Справа № 22ас-307/2007
Суддя: Морозовський В.І.
Дата ухвалення: 2007-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22ас - 307 / 2007 Постанову ухвалено під головуванням
Категорія 36 судді Спринчука В.В.
Доповідач : Морозовський В.І.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2007
року місто Вінниця

Колегія судців судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючого : Морозовського В.І.,

суддів : Глєбова І.К. і Чорного В.І.,

при секретарі: Шевчук Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
начальника управління праці та соціального захисту населення Гайсинської
районної державної адміністрації на постанову Гайсинського районного суду
Вінницької області від 18 грудня 2006 року за адміністративним позовом ОСОБА_1
- представника ОСОБА_2- до управління
праці та соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації
про стягнення щорічної разової грошової допомоги, -

встановила:

У грудні 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду із вказаним позовом, мотивованим тим, що ОСОБА_2 являється учасником бойових дій і згідно із Законом
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" має право щорічно до 5 травня отримувати разову грошову допомогу у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком. Незважаючи на це, у 2004 та 2005
роках вказана грошова допомога позивачу виплачувалась без урахування зазначених вимог закону, внаслідок чого розмір недоплати
склав 1752,25 грн., що й просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2.

Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 грудня
2006 року позов задоволено: з управління
праці та соціального захисту населення та соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації
(далі - управління соцзахисту) на користь ОСОБА_2. стягнуто разову
грошову допомогу за 2004 і 2005 роки у розмірі 1752,25 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить постанову суду скасувати,
посилаючись на те, що суд першої інстанції при вирішенні
справи порушив норми матеріального права, а управління соцзахисту належним
чином виконувало свої обов'язки в межах наданих йому повноважень.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового
засідання, до суду не з'явились, тому у відповідності до вимог ч.4 ст.196 КАС
України колегія суддів прийняла рішення про апеляційний розгляд справи без їх
участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що скарга задоволенню не підлягає, при цьому виходить з наступних
міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд послався на рішення Конституційного Суду
України від 1 грудня 2004 року №
20-рп/2004, згідно якого положення ст.44 Закону України "Про

2

Державний бюджет України на 2004
рік" щодо обмеження виплати встановленої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" щорічної разової грошової допомоги учасникам війни
певними розмірами визнано неконституційним.

Приймаючи таке рішення, Конституційний Суд України зазначив, що відповідно
до його правової позиції визначено, що
оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним законодавством, є
додатком до основних джерел існування,
необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього
життєвого рівня (стаття 48 Конституції України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом
(частина третя статті 46 Конституції України), то звуження
змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови
введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85, пункту 19 частини першої статті 92 Конституції України
надзвичайного стану (стаття 64
Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року
N 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Крім того, за змістом ч.2 п.5 рішення Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року № 1-зп суть закріпленого у ст.58 Конституції України принципу
незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією
стабільності суспільних відносин, у тому числі
відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

З огляду на це, твердження відповідача про те, що судове рішення не
відповідає вимогам ст.51 Бюджетного кодексу України та інших законодавчих актів
України, які встановлюють порядок фінансування видатків, суперечить визначеному
ст.8 Конституції України принципу верховенства права та встановленій
ч.3 ст.22 Конституції України гарантії, що при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Таким чином, правильно встановивши та оцінивши дійсні обставини справи,
докази, якими підтверджується позов, а
також правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, детально виклавши
у постанові мотиви прийнятого рішення.

Оскільки висновки суду першої інстанції апелянтом не спростовані, а судове
рішення постановлено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права, підстав для його зміни або
скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206 КАС
України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу начальника управління праці та соціального захисту
населення Гайсинської районної державної
адміністрації залишити без задоволення, а постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2006 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця.