Справа № К-19232/06
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2007-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого
Співака В.І.

суддів
Білуги С.В.

Гаманка О.І.

Загороднього А.Ф.

Заїки М.М.

при секретарі
Дашківській О.Є.

розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну скаргу
Державної судової адміністрації України на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 23.08.2005 р. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28.11.2005
р. по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до Державного казначейства України, Міністерства фінансів України,
Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України,
Управління державної судової адміністрації у Вінницькій області, Управління юстиції
у Вінницькій області про стягнення недоплаченої заробітної плати, -

встановила:

У
травні 2005 року ОСОБА_1.,
ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4.,
ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7. звернулися до
суду з позовом до Державного
казначейства України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції
України, Державної судової адміністрації України, Управління державної судової
адміністрації у Вінницькій області, Управління юстиції у Вінницькій області про
стягнення недоплаченої заробітної плати за період з 1995 року по 2005 рік.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2005 р. позовні
вимоги задоволено частково. Стягнуто з Міністерства
фінансів України на користь ОСОБА_1.
заборгованість по заробітній платі у розмірі 47175,05 грн., на користь ОСОБА_2.
заборгованість по заробітній платі в розмірі 78787,22 грн., на користь ОСОБА_3.
заборгованість по заробітній платі у розмірі 69303,82 грн., на користь ОСОБА_4.
заборгованість по заробітній платі у розмірі 65046,58 грн., на користь ОСОБА_5.
заборгованість по заробітній платі у розмірі 54724,88 грн., на користь ОСОБА_6.
заборгованість по заробітній платі у розмірі 42610,92 грн., на користь ОСОБА_7.
заборгованість по заробітній платі у
розмірі31620,17 грн., а також судові витрати по оплаті експертизи в сумі 2118,45
грн. Вказані кошти списано з розрахункового рахунку Головного управління
Державного казначейства України № НОМЕР_1, МФО 300001, код НОМЕР_2, ОПЕРУ
управління НБУ в місті Києві. В задоволенні позову до Міністерства юстиції
України, Державної судової адміністрації України, Управління юстиції у
Вінницькій області, Управління державної судової адміністрації у Вінницькій
області - відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28.11.2005 р. вказане судове
рішення залишено без змін.

На зазначені судові рішення надійшла
касаційна скарга Державної судової
адміністрації України, в якій ставиться питання про їх скасування та
постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на
неї, рішення судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин
у справі, вбачає порушення судами першої та апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права при прийнятті рішення, а тому вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права
та обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічного
з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Суди встановили, що позивачі працюють на
посадах суддів Староміського районного суду м. Вінниці: ОСОБА_1. - з 23.10.2002
р.; ОСОБА_3. - з 26.04.1999 р.; ОСОБА_4. - з 02.11.1999 р.; ОСОБА_5. - з
25.12.2001 р.; ОСОБА_6. - з 01.11.2002 р.; ОСОБА_7. - з 14.08.2003 р.; ОСОБА_2.
- з 26.03.19993 р.

Частково
задовольняючи позовні вимоги, суди обмежилися розмірами заборгованості по
заробітній платі, які були визначені висновком експерта № 05-03/46 від
30.06.2005 р., але у висновку експертом
були використані максимальні розміри доплат до заробітної плати, передбачених
Указами Президента України № 220 від 05.03.2002 р., № 856/96 від 19.09.1996 р.,
№ 584/95 від 10.07.1995 р., № 220/02 від
05.03.2002 р.

Дійшовши висновку
про наявність порушення прав позивачів, суди не послалися у рішенні на
відповідні положення нормативних актів матеріального права в обґрунтування
такого твердження та не навели розрахунків, якими підтверджується правильність
стягнутої заборгованості.

Для правильного
вирішення спору це має суттєве значення, оскільки заробітна плати суддів
визначається великою кількістю нормативно-правових актів, застосування яких
зумовлене, крім загальних, конкретними для кожного суду обставинами.

Статтею 11 Закону України «Про статус суддів»
визначено, що передбачені цим Законом гарантії незалежності судді, включаючи
заходи його правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, не
можуть бути скасовані або знижені іншими нормативними актами України.

Згідно частини 1 статті 44 цього Закону
заробітна плата судді складається з посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Розміри посадових
окладів, премій, доплат та надбавок встановлені для суддів Указами Президента
України та рішеннями Уряду України.

Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо
соціального захисту суддів» № 584/95 від 10.07.1995 р. керівникам судів надано
право з 01.07.1995 р., в межах асигнувань, виділених на утримання судів,
установлювати суддям за високі досягнення у праці або виконання особливо
важливої роботи надбавки в розмірі до 75 відсотків посадового окладу з
урахуванням доплати за кваліфікаційний клас у межах фонду заробітної плати
суду.

Відповідно до Указу Президента України № 856/96 від
19.09.1996 р. «Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів» для
суддів з 01.01.1997 року запроваджена щомісячна надбавка за особливий характер
та інтенсивність праці у розмірі 50 відсотків від посадового окладу з
урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, в межах асигнувань, передбачених
для утримання судів.

Указом Президента України № 220/2002 від 05.09.2002 р.
«Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у зв'язку з додатковим
навантаженням» рекомендовано керівникам судів загальної юрисдикції
встановлювати, виходячи з рівня кваліфікації судді, здійснюваних ним додаткових
функцій, тощо посадові оклади, збільшені на 50 відсотків, щомісячну надбавку за
напруженість та складність роботи - у розмірі до 80 відсотків посадового окладу
з урахуванням доплати за кваліфікаційний
клас. Фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Указу покладено на
Кабінет Міністрів України.

В матеріалах
справи відсутні копії наказів, які б встановлювали позивачам премії, надбавки
за інтенсивність і вислугу років та матеріальну допомогу за період з 1995 - 2005 р.р. та
в межах яких асигнувань. Відсутність в матеріалах
справи та не дослідження судами доказів є грубим порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Також судом першої та апеляційної інстанції
не було дано оцінку листу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України №
123КК-428/05 від 01.06.2005 р. щодо сплину строку повноважень ОСОБА_2. на
посаді судді 26.004.2003 р., а заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2.
визначається за період з 26.03.1993 р. по травень 2005 р.

Судами також було допущено порушення вимог
Цивільно-процесуального кодексу України, оскільки суди не повно, всесторонньо і
всебічно перевірили всі обставини по справі, не дослідили всі докази, що
дає підстави для скасування прийнятих
судових рішень.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення
справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції, згідно вимог статті
220 та частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України, а
тому колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково,
судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 212, 220, 222, 223, 227,
230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнити частково.

Рішення Печерського
районного суду м. Києва від 23.08.2005 р. та ухвалу апеляційного суду м. Києва
від 28.11.2005 р. по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Державного казначейства України, Міністерства
фінансів України, Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації
України, Управління державної судової адміністрації у Вінницькій області,
Управління юстиції у Вінницькій області про стягнення недоплаченої заробітної
плати - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Державного казначейства України, Міністерства
фінансів України, Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації
України, Управління державної судової адміністрації у Вінницькій області,
Управління юстиції у Вінницькій області про стягнення недоплаченої заробітної
плати направити на новий розгляд до Печерського
районного суду м. Києва в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Співак

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко

А.Ф. Загородній

М.М. Заїка