Справа № К-16503/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2007 року м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді Бутенка В.І.,

суддів: Лиски Т.О., Панченка
О.І., Юрченка В.В., Штульмана І.В.,

при секретарі Єрко С.М.

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на постанову колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області від 22 лютого 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Гірницької сільської
ради Дубенського району Рівненської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним
акту ненормативного характеру, -

встановила:

У травні 2005 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про визнання
недійсним рішення Гірницької сільської
ради Дубенського району від 30.04.1996
року №26 в частині передачі ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки
площею 0,31 га для ведення особистого підсобного господарства.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що його
батько, ОСОБА_4, був власником земельної ділянки площею 2 га в с. Здовбиця
Дубенського району Рівненської області, що підтверджується витягом з
погосподарської книги с. Гірники Дубенського району №11 за 1944-1945 р.р.

У 2004 році він звернувся до
Рівненського обласного головного управління земельних ресурсів для отримання
інформації про земельну ділянку площею 0,31 га, яка раніше належала його
батькові, з метою розширення земельної ділянки для ведення особистого
селянського господарства. З отриманого повідомлення від 09.06.2004 року він
дізнався, що дана земельна ділянка площею 0,31 га, була передана рішенням
Гірницької сільської ради №26 від 30.04.1996 року жителю

с. Здовбиця ОСОБА_3 (нині померлому) для ведення особистого підсобного
господарства. В даний час, як спадщину, її використовує ОСОБА_2.

Вважав, що рішення Гірницької сільської ради №26 від 30.04.1996 року є
незаконним в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 - 0,31 га для
ведення особистого підсобного господарства, так як воно винесене із порушенням
встановленої законом процедури прийняття.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 27 жовтня 2005 року позовні
вимоги ОСОБА_1 було задоволено та визнано недійсним спірне рішення Гірницької
сільської ради Лубенського району №26 від 30.04.1996 року в частині передачі
ОСОБА_3 земельної ділянки.

Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Рівненської області від 22 лютого 2006 року апеляційну скаргу ОСОБА_2
задоволено. Рішення Дубенського міськрайонного суду від 27 жовтня 2005 року
скасовано й постановлено нове, яким ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання
недійсним акту ненормативного характеру - рішення Гірницької сільської ради
Дубенського району від 30.04.996 року №26 - відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, вказуючи на упередженість і незаконність
постанови апеляційного суду Рівненської області, просить її скасувати та
залишити в силі рішення Дубенського міськрайонного суду від 27 жовтня 2005
року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове, суд
апеляційної інстанції виходив з того, що зазначений спір виник з приводу
оскарження фізичною особою рішення суб'єкта владних повноважень і підлягав
вирішенню в порядку адміністративного судочинства, тоді як суд першої інстанції
вирішував його за правилами цивільного судочинства, як земельний спір, що і
призвело до невірного встановлення фактичних обставин спору та невірного його
вирішення.

Крім того, суд першої інстанції при
вирішенні справи невірно застосував

ч.6 ст. 19 Земельного кодексу України, яка регулює відносини, що виникають
при наданні земельних ділянок у користування, а не передачі земельних ділянок у
приватну власність.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення
адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін
є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірні правовідносини між
сторонами виникли у зв'язку зі створенням перешкод у здійсненні суб'єктивного
права позивача розпоряджатися земельною
ділянкою, яку він отримав у спадщину після смерті свого батька, і якою померлий
і його сім'я користувалася з 1944
року по квітень 1996 року.

Предметом спору в даній справі є реалізація повноважень приватного власника
щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Компетенція адміністративних судів, встановлена ст.17 Кодексу на цей спір
не поширюється, оскільки даний позов не є адміністративним, тому, що вимоги
позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, він
повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства.

З цих підстав обґрунтовано і правильно виходив суд першої інстанції при
задоволенні позову.

Зважаючи на наведене, колегія дійшла висновку про помилкове застосування
судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин норм процесуального права,
у зв'язку з чим оскаржувана постанова відповідно до вимог ч.4 ст. 227 КАС
України піддягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227
, 230, 231 КАС України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Рівненської області від 22 лютого 2006 року
скасувати, а справу - на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, за винятком випадків, передбачених ст. 237 КАС України.

Судді