Справа № К-20202/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М
Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного
суду України у складі:

головуючого - судді Цуркана М.І.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,
Ліпського Д.В., Юрченка В.В., -

розглянувши у попередньому розгляді
касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського суду міста Києва від 10
листопада 2005 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2006
року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського міського військового комісаріату
про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2005 року ОСОБА_1 ( далі позивач ) звернувся до суду з позовом до
Київського міського військового комісаріату ( далі відповідач ) про перерахунок
пенсії.

Просить зобов'язати відповідача провести
перерахунок пенсії з урахуванням премії 33, 3% згідно п. 3 Постанови КМУ № 829
від 22 травня 2000 року, 100% надбавки, встановленої Указом Президента України
№ 173 від 23 лютого 2002 року, 90% надбавки за Указом Президента України № 389
від 5 травня 2003 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 11 квітня 2006 року залишено без змін постанову Шевченківського суду міста
Києва від 10 листопада 2005 року, якою в задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, постановити нове
рішення про задоволення позовних вимог, оскільки суди першої та апеляційної
інстанцій неправильно застосували норми
матеріального права.

Заслухавши
доповідь судді Вищого адміністративного суду України, перевіривши за
матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального закону,
правової оцінки обставин у справі у межах, визначених ч. 2 ст. 220 КАС України,
колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення
касаційної скарги та скасування ухвалених по справі судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено,
що ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у 1980 році. В цьому ж році йому
була призначена пенсія, а в подальшому перерахована відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Відповідно
до статті 10 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб”, який визначає умови та порядок пенсійного забезпечення
військовослужбовців Збройних сил України, пенсійне забезпечення
військовослужбовців, які мають право на пенсію здійснюється відповідними
відомствами в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 вищевказаного Закону / в редакції, яка діяла
на час виникнення спірних правовідносин/, пенсії особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та
членам їх сімей обчислюються з грошового забезпечення цих військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу. При цьому для обчислення їм пенсій
враховуються відповідні оклади за посадою, військовим чи спеціальним званням,
процентна надбавка за вислугу років, надбавки за вчене звання і вчену ступінь,
кваліфікацію і умови служби у порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Згідно
п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом,
особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам
їхніх сімей” пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: окладу
за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; окладу за військове
або спеціальне звання; процентної надбавки за вислугу років; додаткових видів
грошового забезпечення, що надаються щомісяця (надбавки за вчене звання і
науковий ступінь, кваліфікацію та умови служби).

Щодо нової
редакції ч. 3 ст. 43 зазначеного Закону, де йдеться про
нарахування пенсії з розміру
грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, куди
включається оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну
надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення
(надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених
законодавством та п.2 Перехідних
положень до Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України
"Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ
та деяких інших осіб", який передбачає право на перерахунок пенсії з
урахуванням зазначеного положення Закону,
то вони набирають чинність з 1 січня 2005 року і не мають зворотньої дії в часі.

Згідно постанови Кабінету Міністрів
України № 452 від 06 квітня 1998 року «Про упорядкування додаткових видів
грошового забезпечення військовослужбовців», якою затверджені додаткові види
грошового забезпечення військовослужбовців, що виплачуються щомісячно, премія
не відноситься до додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до положень ст. 63 Закону України
«Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» ( що діяли до 1 січня
2005 року ), призначені військовослужбовцям пенсії перераховувались з
підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців,
які мали право на пенсію за цим законом.

Враховуючи наведене, суди дійшли
обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки ОСОБА_1 на
момент звільнення вказаних надбавок не отримував, оскільки звільнений до їх
запровадження, а премія не відноситься до додаткових видів грошового
забезпечення.

Оскаржувані судові рішення постановлені з дотриманням
норм матеріального і процесуального права, а тому колегія суддів вважає за
необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись
ст.ст. 220, 230 КАС України, колегія суддів
-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Шевченківського суду міста Києва від 10 листопада 2005
року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2006 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: