Справа № К-3194/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2004 року у справі за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Головного державного санітарного лікаря Одеської
санітарно-епідеміологічної станції про визнання дій неправомірними та стягнення
моральної шкоди, -

встановила:

В січні 2004 рокуОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із
зазначеним позовом про поновлення законних прав і свобод від неправомірних дій
посадової особи та стягнення моральної шкоди, в якому просили суд визнати
технічні висновки Одеської СЕС №3/962 від 06.05.2002 р. та №3/2513 від
15.11.2002 р. про надання ОСОБА_3 дозволу на подальшу експлуатацію самовільно
побудованих споруд та можливість відводу земельної ділянки під вказані споруди
у АДРЕСА_1незаконними. В обґрунтування позову заявники посилались на суперечність
зазначених технічних висновків рішенню суду, яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були
зобов'язані привести земельні ділянки НОМЕР_1 у відповідність до рішення
виконавчого комітету Одеської міської ради №22 від 06.01.1994 р., а також на їх
невідповідність вимогам ДБН 79-92 п.п. 2.7, 2.8, 2.20, 4.32; ДБН 360-92 п.п.
3.22, 2.25, 3.26, ст.ст. 102-107 Земельного Кодексу України, що призвело до
прямого порушення права власності та права на свободу пересування суміжних
землекористувачів. Просили суд зобов'язати Одеську СЕС постановити рішення про
скасування технічних висновків №3/962 від

06.05.2002 р. та №3/2513 від 15.11.2002 р., якими було
дозволено ОСОБА_3 збереження самовільно збудованих споруд та відведення
земельної ділянки під забудову, відкликавши вказані документи з міськвиконкому
та стягнувши заподіяний посадовою особою моральний збиток у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06
квітня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області
від 20 липня 2004 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
відмовлено.

Не погоджуючись із
постановленими по справі судовими рішеннями,
ОСОБА_1 таОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду України з касаційною
скаргою в порядку визначеному ЦПК України 1963 року, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального права, просили вказані судові рішення скасувати та
постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Листом Верховного Суду України від 12.10.2005 р. на
підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою було передано до
Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку касаційного
провадження.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 Положення про державну
санітарно-епідеміологічну службу України, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 19 серпня 2002 р. N 1218 (у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 24 вересня 2004 р. N 1273), державна санітарно-епідеміологічна
служба України є системою органів, установ, закладів, частин і підрозділів,
діяльність яких спрямовується на профілактику інфекційних хвороб, професійних
захворювань, масових неінфекційних захворювань (отруєнь), радіаційних уражень
людей, запобігання шкідливому впливу на стан їх здоров'я і життя факторів
середовища життєдіяльності, здійснення державного санітарно-епідеміологічного
нагляду щодо безпеки для життя і здоров'я людини продукції та середовища
життєдіяльності.

З урахуванням наведеної норми слід визнати обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про те, що питання про перевірку технічного
стану житлових об'єктів, визначення розмірів земельних ділянок та строків
будівництва, які ставив позивач, не входять до компетенції органів санітарно-епідеміологічної
служби.

Зазначений висновок підтверджується положенням статті 41
Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя
населення", якою визначено повноваження головних державних санітарних
лікарів та інших посадових осіб, які здійснюють державний
санітарно-епідеміологічний нагляд і якою відповідач також не наділений
повноваженнями контролю за дотриманням будівельних норм.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову,
суд першої інстанції підставно виходив з того, і з цим вірно погодилась колегія
суддів апеляційного суду, що оскаржуваними технічними висновками Головним
державним лікарем м. Одеси на підставі ст. 22 Закону України "Про
забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" було надано
висновок про можливість введення в експлуатацію споруд АДРЕСА_1, виходячи лише
із вимог санітарних норм, а не з правомірності самого будівництва. Оскільки
порушення санітарних норм встановлено не було, то суди, виходячи із
правомірності дій відповідача, відмовили у задоволенні позову.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суди
першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення, що відповідають вимогам
закону. Висновки судів достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

При вирішенні справи
судами правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм
процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.3 ст. 2201 КАС України, суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2004
року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2004 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: