Справа № 2-а-386/2007
Суддя: Бондаренко Г.М.
Дата ухвалення: 2007-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2-а-386/07р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 червня 2007
року Ялтинський міський суд Автономної
Республіки Крим

у складі:
судді - Бондаренко Г.М.,

при
секретарі - Муравської О.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ялта адміністративну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби з питань національної культурної
спадщини України про визнання неправомірними дій.

встановив:

Позивачка
просить суд визнати неправомірними дії Державної служби з питань національної
культурної спадщини України по видачі їй листа - висновку № 22-445/9 від
26.02.2007 року про неможливість відводу земельної ділянки площею 0,01 га,
розташованої АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування індивідуального гаражу, а також зобов'язати Державну службу надати позитивний
висновок по узгодженню їй можливості відводу вказаної земельної ділянки за
вказаною адресою для вказаної нею мети.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що висновком Державної служби відмовлено в узгодженні
відведення земельної ділянки у зв'язку з тим, що вона розташована на історичній
території Лівадійського парку-пам'ятнику садово-паркового мистецтва
національного значення - заповідна територія - зона № 8. Як вказано в висновку:
«на цій території зберігаються цінні історичні палацові та господарські
будівлі, паркові споруди, пейзажні композиції, планування, водні системи,
дендрологічний склад насаджень. Забороняються любі земляні та будівельні
роботи, які не пов'язані з відтворенням парку, благоустроєм або експлуатацією.
Таким чином, будівництво на зазначеній земельнії ділянці на передбачається,
тому Держкультурспадщина не може погодити відведення земельної ділянки АДРЕСА_1
для будівництва».

Позивачка
вважає дану відмову необгрунтованою, оскільки вищезазначена земельна ділянка не
відноситься до охоронної зони, в якій заборонено будівництво, що також
підтверджено довідкою управління земельних ресурсів. згідно якої зони охорони
пам'ятників на території Великої Ялти не зареєстровані.

Відповідач
належним чином був повідомлений про дату та час розгляд справи однак, у судове
засідання свого уповноваженого представника для участі у справі не представив.
Заперечення на позовну заяву не надав, причин неявки свого уповноваженого
представника суду не повідомив.

Суд,
вислухавши представника позивачці, дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовна заява є законною та обгрунтована і підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно
з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень
з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається
з матеріалів справи, Рішенням 35-ої сесії 4-го скликання Лівадійської селищної
ради №31 від 21.02.2006 року «Про дачу дозволу ОСОБА_1 на складання проекту
землевпорядкування по відведенню земельної ділянки для будівництва
індивідуального гаражу АДРЕСА_1” ОСОБА_1 було надано дозвіл на складання
проекту відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва індивідуального
гаражу АДРЕСА_1.

У процесі розробки проекту
відведення земельної ділянки Позивачка одержала Висновок головного державного
санітарного лікаря м.Ялта №576 від 02.11.2006 року, Висновок Держекоінспекції
Південно - Кримського регіону №1763-51/3 від 11.10.2006 року, Висновок
головного архітектора м.Ялта №05/1562 від 04.09.2006 року.

Згідно ст.58 Закону
України „Про природно - заповідний фонд
України” державний кадастр територій і об'єктів природно-заповідного фонду
ведеться центральним органом виконавчої влади в області охорони навколишнього
природного середовища і його органами на місцях.

Згідно висновку Управління
держекоінспекції Південно - Кримського регіону
№1763-51/3 від 11.10.2006 року
управління не заперечувало проти відведення земельної ділянки Позивачкою,
тобто управлінням на момент надання висновку не була встановлена наявність
парку-пам'ятнику садово-паркового мистецтва Лівадійського парку на території
прошеної ділянки.

Також у п.14 висновку
№1763-51/3 від 11.10.2006 року
Управління держекоінспекції Південно-Кримського регіону зазначено, що прошена земельна ділянка - не є
об'єктом природно-заповідного
фонду та іншого природоохоронного призначення, не зарезервована до заповідання.

Відповідно
до ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України проект відведення земельної ділянки
погоджується із землекористувачем, органом
з охорони культурної спадщини.

Державною
службою з питань національної культурної спадщини України 26.02.2007 року за №
22-445/9 позивачці виданий висновок про неможливість відведення зазначеної
земельної ділянки на підставі Постанови Уряду АР Крим № 330 від 16 листопада
1995 року „Про затвердження історико-архітектурного опорного плану та
комплексного охоронного зонування пам'ятників історії, культури та природи
адміністративного району "Великої Ялти", оскільки прошена земельна
ділянка розташована на історичній території Лівадійського парку-пам'ятнику
садово-паркового мистецтва національного значення - заповідна територія - зона
№8. Як вказано в висновку: «на цій території зберігаються цінні історичні
палацові та господарські будівлі, паркові споруди, пейзажні композиції,
планування, водні системи, дендрологічний склад насаджень. Забороняються любі
земляні та будівельні роботи, які не пов'язані з відтворенням парку,
благоустроєм або експлуатацією. Таким чином, будівництво на зазначеній
земельнії ділянці на передбачається, тому Держкультурспадщина не може погодити
відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 для будівництва».

