Справа № 2-84/2007рік
Суддя: Журавель В.А.
Дата ухвалення: 2007-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-84/2007 рік
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2007 року
Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі колегії суддів :

Головуючого - судді Журавель
В. А.

Суддів - Шуліка Ю.В.,
ДідовцяВ.А.

При секретарі - Сухіній В.В.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у місті Харкові справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 , ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,
ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_73, ОСОБА_35, ОСОБА_36,
ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44,
ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52,
ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55,
ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63,
ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66,
ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69 ,
ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72 до Апеляційного суду Харківської області,
Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України,
Державного казначейства України про стягнення втраченої частини заробітної
плати та відшкодування моральної шкоди

Встановив:

Позивачі -
судді апеляційного суду Харківської області - звернулися до суду, посилаючись на те, що особливий
статус судді, гарантії його незалежності визначаються Конституцією України,
Законом України «Про статус суддів» та іншими законами, які виключають
обмеження гарантій статусу судді або зниження їх рівня. Статті 126, 130 Конституції
України, ч.3 ст. 11 Закону
України «Про статус суддів» забороняють при прийнятті нових законів та інших
нормативних актів скасовувати чи звужувати
існуючі

2

гарантії
незалежності суддів . Відповідно
по п.1 Указу Президента України №
584/95 від 10.07.1995
року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» заробітна плата
суддів не обкладалася прибутковим податком за місцем основної роботи. З прийняттям
Закону України № 889 від 22 травня 2003 року «Про
податок з доходів фізичних осіб» ,
який набрав чинності з 1
січня 2004 року , передбачено
оподаткування прибутковим податком доходів фізичних осіб. Тому з 1 січня 2004 року вказаний
податок стягується з кожного судді-позивача . Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України
від 20 січня 2004 року № 22-р «Деякі
питання оплати праці суддів» фактично визнано зниження рівня оплати праці
суддів у зв»язку із утриманням із їхнього заробітку податку з доходів фізичних
осіб і передбачено порядок проведення компенсаційних виплат суддям втрати
частини заробітку, пов»заної із справлянням податку за Законом України «Про
податок з доходів фізичних осіб». Такі компенсаційні виплати слід було
здійснювати у 2004 році у
розмірі до 100% посадового
окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати
податку буде нижчою ніж розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої
судді за 4 квартал 2003 року , компенсаційна
виплата не повинна була перевищувати втрати частини заробітку судді. Тобто
передбачалося відшкодування суддям втрати частини заробітної плати, пов»язаної
із справлянням податку з доходів фізичних осіб. Але в кошторисі апеляційного
суду Харківської області,
затвердженому на 2004
рік, кошти на компенсацію суддям втрати частини заробітку, пов»язаної із
стягненням податку, передбачено не було .
Державна судова адміністрація України в межах наданих повноважень жодних
змін до кошторису апеляційного суду Харківської області стосовно компенсації
втрати частини заробітку суддів від сплати податку не вносила та не забезпечила
належний рівень оплати праці суддів, що і призвело до зменшення фактично
отриманої позивачами заробітної плати. Також не передбачалося і компенсації
втрати частини заробітку суддям у зв»язку із утриманням податку з фізичних осіб
і протягом 2005 року , січня - вересня 2006 року. Тому
позивачі просили стягнути з Державної судової адміністрації України на їх
користь втрати частини заробітної плати ,
пов»язаної з утриманням податку відповідно до Закону країни «Про податок з
доходів фізичних осіб» у розмірі ,
відповідному довідці про утримання податку. Також позивачі просили стягнути
на користь кожного по 1000
грн. моральної шкоди ,
оскільки неправомірне відшкодування втрати частини заробітної плати і
зниження очікуваного заробітку потягло переживання з боку позивачів.

У судове засідання позивачі не з»явилися , надали судові заяву ,
в якій підтвердили свої позовні вимоги та просили розглядати справу за їх
відсутності.

