Справа № К-17373/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2007-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2007

№ К-17373/06

Вищий адміністративний суд України
у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого),

Брайка А.І.,
Голубєвої Г.К., Рибченка А.О., Федорова М.О.

при секретарі: Міненко О.М.

за участі представників:

позивача Сидоренко Ю.В.,

відповідача: Товстої Н.А., Грищенка
Г.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції
м. Дніпропетровська на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського
суду від 01.03.2006 по справі № 36/52

за позовом Товариство
з обмеженою відповідальністю “Ексім-Пласт”

до Лівобережної
міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позовні вимоги про
визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 17.02.2005 №
/0 у зв'язку з безпідставністю донарахованого МДПІ податку на
прибуток у зв'язку з включенням до валового доходу фактично віднесеної, але не
зареєстрованої іноземної інвестиції та виключенням із валових витрат вартості
транспортних та рекламних послуг і орендної плати.

Рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 07.06.2005 в позові відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 01.03.2006 по справі № 36/52- рішення
скасовано, позов задоволено.

Не погоджуючись із судовими
рішеннями, відповідач (далі - МДПІ) подав касаційну скаргу, обґрунтовуючи її
наступним:

щодо права на віднесення до складу
валових витрат - витрат на здійснення засновницької діяльності - судом не
визначено правову природу таких витрат у зв'язку з чим не вірно застосовано ст.
5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

щодо зменшення валового доходу при
внесенні внесків до статутного фонду засновником позивача - судом не
застосовано пп. 11.3.1. ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств» під час юридичної оцінки обставин справи призвело до хибних
висновків. Водночас судом неправомірно застосовано до означених правовідносин
положення п. 1.28 ст. 1 Закону, які містять визначення інвестиції як
господарської операції, оскільки предметом спору є не інвестиція, а надлишкові
кошти після сплати засновником внеску до статутного фонду позивача.

щодо права на включення до складу
валових витрат - витрат на рекламні послуги МДПІ обґрунтувала свою позицію абз.
4 пп. 5.3.9. Закону України «По оподаткування прибутку підприємств», за якою не
належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена правилами податкового обліку.

щодо права на віднесення до складу
валових витрат суми плати за оренду земельної ділянки МДПІ зазначила, що судом
не взято до уваги те, що законодавство ставить законність визначення витрат як
валових у залежність від подальшого використання придбаних товарів, робіт,
послуг у власній господарській діяльності, чим порушено наведену вище норму
Закону.

щодо амортизації основних фондів -
судом не взято до уваги, що предметом спору в цій частині є завищення суми
амортизації позивачем, а не його право на амортизацію основних фондів як таке.
Таким чином, на думку МДПІ, амортизація основних фондів ставиться в залежність
від їх фактичного використання. Це не враховано Дніпропетровським апеляційним
господарським судом.

Відповідно враховуючи все зазначене
в скарзі МДПІ просить скасувати Господарського суду Донецької області від
29.09.2005 та ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 24.11.2005
по справі № 28/367 А та відмовити в задоволенні позову.

Позивач (далі - ТОВ) надав
заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що положення ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку підприємств» судом апеляційної інстанції
застосовані вірно на підставі встановлених обставин. А незастосування
Дніпропетровським апеляційним господарським судом п. 11.1 та пп. 11.3.1 ст. 11
Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під час юридичної
оцінки обставин справи жодним чином не могло призвести до хибності будь-яких
висновків. Також Позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції вірно
встановив, що акти приймання-передавання виконаних робіт свідчать про надання
рекламних послуг. А щодо орендної плати в Акті перевірки вказується, що при
обстеженні орендної ділянки було встановлено, що ця ділянка не обладнана
належним чином: відсутній навіс, площадка не забетонована і у зв'язку з цим
МДПІ зроблено висновок, що дана площа не використовувалась. Зазначене, на думку
позивача, суперечить вимогам закону. Позивач вказав, що про право ТОВ на
амортизацію основних фондів як предмет спору у постанові від 01.03.2006 взагалі
не йдеться, отже, твердження МДПІ на його думку не відповідають дійсності.

Тому враховуючи все зазначене в
запереченні, позивач просить рішення суду апеляційної інстанції залишити без
змін, а скаргу без задоволення.