Разом
з тим, пункт 3 статті 32 Закону України „Про охорону культурної спадщини",
містить не безумовну заборону на здійснення містобудівних, архітектурних або
ландшафтних перетворень, будівельних, меліоративних, шляхових, земельних робіт
на охоронних археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток,
історичних, ареалів населених місць, занесених до списку історичних населених
місць України, а лише на здійснення робіт без дозволу органа охорони культурної
спадщини.

Статтею
1 Закону України „Про охорону культурної спадщини" встановлено, що зона
охоронного ландшафту встановлюється навколо пам'ятників.

Згідно
зі статтями 2, 32 Закону України „Про охорону культурної спадщини", зони
повинні бути визначені топографічно.

Але у
матеріалах справи відсутні докази того, що межі заповідної території - зони № 8
є винесеними в натурі на місцевості, існує картографічний матеріал, що дозволяє
встановити розташування відповідних меж.

Відповідачем
не надано належних доказів тому, що спірна земельна ділянка відносится до
категорії земель історико-культурного призначення, а саме до заповідної території
- зони № 8.

Відповідно
до вимог ст.ст. 10, 11 КАС України усі учасники адміністративного процесу є
рівними перед законом і судом. Розгляд і вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними
суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Оскільки
відповідачем не надано доказів того, що в районі вищезазначеної земельної
ділянки орієнтованою площею 0,01 га,розташованої АДРЕСА_1, щодо якої позивачкою
здійснювалися заходи по відведенню, знаходяться будь-які пам'ятники та що
спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель історико-культурного
призначення, а саме - до заповідної зони (зони № 8), також відсутні документи
про включення спірної земельної ділянки до Державного реєстру нерухомих
пам'яток України, державних земельних кадастрів, планів землекористування,
проектів землевпорядження та іншої проектно-планувальної документації, межі
охоронної зони не визначені на місцевості в натурі, охоронне свідоцтво не
видавалося, суд дійшов висновку про те, що цей факт виключає можливість
встановлення наявності зони охоронного ландшафту в районі спірної земельної ділянки.

Згідно довідці Ялтинського
міського управління земельних ресурсів №137472/10-25 від 06.10.2006 року
земельна ділянка, яка відводиться, по статистичному обліку Державного комітету
України по земельним ресурсам „Облік землі” знаходиться на обліку як „землі, не
передані у власність не представлені у користування в межах населеного пункту”,
а по видам земельних угідь - „відкриті землі без рослинності або з незначним
рослинним покровом , у т.ч. „кам'яністі місця”.

Таким чином, дослідивши
усі наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний зв'язок в сукупності, суд вважає позов
обгрунтованим та підлягаючим задоволенню.

Постановою КМУ від
26.05.2005 року утворена у складі Міністерства культури і туризму на базі
Державної служби охорони культурної спадщини, що реорганізується, Державна
служба з питань національної культурної спадщини, яка є правонаступником
Державної служби культурної спадщини.
Тому суд зобов'язує Державну
службу з питань національної культурної спадщини, як правонаступника Державної
служби охорони культурної спадщини, виконати дії по узгодженню ОСОБА_1проекту
відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва і обслуговування
індивідуального гаражу АДРЕСА_1.

На
підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 17; 160-163 КАС України; ст.
ст. 118, 123 ЗК України; ст. ст. 1, 2, 32 Закону України „Про охорону
культурної спадщини", ст. 16 ЦК України; ст. ст. 19, 55 Конституції
України, суд

постановив:

Позовну
заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати
неправомірними дії Державної служби з питань національної культурної спадщини України по видачі ОСОБА_1 висновку №22-445/9 від
26.02.2007 року про неможливість відводу земельної ділянки площею 0,01 га,
розташованої АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування індивідуального
гаражу та зобов'язати Державну службу з питань
національної культурної спадщини України виконати
необхідні дії по узгодженню ОСОБА_1 можливості відводу зазначеної земельної
ділянки.

Постанова суду
може бути оскаржена є апеляційному порядку в Апеляційний суд АРК через
Ялтинський міський суд в порядку та строки передбачені ст.ст. 184, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Суддя