Представник Міністерства фінансів України до судового засідання не з»явився
, надав судові
заяву, в якій позовні вимоги не визнав у зв»язку із тим, що відповідно до
Закону України «Про державний бюджет України» головним розпорядником коштів,
передбачених на оплату праці суддів судів загальної юрисдикції є Державна
судова адміністрація України ,
яка і здійснює подальший розподіл вказаних коштів між розпорядниками
нижчого рівня . Також
зазначив, що Міністерство фінансів України у правовідносинах з позивачами не
знаходиться , доказів
порушення прав позивачів та отримання компенсаційних виплат саме Міністерством
фінансів України ними не надано, так як і не надано доказів, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю Міністерства заподіяно моральну шкоду
позивачам. Тому просив у позові до Міністерства фінансів України позивачам
відмовити .

Представник апеляційного суду Харківської області у
судове засідання не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи у його
відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Представник Державного казначейства України у судове
засідання не з»явився з невідомих суду причин, про день слухання справа
повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової
повістки .

3

Представник Державної судової адміністрації України проти
задоволення позову заперечувала, пояснила судові, що Указ Президента від 10 липня 1995 року № 584 «Про додаткові
заходи щодо соціального захисту суддів» ,
на якій посилаються позивачі, визнано таким, що втратив чинність . Тому з 1 січня 2004 року заробітна
плата суддів підлягає обкладенню податком з доходів фізичних осіб відповідно до
Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». Компенсаційні виплати
суддям після сплати ними податку з доходів фізичних осіб здійснюються у межах
видатків на оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік, 2005 рік на утримання
органів судової влади . Вказана
компенсаційна плата не включається до заробітної плати судді , додатково кошти
на зазначені цілі у Державному бюджеті України не передбачаються . Також
представник зазначила, що Державна судова адміністрація України відповідно до
покладених на неї завдань виконує функції головного розпорядника бюджетних
коштів, передбачених на фінансове забезпечення діяльності судів загальної
юрисдикції. Виділення коштів з Державного бюджету України здійснюється шляхом
бюджетно-кошторисного фінансування органами Державного казначейства на основі
затверджених для цього кошторисів видатків бюджетних установ. Асигнування , що передбачаються
кошторисами, надаються головним розпорядникам бюджетних коштів , які здійснюють
безпосередній розподіл коштів між відповідними установами . Витрачання
коштів здійснюється на підставі кошторисів доходів і видатків. Розпорядники
бюджетних коштів беруть бюджетні зобов»язання та провадять видатки тільки в
межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами . Установи мають
право брати бюджетні зобов»язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах,
установлених кошторисами. У зв»язку з відсутністю бюджетних асигнувань накази
про виплату позивачам компенсації сум податку з доходів фізичних осіб головою
апеляційного суду Харківської області не видавалися. Кошти для виплати суддям
компенсації сум податку з доходів фізичних осіб не були передбачені в Державному
бюджеті України на 2004,
2005 та 2006 роки , тому не були
передбачені і у кошторисах видатків відповідних бюджетних установ. Представник
відповідача вважає, що Державна судова адміністрація України діє на підставі
законів України , тому не
може бути відповідачем у даній справі. Тому просила у позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача,
перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому
задоволенню.

Статтею 126 Конституції
України закріплено основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і
недоторканість суддів.

Згідно зі ст. 130 Конституції
України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування
судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються
видатки на утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України.
Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з
конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних
умов для здійснення належного правосуддя, що також закріплено в ст. 3, 11 Закону України
«Про статус суддів».

Частиною 3 ст. 11 Закону України
«Про статус суддів» встановлене положення, як полягає в тому, що гарантії
незалежності судді, включаючи заходи щодо його правового захисту, матеріального
і соціального забезпечення, передбачені чим Законом, поширюються на всіх суддів
України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами.

З прийняттям Закону України від 22 травня 2003 року № 889 «Про податок з
доходів фізичних осіб» передбачено оподаткування прибутковим податком доходів
фізичних осіб . До
складу загального місячного доходу з метою оподаткування податком з доходів
фізичних осіб включаються ,
зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди,
нараховані платнику податку відповідно до умов трудового договору . Також за п.3, 4 статті 3 Закону вартість
путівок , що
надаються платнику

4

податків,
в тому числі і за рахунок державного бюджету суддям за ст. 44 Закону України
«Про статус суддів» підлягають оподатковуванню податком з доходів фізичних осіб
на загальних підставах.

Зазначений Закон набрав чинності з 1
січня 2004 року. Як
вбачається з довідок про стягнення податку з доходів фізичних осіб в період з 1 січня 2004 року по 1 жовтня 2006 року із
заробітної плати позивачів було стягнуто наступні суми податку : з ОСОБА_7 - 20158-47 грн., ОСОБА_48- 20335-97 грн., ОСОБА_1 - 17285-17 грн., ОСОБА_2 - 15051-57 грн., ОСОБА_3 -
15519-52 грн., ОСОБА_4 -
16464- 78 грн., ОСОБА_5 -
16363 -60 грн., ОСОБА_6 -
15800-97 грн., ОСОБА_8 -
19010-09 грн., ОСОБА_9 -
14327 -61 грн., ОСОБА_10- 15297-
98 грн., ОСОБА_11 -
13854-43 коп., ОСОБА_12 - 16046-ООгрн., ОСОБА_13 -16340-51 грн., ОСОБА_14 -
18744-18 грн., ОСОБА_15 -
14414-03 грн., ОСОБА_16 -
15348-67 коп., ОСОБА_17 -
15942-45 грн., ОСОБА_19 -
15453-78 грн., ОСОБА_20 - 21973-30 грн., ОСОБА_21- 14243-98 грн., ОСОБА_22 - 14943-33 грн., ОСОБА_23 -16625-92 грн., ОСОБА_24 -16873-83 грн., ОСОБА_25 - 15207-07 грн., ОСОБА_26 -17531-76 грн., ОСОБА_27 - 14453-47 грн., ОСОБА_28 - 16729-39 грн., ОСОБА_36 -14621-09 грн., ОСОБА_29 - 10531-99 грн., ОСОБА_30 - 15971-97 грн., ОСОБА_31-16670-45 грн., ОСОБА_32 - 15371-73 грн., ОСОБА_33-15852-97 грн., ОСОБА_34- 15194-96 грн., ОСОБА_73 - 12000-29 грн., ОСОБА_38 - 16356-02 грн., ОСОБА_39 - 11270-33 грн., ОСОБА_40 -16218-40 грн., ОСОБА_42 -14487-52 грн., ОСОБА_43 -15372-95 грн.,
ОСОБА_44-17216-93 грн., ОСОБА_45
-16638-13 грн., ОСОБА_46 -18929-74 коп., ОСОБА_47 -
17810-88 грн., ОСОБА_49 -15095-81
грн., ОСОБА_52 -
13573-64 грн., ОСОБА_53
-15797-74 грн., ОСОБА_54 -13912-82
грн., ОСОБА_56 -16863-13
грн., ОСОБА_58 -14777-
40 грн., ОСОБА_59 -15134-27грн.,
ОСОБА_57 -13472-95 грн.,
ОСОБА_61 -15326-86 грн.,
ОСОБА_63 -14532-36 грн.,
ОСОБА_62 - 14590-34 грн.,
ОСОБА_64 -15426-60 грн.,
ОСОБА_65 -16166-52 грн., ОСОБА_66 - 13627-84 грн., ОСОБА_67 -17331-90 грн., ОСОБА_68- 15548-95 грн., ОСОБА_69 - 16955-09грн.,
ОСОБА_70-16069-39 грн.,
ОСОБА_71 - 14127-91 грн..
ОСОБА_72 - 17262-29 грн.,
ОСОБА_18- 7585-80грн., ОСОБА_41 -
10877-02грн., ОСОБА_35- 6413-24,
ОСОБА_55-6389-36
грн., ОСОБА_50_- 6992-26
грн., ОСОБА_37 7719-48 грн.,
ОСОБА_60-3758-79грн.,ОСОБА_51 2432-66
грн, /а. с. 13-14, 16
/.