Досліджуючи позовні вимоги, судами
першої та апеляційної інстанції встановлені фактичні обставини справи про те,
що Лівобережною МДПІ проведено перевірку дотримання вимог податкового та
валютного законодавства ТОВ за період з 13.01.2005 по 17.02.2005 та складено
Акт перевірки від 17.02.2005 № 00018786, на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення
від 17.02.2005 № /0, яким податковим зобов'язанням за платежем
податок на прибуток приватних підприємств 53 550 грн. (в т. ч. 35 700 грн. -
основний платіж, 17 850 грн. - штрафі (фінансові ) санкції) за встановлене
заниження податку на прибуток в порушення п.п.4.1.6, 4.2.2 ст. 4, пп.5.2.1,
5.3.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що ТОВ не включено до валових витрат кошти, внесені
засновником і які не були включені до статутного фонду. Також посилаючись на п.
5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства» суд визнав
правомірним не врахування ДПІ до валових витрат - витрати на рекламні послуги,
транспортні витрати та витрати на розробку рецептур, оскільки на його думку
такі послуги не використовуються у власній господарській операції.

При прийнятті постанови, суд
апеляційної інстанції, заперечив позицію суду першої інстанції повністю,
виходячи з наступного:

1. щодо заниження валового доходу
при внесенні внесків до статутного фонду засновником, який повинен був внести
до статутної фонду майно на суму 55 000 грн. Виконуючи умови зазначеного
договорі ОСОБА_1 вніс майно (офісне обладнання) на суму 16 500,99 грн. Було
внесено 04.03.03 - 10 500 грн. - 16.04.03 - 18 725 грн. - 07.05.03 18 100 грн.
- 24.06.03 - 20 500 грн. Всього 67 825 грн., а довнести необхідно було 38
499,01 грн.

Сума грошових коштів, що внесена
07.05.2003 в розмірі 18 100 грн. - 9 275 грн. була віднесена на погашення
заборгованості засновника ОСОБА_1 по внеску до Статутного фонду, а надлишково
внесена сума 8 825 грн., як додатковий капітал відображена на рахунку 42 в
бухгалтерському обліку та включена до складу валових доходів підприємства.

Грошові кошти, надлишково одержані
підприємством від ОСОБА_1 24.06.2003 в розмірі 20 500 грн., були також
відображені на рахунку 42 та віднесені до складу валових доходів. Викладене
підтверджується карткою рахунку: Валові доходи за ІІІ квартал 2003 року.

Відповідно судом встановлено, що
суму надлишково внесених грошових коштів в розмірі 29 325 грн. включено до
складу валових доходів та відображено в декларації з податку на прибуток
підприємства за ІІІ квартал 2003 року, разом з іншими доходами в рядку 01.6
"Інші доходи, крім визначених у 01.1 -01.5".

2. щодо включення до валових витрат
- витрат, пов'язаних з розробкою рецептур пластикатів встановлено, що до
валових витрат включено суми, сплачені за розробку рецептур пластикатів для
виробництва армованих шлангів із ПХВ в сумі 22 600 грн. згідно договору від
01.09.2003 № 09/01 про надання науково-дослідних послуг, що підтверджується
актом приймання - передачі виконаних послуг та звітом про виконану
науково-дослідну роботу.

3. щодо включення до валових витрат
вартості транспортних послуг встановлено, що у відповідності з договором ПП
ОСОБА_2 за перевезення комплекту обладнання до м. Мінська, Республіка Білорусь
були перераховані кошти у сумі 2 332 грн. зазначене суд підтвердив графою 20
вантажної митної декларації (ВМД), де проставляються умови поставки. В наданій
ВМД № НОМЕР_1 від 05.08.2003 зазначені умови поставки - перевезення оплачене до
м. Мінськ, Республіка Білорусь.

Також щодо валових витрат на
транспортні послуги на суму 1 600 грн. надані ВАТ «Дніпротранссервіс» за
доставку товару вантажоотримувачу в республіку Білорусь у грудні 2003 року за
договором від 12.12.2003 № 12/12-03 судом досліджено ВМД № НОМЕР_2, яка
підтвердила фактичний перетин кордону і відповідно вивезення вантажу.

4. щодо включення до валових витрат
- витрат, пов'язаних зі сплатою зі рекламні послуги ПП ОСОБА_3 суд визнав
належним доказом копії сторінок газети "Днепровская
неделя" з
рекламою, які, підтверджують, що рекламні послуги були надані в повному обсязі.
При цьому суд апеляційної інстанції визначився, що законодавчо затвердженої
типової форми акту виконаних робіт для рекламних послуг не має, відповідно
посилання про невідповідність акту не ґрунтуються на чинному законодавстві.

5. щодо віднесення на валові
витрати суми орендної плати в розмірі 1 403,23 грн. суд встановив, що позивачем
укладено договір на оренду відкритої ділянки площею 50 кв. м. з орендною платою
6 грн. за 1 кв. м. = 300 грн., у т.ч. ПДВ 50 грн. В Акті ж зазначено, що
ділянка не обладнана належним чином: відсутній навіс, площадка не забетонована
і дана площа не використовувалась ТОВ у господарській діяльності, а тому не мав
права відносити на валові витрати 1 403,23грн. орендної плати.

З таким висновком суд апеляційної
інстанції не погодився, оскільки чинне законодавство не ставить будь-яких вимог
до орендованої площі. Факт оренди позивачем згаданої ділянки підтверджується
актами здачі-приймання виконаних робіт, складеними між ТОВ «Ексім-Пласт» і ЗАТ
«"Дніпровські промислові системи».

6. щодо віднесення до валових
витрат 213,27 грн., суми, пов'язаної зі сплатою ПП «Краун» митних послуг - суд
апеляційної інстанції встановив, що у ВМД зазначена як оплата за кодом 010
"митні послуги" у відповідності з Класифікатором код 010 - митний
збір за митне оформлення товарів та інших товарів сума 36 грн. А за договором
від 02.06.2003 № 18-Т ПП "Краун" здійснювало брокерські послуги по
заповненню митної декларації в розмірі 36 грн. за кожну декларацію всього на
суму 213,27 грн. таким чином суд прийшов до висновку, що до валових витрат
віднесено митний збір, а не послуги митного брокера.

7. щодо віднесення до валових
витрат суми 1 033,34 грн., пов'язаної зі сплатою консультаційних послуг
встановлено, що згідно договору ТОВ «Консалтінг» надавалися консультаційні
послуги з питань податкового прав та юридичні послуги, що вбачається із
анотованих звітів про надані послуги інформаційно-консультаційного характеру.

Відповідно суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що будь-якого аналізу цін на ринку аналогічних
послуг ДПІ в акті не наведено, а оскільки є акт виконаних робіт, то у ТОВ були
підстави для віднесення 1 633,34 грн. на валові витрати.

8. щодо суми, пов'язаної з невірним
нарахуванням амортизаційну відрахувань в розмірі 3 723,54 грн. ДПІ вважає, що
основні фонди використовувалися процесі діяльності ТОВ не в повному обсязі, а
тому амортизаційні відрахування не можуть у повній суми відноситися на валові
витрати. Суд апеляційної інстанції визначився, що законом не ставиться у
залежність нарахування амортизації від кількості одиниць техніки до кількості
працюючих.

Перевіривши правильність
застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та
процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної
скарги, пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 19
Конституції України державні органи повинні діяти тільки на підставах і межах
повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією України, тобто в даному
випадку, керуючись Законом України «Про державну податкову службу в Україні».

В силу пп. 5.3.9 п. 5.3. ст. 5
Закону України від 28.12.1994 № 334 «Про оподаткування прибутку підприємств» в
редакції від 22.05.1997 № 283 - не належать до складу валових витрат будь-які
витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

А відповідно до пп. 5.4.2 цього
Закону - до валових витрат відносяться витрати, пов'язані з науково-технічним
забезпеченням господарської діяльності, на винахідництво і раціоналізацію
господарських процесів, проведення дослідно-експериментальних та
конструкторських робіт, виготовлення та дослідження моделей і зразків,
пов'язаних з основною діяльністю платника податку, виплатою роялті та
придбанням нематеріальних активів (крім тих, що підлягають амортизації) для їх
використання в господарській діяльності платника податку. Норми цього підпункту
стосуються витрат на зазначені заходи незалежно від того, чи призвели такі
заходи до збільшення доходів платника податку.

Також пп. 5.4.4 зазначеної ст. 5
Закону до валових витрат віднесені витрати платника податку на проведення
передпродажних та рекламних заходів стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються
(надаються) такими платниками податку.

Таким чином в даному випадку
необхідно погодитись із наступною позицією суду апеляційної інстанції:

1. щодо заниження валового доходу
при внесенні внесків до статутного фонду засновником судом правомірно встановлено,
що суму надлишково внесених грошових коштів в розмірі 29 325 грн. включено до
складу валових доходів та відображено в декларації з податку на прибуток
підприємства за ІІІ квартал 2003 року, разом з іншими доходами в рядку 01.6
"Інші доходи, крім визначених у 01.1 -01.5". Відповідно заперечення
Скаржника в цій частині спростовані наведеним як безпідставні, а тому
незаконні, оскільки позивачем виконано вимоги пп. 4.1.5. ст. 4 Закону України
«Про оподаткування прибутку підприємств» - доходи, не враховані в обчисленні
валового доходу періодів, що передують звітному, та виявлені у звітному
періоді. При цьому на противагу заперечень Скаржника, суд вірно послався на п.
1.28 ст. 1 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яким
визначено термін інвестиція, для розмежування встановлення сум, внесених
засновником, які є інвестицією, а які переходять в грошові кошти, що в свою
чергу вже відносяться до валових доходів.

2. щодо включення до валових витрат
- витрат, пов'язаних з розробкою рецептур пластикатів судом правомірно
встановлено підтвердження виконаних послуг у відповідності до пп. 5.4.2 ст. 5
Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

3. щодо включення до валових витрат
вартість транспортних послуг судом апеляційної правомірно встановлено, що ВМД №
НОМЕР_1 від 05.08.2003 та ВМД № НОМЕР_2 підтверджено фактичний перетин кордону
і відповідно вивезення вантажу.

4. щодо включення до валових витрат
- витрат, пов'язаних зі сплатою зі рекламні послуги ПП ОСОБА_3 суд апеляційної
інстанції визначився, що законодавчо затвердженої типової форми акту виконаних
робіт для рекламних послуг не має, відповідно посилання про невідповідність
акту не ґрунтуються на чинному законодавстві, а копії сторінок газети
"Днепровская неделя" з рекламою підтверджують, що рекламні послуги
були надані в повному обсязі. Для підтвердження своєї думки, суд апеляційної
інстанції правомірно послався на п. 19 Положення (стандарту) бухгалтерського
обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів
України від 31.12.1999 № 318, де визначено, що витрати на збут включають такі
витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг),
зокрема, витрати на рекламу.

5. щодо віднесення на валові
витрати суми орендної плати в розмірі 1 403,23 грн. суд апеляційної інстанції
встановив, що чинне законодавство не ставить будь-яких вимог до орендованої
площі. Тому посилання ДПІ щодо не використання ділянки спростовані актами
здачі-приймання виконаних робіт, складеними між ТОВ «Ексім-Пласт» і ЗАТ «"Дніпровські
промислові системи» суперечить п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

6. щодо віднесення до валових
витрат 213,27 грн., суми, пов'язаної зі сплатою ПП «Краун» митних послуг - суд
апеляційної інстанції встановив, що у ВМД 36 грн. зазначено як оплата за кодом
010 "митні послуги" у відповідності з Класифікатором код 010 - митний
збір за митне оформлення товарів та інших товарів.

7. щодо віднесення до валових
витрат суми 1 033,34 грн., пов'язаної зі сплатою консультаційних послуг суд
апеляційної інстанції правомірно прийшов до висновку, що оскільки є акти
виконаних робіт, то у ТОВ були підстави для віднесення спірних сум. на валові
витрати відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

8. щодо суми, пов'язаної з невірним
нарахуванням амортизаційну відрахувань в розмірі 3 723,54 грн. суд апеляційної
інстанції визначився, що законом не ставиться у залежність нарахування
амортизації від кількості одиниць техніки до кількості працюючих.

Тобто в даному випадку суд
апеляційної інстанції правомірно керувався нормами п. 8.2 ст. 8 Закону України
«Про оподаткування прибутку підприємств», де пп. 8.2.2. встановлені основні
фонди, які підлягають розподілу за групами.

Таким шляхом суд касаційної інстанції
перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права
до спірних правовідносин, прийшов до висновку, що спірне податкове
повідомлення-рішення прийняте в порушення норм Закону України «Про податок на
додану вартість», а тому законно визнане недійсним.

Ґрунтовне дослідження судом
апеляційної інстанції фактичних обставин справи повністю спростовує доводи
Скаржника. Відповідно постанова Дніпропетровського апеляційного господарського
суду від 01.03.2006 по справі № 36/52 не підлягає скасуванню.

Враховуючи вищезазначене та
керуючись ст. ст. 160, 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Лівобережної
міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 01.03.2006 по справі № 36/52 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в
порядку, визначеними ст. ст. 237-239 КАС України.

Головуючий О.В.
Карась

Судді А.І.
Брайко

Г.К.
Голубєва

А.О.
Рибченко

М.О.
Федоров