБА_1 без її згоди та
прописався в спірній квартирі, всупереч встановленому порядку виконання судових
рішень, жодного дня не проживаючи в ній, то прийняте органом приватизації
розпорядження № 62 від 09.08.2001 р. щодо передачі ОСОБА_7 даної квартири у
власність суперечить положенням ст. 8 Закону України „Про приватизацію
державного житлового фонду".

Оскільки
про дії ОСОБА_7 щодо приватизації квартири ОСОБА_1 дізналась лише восени 2006 р. при оформленні довідки про
реєстрацію, підстави вважати пропущеним строк звернення до суду з даною вимогою
відсутні.

Враховуючи
наведені обставини, постанову суду в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання
незаконним розпорядження ЗАТ „Комунсервіс" смт. Ріпки № 62 від 09.08.2001
р. про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_7 необхідно скасувати та
задовольнити вимоги ОСОБА_1 в цій
частині, визнавши протиправним і скасувавши розпорядження ЗАТ
„Комунсервіс" смт. Ріпки № 62 від 09.08.2001 р. про передачу квартири
АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_7

Керуючись
ст. 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду",
ст.ст.160, 195, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд

4

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково, постанову Ніжинського районного суду Чернігівської
області від 10 січня 2006 року в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання
незаконним розпорядження ЗАТ „Комунсервіс" смт. Ріпки № 62 від 09.08.2001
р. про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_7 - скасувати.

Задовольнити
вимоги ОСОБА_1 в цій
частині, визнати протиправним і скасувати розпорядження ЗАТ „Комунсервіс"
смт. Ріпки № 62 від 09.08.2001 р. про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність
ОСОБА_7.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з дня складання її в повному обсязі.