Разом з тим, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р «Деякі
питання оплати праці суддів» дозволено Голові Конституційного Суду України та
головам судів загальної юрисдикції здійснювати у 2004 році компенсаційні виплати суддям у розмірі до 100 % посадового
окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати
податку на доходи з фізичних осіб буде нижчою, ніж розмір середньомісячної
заробітної плати, нарахованої судді за четвертий квартал 2003 року .

Компенсаційна виплата, яку просили стягнути позивачі, не перевищує втрати
частини їх заробітку, пов»язаної із справлянням податку відповідно до Закону
України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України» головним
розпорядником коштів, передбачених на оплату праці суддів судів загальної
юрисдикції є Державна судова адміністрація України, яка здійснює подальший
розподіл вказаних коштів між розпорядниками нижчого рівня.

Але Державна судова адміністрація України в межах наданих
їй повноважень жодних змін до кошторису апеляційного суду Харківської області
стосовно компенсації втрати частини заробітку суддів від сплати податку
протягом 2004-2006 років не
вносила та не забезпечила належний рівень оплати праці суддів, що призвело до
зменшення фактично отриманої позивачами заробітної плати в цей період часу.

5

При цьому самим
Законом України від 22
травня 2003 року
«Про податок з доходів фізичних осіб» передбачено, що у зв»язку з його
прийняттям необхідно було Кабінету Міністрів України до 1 вересня 2003 року подати на
розгляд Верховної Ради України проект закону щодо внесення змін до таких
законів, які випливають зі змісту цього Закону, а саме і Закону України «Про
статус суддів». Але до цього часу зміни до цього Закону стосовно особливого
порядку фінансування судів та належного матеріального та соціального
забезпечення суддів не внесено.

Таким чином встановлено, що позивачі на підставі вищезазначеного
Розпорядження мають право на компенсаційні виплати, пов»язані зі справлянням
податку відповідно до Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» , оскільки
Розпорядження Кабінету Міністрів України є правовою підставою для їх виплати.

Тому суд приходить до висновку, що саме Державна судова адміністрація
України повинна відшкодувати позивачам втрату частини їх заробітку , оскільки вона є
головним розпорядником коштів ,
передбачених на оплату праці суддів і повинна була у зв»язку із цим внести
зміни до кошторису апеляційного суду Харківської області стосовно видатків на
компенсаційні виплати.

При цьому не може погодитися із поясненнями представника відповідача про
те, що кошти для виплати суддям компенсації сум податку з доходів фізичних осіб
не були передбачені в Державному бюджеті України на 2004- 29006 роки , не були
передбачені у кошторисах видатків відповідних бюджетних установ.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною
складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження
змісту і обсягу цього права шляхом прийняття нових законів, або внесення змін
до чинних законів за ст. 22
Конституції України не допускається.

Так, згідно п. 7 рішення
Конституційного Суду України від 01.12.2004
року по справі №
1-27/2004 про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і
гарантій норми про матеріальне і побутове забезпечення суддів, їх соціальний
захист не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. Надання
суддям пільг, компенсацій і гарантій не може ставитися у залежність від
бюджетного фінансування. Рішення Конституційного Суду України знаходиться у
взаємозв»язку із положеннями Конституції України , Закону України «Про статус суддів», тому посилання щодо
відсутності фінансування на зазначені компенсаційні виплати суд не може
розцінювати як підставу для відмови у позові.

При цьому суд вважає, що вимоги про стягнення 1000 грн. моральної
шкоди кожному позивачу задоволенню не підлягають , оскільки позивачі відповідно до вимог ст. 71 КАС України не
надали доказів на підтвердження позову в цій частині . Відповідно до
вимог п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» під
моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних
чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи
юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачі не
надали судові доказів спричинення їм моральної шкоди відповідачем , тому підстав для
відшкодування такої шкоди немає.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 11, 71, 159, 160 КАС
України, ст. ст. 22,
126, 130 Конституції України, ст. ст. 11, 44 Закону України
«Про статус суддів», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

6

Стягнути
з Державної судової адміністрації України втрату частини заробітної плати , пов»язаної з
утриманням податку відповідно до Закону України «Про податок з доходів фізичних
осіб»« на користь :

