Справа № 2-а-6908/07
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2007-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
№2 - а - 6908/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3
вересня 2007 року

м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд

у складі:

головуючого - судді Сапальової Тетяни Валентинівни,

за участю секретаря судового засідання Галянт Ілони Миколаївни,

представника відповідача - Безносюк Наталії Вікторівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі
судових засідань адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у
Липовецькому районі Вінницької області про стягнення недоплаченого підвищення
до пенсії у сумі 10572,34 гривень; визнання неправомірними дій управління щодо
призначення і виплати щомісячного підвищення до пенсії за 2004-2007 роки не в
повному обсязі та зобов'язати відповідача з 1 червня 2007 року виплачувати
пенсію у розмірі 15% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили
працездатність,

в с т а н о в и
в:

ОСОБА_1
звернувся до суду з вищезазначеними позовними вимогами.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що позивач є учасником війни, і має право на пільги,
встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.
передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту». Ст. 12, 13, 14, 15 цього Закону ( в ред. Закону України №
458/95-ВР від 25.11.1995 р.) передбачено, що позивач має право на підвищення
пенсії у розмірі 400% мінімальної пенсії за віком та 15% від прожиткового
мінімуму осіб, що втратили працездатність з 5 жовтня 2005 року. Позивач вказує,
що розмір мінімальної пенсії за віком визначається ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тому підвищення пенсії
нараховувалось їй всупереч передбаченому Законом розміру, виходячи з
встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 3 січня 2002 року
«Про підвищення розміру пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету» у розміру 19,91 грн.

Не
погоджуючись з такими виплатами підвищення до пенсії, вважає дії відповідача
неправомірними та просить стягнути недоплачені суми за 2004-2007 роки.

У судове засідання позивач не з'явився, в
своїй позовній заяві просить справу слухати у його відсутності. Позов підтримує
в повному обсязі.

У судовому
засіданні представник відповідача Безносюк Н. В. позовні вимоги не визнала.

У поданих на
позов запереченнях представник відповідача посилається на те, що підвищення до
пенсії ветеранам війни здійснювалось відповідно до постанови Кабінету Міністрів
України № 1 від 3 січня 2002 року, виходячи з розміру 19,91 грн., оскільки
зазначена постанова Кабінету Міністрів України є спеціальною нормою, якою
встановлені розміри для нарахування доплат до пенсій, передбачених Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В судовому
засіданні представник відповідача пояснила, що ОСОБА_1 до пенсії виплачується
підвищення як учаснику війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту».

До внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» підвищення до пенсії учасникам війни
нараховувалось позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1
від 3 січня 2002 року, виходячи з розміру 19,91 грн., що підтверджується
матеріалами пенсійної справи. З 1 січня 2007 року учасникам війни підвищення
нараховується та виплачується, виходячи 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Представник відповідача пояснила, що виплати проводились на підставі чинного
законодавства та просила суд відмовити у задоволенні позову.

Разом з тим, у
судовому засіданні представник відповідача подала заяву, в якій просила
відмовити у задоволенні позовних вимог також у зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заслухавши
пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає,
що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено наступне.

Позивач у своїй позовній заяві помилково
вказує на те, що він має пільги встановлені законодавством для інвалідів
війни.

В
судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника війни
згідно його посвідчення та оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи.
Представник відповідача цей статус підтвердила.

Позивачу
виплачується підвищення до пенсії згідно з встановленим статусом учасника війни, на підставі посвідчення
(а.с.3).

Відповідно
до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» (до внесення змін Законом України №2939 від 5 жовтня 2005 року) учасникам війни пенсії або щомісячне грошове
утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії,
підвищується в розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком.

Стосовно
розміру мінімальної пенсії, яка служить базою для обчислення надбавок та
підвищень до пенсій особам, які мають статус ветерана війни, Кабінет Міністрів
України постановою № 1 від 3 січня 2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» встановив, що підвищення до
пенсії, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», починаючи з 01 січня 2002 року, здійснюються виходячи з
розміру 19,91 грн.

Відповідно
до ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений ч. 1 ст. 28
цього Закону, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Як
вбачається з матеріалів пенсійної справи, оглянутої в судовому засіданні,
доплати до пенсії нараховувались і виплачувались позивачу у встановленому
законодавством обсязі.

Згідно
із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» №2939-IV від 5
жовтня 2005 року до частини четвертої статей 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» були внесені зміни, згідно з
якими учасникам війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються у розмірі 10% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Відповідно
до прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №2939-IV від 5
жовтня 2005 року пункт 4 цього Закону набирає чинності з 1 січня 2007 року.

З
урахуванням внесених змін з 1 січня 2007 року позивачу виплачується щомісячно
підвищення до пенсії як учаснику війни, обчислюване з встановленого законами
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що підтверджується
матеріалами пенсійної справи, оглянутої в судовому засіданні.

На підставі
вищевикладеного суд вважає, що управління Пенсійного фонду України у
Липовецькому районі здійснюючи нарахування та виплату доплат до пенсії за
2004-2007 роки, виходячи з розміру 19,91 грн. відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 1 від 3 січня 2002 року, діяло на підставі, у межах
повноважень передбачених чинними на час виплат
нормативно-правовими актами.

Вимога позивача у частині зобов'язання відповідача і в подальшому виплачувати підвищення до пенсії не
відповідає змісту законодавства. Судове рішення повинно бути наслідком чинного
правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому
змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Таким
чином суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 у повному обсязі щодо здійснення перерахунку підвищення до
пенсії.

Судові витрати
компенсуються за рахунок держави, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений відповідно
до ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» та п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Керуючись
ст.ст. 9, 11, 17, 69-72, 94, 128, 158-163, 186, 254 КАС України,

п о с т
а н о в и в:

у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Відшкодування
судових витрат віднести за рахунок держави.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження або
після розгляду апеляційної скарги у випадку її подання будь-якою зі сторін.

Постанова може
бути оскаржена до адміністративного суду апеляційної інстанції шляхом подання
заяви про оскарження постанови до Вінницького окружного адміністративного суду
в 10-денний строк з дня складання постанови у повному обсязі. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя