Справа № 22-а-1101/2007року
Суддя: Панков М.В.
Дата ухвалення: 2007-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМ ЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючого; судді
Панкова MB.
Суддів Ісаєва Г. А.

Белинчук Т.Г. при секретарі Волковій ОМ.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії із питань прав
реабілітованих Верховної Ради АР Крим, Міністерству праці і соціальної політики
про часткове визнання неправомірним рішення Комісії із питань прав
реабілітованих Верховної Ради АР Крим та відшкодування вартості вилученого
майна

за апеляційними скаргами Верховної Ради АР Крим та
Міністерства праці та соціальної політики Верховної Ради АР Крим на постанову
Центрального районного суду М.Сімферополя АР Крим від 16
червня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комісії із питань
прав реабілітованих Верховної Ради АР Крим про часткове визнання неправомірним
рішення Комісії АР Крим від 2002
року щодо виплати грошової компенсації за конфісковане майно і просить
стягнути з Міністерства праці і соціальної політики АР Крим за рахунок бюджету
АР Крим вартість вилученого майна, що належало на праві особистої власності
репресованому, а потім реабілітованому ОСОБА_2, на користь спадкоємця першої
черги - його
дочки ОСОБА_1, в сумі 13
955 грн. 20 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2, 1900 року народження,
її батько, згідно ухвали Особливої ради при ОГПУ від 05.07.1929 року на підставі
ст., ст.. 588,
5810, 58а Кримінального Кодексу РРФСР був репресований і
висланий до Сибірі строком на три роки.

Згідно висновку Прокуратури АР Крим від 20.04.1993 року на ОСОБА_2.
розповсюджується дія ст. 1
Закону України „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні"
від 17.04.1991 року і
ОСОБА_2 визнаний реабілітованим.

На момент арешту батько позивачки мав у власності
житловий будинок з восьми кімнат, який на цей час знаходиться АДРЕСА_1, а також
інше особисте майно з 75
найменувань, які при арешті були описані і вилучені 16.01.1929 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2
помер в м.Махачкала.

Позивачка просить задовольнити її позовні вимоги на
підставі ст.. 5 Закону
України „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" і як
спадкоємниця після смерті ОСОБА_2, вважає, що має право на повернення
вилученого в нього майна, а за відсутності майна виплату компенсації його
вартості.

Справа№22-а-1101/2007
року

Головуючий першої інстанції Гулевич Ю.Г.

Доповідач Панков MB.

Згідно рішення комісії при Верховній Раді АР Крим з
питань відновлення прав реабілітованих, відшкодуванню підлягає 487 грн. 50 коп, та і 12 грн., але з цієї
сумою вона не згодна і просить стягнути на свою користь компенсацію у розмірі 13 955 грн. 20 коп.

Постановою Центрального районного суду м.Сімферополя АР
Крим від 16.06.2006 року суд
визнав рішення Комісії із питань прав реабілітованих Верховної Ради АР Крим за 2002 рік стосовно
виплати грошової компенсації спадкоємцям ОСОБА_2- ОСОБА_1.
неправомірним. Суд стягнув з Міністерства праці і соціальної політики АР
Крим за рахунок бюджету АР Крим на користь ОСОБА_1. вартість
вилученого майна з індексацією цього майна в сумі 13 955 грн. 20 коп.

В апеляційних скаргах Верховна Рада АР Крим та
Міністерство праці та соціальної політики Верховної Ради АР Крим просять
постанову суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, ухвалити нову про відмову в позові.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника
ОСОБА_1., представників Міністерства праці та соціальної політики і Верховної
Ради АР Крим, колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а
постанова скасуванню з ухваленням нової про відмову в позові.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1., суд першої інстанції
встановив, що ОСОБА_2, 1900
року народження уродженець д.Куру-Узень Алушнтиснького району АР Крим
згідно ухвали Особливої нарада при ОГПУ від 05.07.1929 року був репресований і арештований на підставі ст., ст.. 58s, 58і0,
58 " Кримінального
Кодексу РРФСР та депортований до Сибірі строком на три роки.

На цей момент ОСОБА_2 у власності мав житловий будинок з
восьми кімнат, який знаходиться АДРЕСА_1, а також інше особисте майно, яке у
нього було вилучено, про що складений опис.

