Справа № 22ас-129
Суддя: Ткач З.Є.
Дата ухвалення: 2007-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06
березня 2007 року Колегія
суддів судової палати в

цивільних
справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого:
Ткача З.Є.,

Суддів: Шевчук
Г.М., Кузьми P.M.,

при
секретарі Стець І.В.,

з участю
ОСОБА_1,ОСОБА_2,

адвокатів
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 12 січня
2007 року по справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, Тернопільської міської ради
про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку,
недійсними рішення Тернопільської міської ради від 12 грудня 2003 року та
рішення Тернопільської міської ради від 10 листопада 2005 року,

встановила:

В листопаді 2006 року ОСОБА_1 пред'явила позов до ОСОБА_2, Тернопільської
міської ради про визнання недійсним державного акту про право власності на
земельну ділянку, недійсними рішення Тернопільської міської ради від 12 грудня
2003 року та рішення Тернопільської міської ради від 10 листопада 2005 року.

Позивачка посилалась на те, що вона та відповідачка є співвласниками по 1/2
частині житлового будинку по вул. Бережанська,

Справа № 22ас-129 Головуючий
у 1-й інстанції: Хома М..В.

Категорія: 14 Доповідач
Ткач З.Є.

42 в м. Тернополі, який розташований на
земельній ділянці 600 кв.
м з лишками землі розміром 182 кв. м. Відповідно до розміру часток в спільній
власності та схеми розподілу земельних ділянок попередніми власниками, за
кожним співвласником належить по 391 кв.
м землі.

Однак, рішенням Тернопільської міської ради від 12 грудня
2003 року ОСОБА_2 передано у власність 0,0450 га землі, а рішенням ради від 10
листопада 2005 року їй, ОСОБА_1 передано у власність 332 кв м.

На підставі незаконного рішення ради ОСОБА_2 видано державний акт на право
власності на земельну ділянку площею 0,0450 га землі.

У зв'язку з тим , що рішеннями ради зменшена належна їй земельна ділянка
просила визнати їх недійсними.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 12 січня 2007 року
вирішено : «У задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2, Тернопільської міської ради
про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,
скасування рішень міської ради - відмовити.»

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
постанову скасувати і позов задовольнити, посилаючись на те, що висновки суду
не відповідають обставинам справи, і суд вирішив спір з порушенням норм
матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1, яка апеляційну скаргу підтримала,
пояснення ОСОБА_2, яка апеляційну скаргу не визнала і просила постанову суду
залишити без зміни, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до
задоволення не піддягає.

Згідно ст. 40 Земельного кодексу України, громадянам
України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в
оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських
будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад
норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні
ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до п
«а» ч.2 ст. 116 цього кодексу, безоплатна передача земельних ділянок у
власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян.

З матеріалів
справи вбачається, що рішенням Тернопільської міської ради №НОМЕР_1 від 12 грудня
2003 року ОСОБА_2 передано у приватну власність присадибну земельну ділянку
розміром 0,0450 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а рішенням Тернопільської
міської радиНОМЕР_2 ОСОБА_1 передано у власність 332 кв. м суміжної землі.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вищевказані рішення права
позивачки не порушують.

Згідно договору купівлі - продажу від 29 липня 1987 року позивачка купила
1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 і яке розташоване на
земельній ділянці площею 600 кв. м.

Зазначений у договорі розмір земельної ділянки відповідає розміру ділянки,
яка рішенням виконкому Тернопільської міської Ради народних депутатів від 8
жовтня 1970 року була надана ОСОБА_5 для
будівництва житлового будинку.

6 грудня 1978 року незавершений будівництвом житловий будинок купили в
рівних долях ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, за заявою яких був проведений розподіл земельної ділянки
відповідно до часток у спільній власності на будинок і за кожним з них було
закріплено по 300 кв. м. , та розподілені лишки загальним розміром 182 кв. м.

У 1983 році ОСОБА_6 продала
належну їй частку ОСОБА_8, а останній 29 липня 1987 році продав позивачці.

Друга половина вказаного будинку, яка належала ОСОБА_7, після його
смерті перейшла у власність ОСОБА_2 згідно мирової угоди, затвердженої ухвалою
Тернопільського міського суду від 25 березня 1997 року.

Рішенням виконкому Тернопільської міської ради від 31
жовтня 1997 року ОСОБА_2, для обслуговування житлового будинку, надвірних
будівель додатково, в постійне користування, надано земельну ділянку площею 182
кв. м.

Інші рішення про зміну розміру земельної ділянки
закріпленої за будинком, відповідними органами не приймалися.

Отже, розмір земельної ділянки, що знаходилась у
користуванні позивачки і яка відповідно до закону могла бути передана їй в
приватну власність, становила 300 кв.
м., а в законному користуванні ОСОБА_2 знаходилось 472 кв. м.
землі.

Виходячи з
вищевикладених обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку
про те, що рішення виконкому

про
передачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
власність вищевказаних земельних ділянок, видача ОСОБА_2 державного акту на
належну їй частину земельної ділянки, права ОСОБА_1 не порушують.

Доводи позивачки про те, що передача відповідачці у приватну власність 182 кв. м землі, якими
користувались попередні співвласники будинковолодіння, порушують її право
користування часиною цієї земельної ділянки та право на її приватизацію, не
ґрунтуються на законі і є безпідставними.

Суд першої інстанції дав належну оцінку встановленим
обставинам справи, вирішив спір відповідно до вимог Закону, а тому підстав для
скасування постанови не має.

Керуючись ст.ст.
198, 200,205 КАС України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного
суду від 12 січня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в касаційному порядку, протягом одного місяця з
дня її проголошення, шляхом подачі скарги безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції.