Справа № К-22341/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2007 року м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у
складі:

головуючого Цуркана
М.І.

судді-доповідача Гуріна
М.І.

суддів Амєліна
С.Є.

Ліпського Д.В.

Юрченка В.В.

секретар судового засідання Міненко
І.М.

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Чернівецького районного суду від 26.12.2003 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 19.04.2004 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці і соціального захисту населення Чернівецької районної
державної адміністрації Вінницької області, Головного управління з питань
надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи про стягнення заборгованості по щорічній допомозі на
оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2003 року ОСОБА_1. звернувся до суду до
Управління праці і соціального захисту населення Чернівецької районної
державної адміністрації Вінницької області, Головного управління з питань
надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи про стягнення заборгованості по щорічній допомозі на
оздоровлення, передбаченій Законом України “Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991
року.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1. послався на
те, що він є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській атомній
електростанції, а тому відповідно до статті 48 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” має право на щорічну виплату на оздоровлення у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Рішенням Чернівецького районного суду від 26.12.2003 року
у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від
19.04.2004 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані
тим, що відповідач наділений повноваженнями і фінансуванням виплачувати лише по
21, 50 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” № 836 від 26.07.1996 року.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями,
позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення
Чернівецького районного суду від 26.12.2003 року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 19.04.2004 року, а у справі ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши застосування судом норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки обставин у справі в межах, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що
ОСОБА_1. є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції
1-ої категорії і щорічно, починаючи з 1997 року, отримував 21, 50 грн. щорічної
допомоги на оздоровлення на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 836
від 26.07.1996 року.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 48
Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” щорічна допомога інвалідам ІІІ групи
виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. При цьому, абзацом
сьомим частини четвертої статті 48 цього Закону, встановлено, що розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Статтею 1 Закону України “Про встановлення мінімальної
заробітної плати на 2003 рік” від 26.12.2002 року розмір мінімальної заробітної
плати встановлений з 01.01.2003 року у розмірі 185 грн. на місяць, а з
01.12.2003 року - 237 грн. Зі змісту
статті 1 цього Закону не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей
застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми
статті 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а навпаки, статтею 2 Закону
України “Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2003 рік” передбачено
обов'язок Кабінету Міністрів України здійснювати застосування цих норм.

Розмір щорічної допомоги на оздоровлення, встановлений ще
в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 836 від
26.07.1996 року, протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру,
встановленому іншими законами України. Зокрема, розмір мінімальної заробітної
плати, відповідно до статті 1 Закону України “Про встановлення мінімальної
заробітної плати на 2003 рік” з 01.01.2003 року складав 185 грн. на місяць,
який згідно з внесеними Верховною Радою України змінами до Державного бюджету
України зростав кожен наступний рік. При цьому, вказані закони не містили
обмежень щодо застосування статті 48 Закону України “Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Оскільки
ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких
рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору,
застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України “Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та стаття
1 Закону “Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2003 рік”, а не
Постанова Кабінету Міністрів України № 836.

За таких обставин та х врахуванням вимог статті 48 Закону
України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” позивачу повинно було бути виплачено щорічну
допомогу на оздоровлення за зазначений період, виходячи із суми мінімальної
заробітної плати на момент виникнення права на виплату.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що
позивач є інвалідом ІІІ групи та дані про фактично отримані позивачем суми
щорічної допомоги, а тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати всі
ухвалені у справі рішення і направити справу на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХ В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернівецького районного суду від 26.12.2003 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 19.04.2004 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці і соціального захисту населення
Чернівецької районної державної адміністрації Вінницької області, Головного
управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи про стягнення заборгованості по щорічній
допомозі на оздоровлення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

(підпис)

М.І. Цуркан

Судді

(підпис)

С.Є. Амєлін

(підпис)

М.І. Гурін

(підпис)

Д.В. Ліпський

(підпис)

В.В. Юрченко

З оригіналом згідно

Суддя М.І.
Гурін