Справа № 2-а-28за2007р.
Суддя: ШАРГАРОВСЬКА В.І.
Дата ухвалення: 2007-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-28 за 2007 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

19 лютого 2007 p.

Стахановський
міський суд Луганської області

у складі :

головуючого : судді ШАРГАРОВСЬКОЇ В.І.

при секретарі СКРИПНИК
Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Стаханові адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління пенсійного фонду м. Стаханова
про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернулася до Стахановського міського суду Луганської області із
адміністративним позовом до відповідача про визнання дій незаконними, про
стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування
заявлених адміністративних позовних вимог позивач зазначила, що в період з 01.04.1992 р. по 06.04.2005 р. вона
працювала в Стахановському психоневрологічному санаторії на посаді
педвихователя. В березні 2005
р. вона звернулася до Управління пенсійного фонду м. Стаханова ( далі УПФ в м.
Стаханові ) за
консультацією про призначення їй, як педвихователю, пенсії за вислугу років.
Працівники відповідача, перевіривши надані документи, з 08.04.2005 р. призначили
позивачу пенсію. 01.09.2006
р. відповідач повідомив позивача, що пенсію їй нараховано незаконно і
припинив виплату пенсії. Позивач звернулася до УПФ в м. Стаханові з письмовим
запитом про надання їй обгрунтованої відмови і отримала відповідь, що в
призначенні пенсії позивачу відмовлено,
т.я. її робота на посаді педвихователя в психоневрологічному санаторії не
передбачена переліком професій на вислугу років № 909 від 04.11.1999 р. Позивач була
вимушена звернутися до Міністерства праці звідки отримала відповідь, що

пенсія їй
положена. Неправомірні дії працівників УПФ в м. Стаханові призвели до моральних
страждань позивача, які вона оцінює в сумі 5000 грн. Просить визнати дії відповідача в частині відмови
позивачу в призначенні пенсії незаконними, зобов'язати відповідача поновити
позивачу з 01.09.2006 р.
пенсію за вислугу років, призначену 08.04.2005
p., стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

В судовому
засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі і надала
суду пояснення, які повністю співпадають з доводами, викладеними в

позовній заяві. Просить позов задовольнити повністю.

Представник
відповідача в судовому засіданні заявлені позивачем вимоги не визнав у повному
обсязі і суду повідомив, що позивачу дійсно в квітні 2005 р. було
призначено пенсію за вислугу років, яку вона отримувала до 01.09.2006 р., т.я. при
перевірці пенсійної справи позивача виникли сумніви у вірності зарахування до
стажу її роботи за вислугу років роботу на посаді педвихователя Стахановського
психоневрологічного диспансеру і пенсійна справа позивача була передана на
консультацію спеціалістам Головного управління ПФУ Луганської області. В усній
формі

їм була надана консультація, що період роботи позивача
педвихователем у психоневрологічному санаторії не може бути зарахований до
спеціального стажу за вислугу років, тому що Переліком установ і організацій
освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких надає
право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів
України від 26.09.2002 р. № 1436 професія
позивача належить до розділу освіти, а сама установа - до охорони
здоров'я. На підставі вказаної консультації позивачу було відмовлено в
продовженні виплати пенсії за вислугу років, а справу було спрямовано до
Головного управління в Луганській області для підтвердження правильності
винесеного рішення. З Головного управління ПФУ в Луганській області була
отримана пенсійна справа позивача з супроводжувальним листом в якому було
зазначено, що позивачу в припиненні виплати пенсії було відмовлено не вірно і
виплата пенсії позивачу була відновлена. Позивач в письмовій формі про
поновлення їй виплати пенсії повідомлена не була. Просить в задоволенні
позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі, т.я. виплата пенсії
позивачу понолена, а стягнення моральної шкоди з відповідача не передбачено
діючим законодавством.

Свідок ОСОБА_2
суду пояснила, що вона працює в УПФ в м. Стаханові. В квітні 2006 р. в УПФ в м.
Стаханові для призначення пенсії звернулася ОСОБА_3, якій було відмовлено в
призначенні пенсії, т.я. вона працювала педвихователем не в закладі освіти, а в
психоневрологічному санаторії, який відноситься до закладів охорони здоров'я.
Позивачу пенсія була призначена раніше, у 2005
р. і після отримання усної консультації в Головному Управлінні Пенсійного
Фонду України Луганської області по справі ОСОБА_3, позивачу було припинено
виплату пенсії. Коли до Головного управління була спрямована справа позивача,
то звідти вона повернулася з супроводжувальним листом, в якому було зазначено,
що позивач має право на пенсію за вислугу років і виплата пенсії позивачу була
поновлена. На теперішній час у позивача заборгованості по пенсії немає.
Письмово позивач не була повідомлена про поновлення їй виплати пенсії.