Згідно висновку Прокуратури АР Крим від 20.04.1993 року ОСОБА_2 є
реабілітованим і на нього розповсюджується дія ст.. 1 Закону України „Про реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні" від 17.04.1991
року, а тому суд першої інстанції порахував, що згідно зі ст.. 5 цього Закону
ОСОБА_1 як
спадкоємниця першої черги, має право на повернення вилученого майна в натурі, а
за відсутності такого майна має можливість отримати компенсацію його вартості.

Відповідно до рішення комісії при Верховній Раді АР Крим
з питань відновлення прав реабілітованих відшкодовуванню підлягає 487 грн. 70 коп. за корову з
телями і 112 грн. 50 коп. за решту
майна, але суд першої інстанції порахував цю суму необгрунтовано та помилково
нарахованою, а тому поважав за необхідне скасувати вищевказане рішення Комісії
від 2002 року та
стягнути на користь ОСОБА_1
суму 13 955 грн. 20 коп.

З такими висновками суду першої інстанції колегія не
погоджується.

Рішенням Комісії з питань поновлення прав реабілітованих
при Верховній Раді АР Крим за 2002
рік вирішено згідно п.17 Положення, затвердженого Постановою KM України
від 18.02.1993 року №112, Постановою KM України від
18.04.1996 року №429 виплатити спадкоємцям першої черги реабілітованого
ОСОБА_2грошову компенсацію за конфісковане майно 487 грн. 50 коп. і 112 грн. 50
коп.

Згідно п.1 вказаного Положення з 01.03.1996 року розмір
грошової компенсації і відшкодування конфіскованого майна реабілітованим
громадянам або їх спадкоємцям, які вказані в Законі України „Про реабілітацію
жертв політичних репресій на Україні" визначається виходячи із суми в 50%
мінімальної заробітної плати, яка встановлена Верховною радою України „Про
порядок введення в дію ст.,
ст.. 10, 33, 34 Закону України "Про оплату праці" та
мінімального розміру пенсії за віком від 20.02.1996
року №49.

Пунктом 3
цього Положення встановлено, що „виплати, крім пенсії, тарифні ставки і
оклади, розраховані на підставі мінімальної заробітної плати, застосовуються в
розмірах, які діють станом на 01.02.1996
року".

Таким чином згідно пунктів 17 та 18
„Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або
відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їх спадкоємцям"
від 18.02.1993 року №112, а також згідно з
Постановою KM України від 18.04.1996 року №429 спадкоємцям першої
черги реабілітованого ОСОБА_2-ОСОБА_1
була правильно розрахована грошова компенсація за конфісковане майна - із розрахунку 65 мінімальних
заробітних плат х 7,5 грн. = 487 грн. 50 коп.; за
конфіскований будинок та господарські споруди, предмети домашнього обіходу,
сади, виноградники, сенокосу
із розрахунку 15 мінімальних
заробітків х 7,5 грн. = 112 грн. 50 коп.

Таким чином колегія приходить до висновку, що даний
розмір грошової компенсації розрахований у повній відповідності з діючим
Українським законодавством.

Крім цього, при зверненні до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчисляється з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.І ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови в задоволені позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Комісії яке
оскаржує ОСОБА_1, постановлено у 2002
році, а з позовом, про скасування цього рішення та відшкодування вартості
конфіскованого майна, до суду вона звернулась 11.03.2005 року, тобто понад трьох років. При зверненні в суд
позивачка не ставила питання про поновлення пропущеного строку. Об'єктивних
доказів про цей строк пропущений з поважних причин нею не вказано.

Таким чином, на думку колегії є всі підстави для
скасування постанови суду від 16.06.2006
року та ухвалення нової про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 195,
196, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Верховної Ради АР Крим та Міністерства
праці та соціальної політики АР Крим задовольнити.

Постанову Центрального районного суду М.Сімферополя АР
Крим від 16 червня 2006 року скасувати,
ухвалити нову про відмову в позові ОСОБА_1 до Комісії із питань прав
реабілітованих Верховної Ради АР Крим, Міністерству праці і соціальної політики
про визнання неправомірним рішення Комісії із питань прав реабілітованих Верховної
ради АР Крим та відшкодування вартості вилученого майна.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України протягом одного місяця.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з
моменту її проголошення.