ОСОБА_7 -
2015 8-47 грн.,

ОСОБА_1 - 17285-17 грн.,

ОСОБА_2 -
15051-57 грн.,

ОСОБА_3 - 15519-52 грн.,

ОСОБА_4 - 16464- 78 грн.,

ОСОБА_5 - 16363 -60 грн.,

ОСОБА_6 - 15800-97 грн.,

ОСОБА_8 - 19010-09 грн.,

ОСОБА_9 - 14327 -61 грн.,

ОСОБА_10 - 15297- 98 грн.,

ОСОБА_11 - 13854-43 коп.,

ОСОБА_12 -
16046-ООгрн.,

ОСОБА_13 -16340-51 грн.,

ОСОБА_14 - 18744-18 грн..

ОСОБА_15 - 14414-03 грн.,

ОСОБА_16 - 15348-67 коп.,

ОСОБА_17 - 15942-45 грн.,

ОСОБА_18
-7585-80грн.,

ОСОБА_19 - 15453-78 грн.,

ОСОБА_20 -
21973-30 грн.,

ОСОБА_21 - 14243-98 грн..

ОСОБА_22 - 14943-33 грн.,

ОСОБА_23 - 16625-92 грн.,

ОСОБА_24 -16873-83 грн.,

ОСОБА_25 - 15207-07 грн.,

ОСОБА_26 - 17531-76 грн.,

ОСОБА_27 - 14453-47 грн.,

ОСОБА_28 - 16729-39 грн..

ОСОБА_36 -14621-09 грн.,

ОСОБА_29 - 10531-99 грн.,

ОСОБА_30- 15971-97 грн.,

ОСОБА_31 - 16670-45 грн.,

ОСОБА_32 -
15371-73 грн.,

ОСОБА_33 -15852-97 грн.,

ОСОБА_34 - 15194-96 грн.,

ОСОБА_73 - 12000-29 грн.,

ОСОБА_35 -6413-24,

ОСОБА_37 7719-48
грн.,

ОСОБА_38 - 16356-02 грн.,

ОСОБА_39 - 11270-33 грн.,

ОСОБА_40 -16218-40 грн.,

ОСОБА_41 -
10877-02грн.,

ОСОБА_42 -14487-52 грн.,

ОСОБА_43 -15372-95 грн.,

ОСОБА_44 -17216-93 грн.,

ОСОБА_45 -16648-13 грн.,

ОСОБА_46 -18929-74 коп.,

ОСОБА_47 -
17810-88 грн.,

6

ОСОБА_48 - 20335-97 грн., ОСОБА_49 -15095-81 грн.,
ОСОБА_50 - 6992-26 грн., ОСОБА_51 2432-66 грн., ОСОБА_52 13573-64 грн., ОСОБА_53 -15797-74 грн., ОСОБА_54 -13912-82 грн., ОСОБА_55 -6389-36 грн., ОСОБА_56 -16863-13 грн., ОСОБА_58 -14777- 40 грн., ОСОБА_59
-15134-27грн., ОСОБА_60 -
3758-79грн., ОСОБА_57 -13472-95
грн., ОСОБА_61 -15326-86
грн., ОСОБА_63 -14532-36
грн., ОСОБА_62 -
14590-34 грн., ОСОБА_64 -15426-60
грн., ОСОБА_65 -16166-52
грн., ОСОБА_66 - 13627-84 грн., ОСОБА_67 -173 31 -90 грн., ОСОБА_68 - 15548-95 грн., ОСОБА_69 - 16955-09грн.,
ОСОБА_70 -16069-39 грн.,
ОСОБА_71 - 14127-91 грн.,
ОСОБА_72 - 17262-29 грн..

У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної
шкоди у розмірі 1000 грн. на
користь кожного позивача -
відмовити .

Стягнути з Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 1700 грн.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду
Харківської області через районний суд протягом десяти днів з дня її складання
у повному обсязі шляхом подання заява про апеляційне оскарження і після цього
протягом 20 днів
шляхом подання апеляційної скарги ,
або у порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.