Свідки ОСОБА_4
та ОСОБА_5 надали
суду тотожні пояснення.

Вислухавши
пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази та оцінивши усі
докази по справі в їх сукупності суд приходить до наступних висновків:

Відповідно до
ст. 46 Конституції
України та ст. 1 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» кожен громадянин України має право на
соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової
або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з
незалежних від них причин, а також у старості та в інших випадках, передбачених
законом. Згідно з вимогами ст. 51
Закону України « Про
пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям
громадян, зайнятим на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної
працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за
віком.

В судовому
засіданні встановлено, що позивач з 01.04.1992
р. по 06.04.2005 р.
працювала педвихователем дитячого психоневрологічного санаторію, що
підтверджено копією трудової книжки НОМЕР_1 ( а.с. 5-6
). 08.04.2005 р. їй було призначено пенсію за вислугу років, що
підтверджено пенсійною справою позивача №
189881, матеріали якої були досліджені під час розгляду справи.

Зідно з п.Е ст. 55 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники
освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального
стажу роботи від 25 до ЗО
років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів , незалежно
від віку.. Переліком закладів і установ бсвіти, охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою

Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909 ( далі Перелік ) в розділі
«Освіта» передбачена посада вихователя, вчителя у медичних закладах ( в тому числі і в
санаторіях). Згідно з п.2 примітки до Переліку визначено, що робота за
спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком,
дає право на пенсію . незалежно
від форм власності або відомчої належності закладів і установ. Статтею 60 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» визнається, що робота в психіатричних закладах
зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Таким чином, на підставі
викладеного, суд приходить до висновку, що позивач мала право на призначення
пенсії за вислугу років з урахуванням її роботи на посаді педвихователя в
Стахановському психоневрологічному санаторії. Відповідачем було відмовлено в
виплаті пенсії позивачу за вислугу років, з урахуванням стажу педвихователя в
психоневрологічному санаторії, що підтверджено копією листа начальника УПФ в м.
Стаханові № 116/П-2
від 22.08.2006 р. ( а.с. 7 ). Відповідач,
відмовляючи позивачу в виплаті пенсії посилається на Перелік саме на підставі
якого позивач має право на призначення пенсії за вислугу років. Таким чином, на
підставі викладеного суд приходить до висновку, що припинення виплати пенсії
позивачу за вислугу років є незаконним і в цій частині вимоги позивача є
обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Вимоги позивача
про стягнення з відповідача моральної шкоди не можуть бути судом задоволені з
тих підстав, що ст. 56 Конституції
України та ст. 1173 ЦК
України гарантує право громадян України на відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні
ними своїх повноважень, саме з держави чи органів місцевого самоврядування.
Управління Пенсійного Фонду України в м. Стаханові не є державою чи органом
місцевого самоврядування, тому не може виступати в цій частині відповідачем.
Крім того діюче законодавство про пенсійне забезпечення не передбачає стягнення
моральної шкоди. На підставі викладеного суд вважає, що в цій частині в
задоволенні вимог позивачу слід відмовити.

В частині
зобов'язання відповідача в поновлені виплати пенсії позивачу також слід
відмовити, т.я. виплата пенсії позивачу поновлена з 01.09.2006 р.

Керуючись ст.ст.
46, 56 Конституції
України; ст.1173 ЦК
України; ст.ст. 1, 51,
55 п Е, 60 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»; Постановою Кабінету Міністрів № 909 від 04.11.1993 p.; ст.ст. 7,17, 69, 159-164, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії
Управління Пенсійного Фонду України в м. Стаханові в частині відмови позивачу з
01.09.2006 р. в виплаті
пенсії за вислугу років неправомірними, такими, що порушують її право на
пенсійне забезпечення.

В решті позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Судові витрати
віднести за рахунок держави. Постанова може
бути оскаржена протягом 10 днів з дня складання її в повному
обсязі, шляхом подання до Стахановського
міського суду Луганської області заяви про апеляційне оскарження та шляхом
подання протягом 20 днів з
дня подання заяви про апеляційне оскарження - апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області
через стахановський міський суд Луганської області.