Справа № 22а-0038/07
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2007-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а - 38/07
Головуючий суддя у 1
Категорія статобліку -35
інстанції -О.М.Баранець
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2007 року
м.Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого суді -
Проценко О.А.,

суддів - Коршуна А.О., Туркіної Л.П.,

при секретарі: Серьогіній О.В.,

за участі
представників:

від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідача -
Івасенко В.В., Коряковцев Я.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у
м.Кіровоград

на постанову господарського суду Кіровоградської області від
14.03.2007р.

у справі № 6/4

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м.Кіровоград

про скасування податкових
повідомлень-рішень №НОМЕР_1 від 13.12.2006р. про визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 41517,50грн. та
№НОМЕР_2 від 13.12.2006р. про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану вартість в сумі 53622грн.,

ВСТАНОВИЛА:

12 січня 2007 року до господарського суду Запорізької області
звернувся позивач - фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної податкової
інспекції у м.Кіровоград про
скасування податкових
повідомлень-рішень №НОМЕР_1 від 13.12.2006р. про визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 41517,50грн. та
№НОМЕР_2 від 13.12.2006р. про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану вартість в сумі 53622грн.

За результатами
розгляду справи господарський суд Кіровоградської області постановою від
14.03.2007р. задовольнив позовні вимоги повністю. При цьому суд першої
інстанції посилався на те, що відповідачем не дотримані вимоги ч.2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства України, не доказана правомірність
висновків, викладених в акті перевірки №НОМЕР_3 від 27.11.2006р. щодо порушення
з боку позивача ч. “д” пп.7.2.1 п.7.2, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1, 7.4.4, 7.4.5
п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок
на додану вартість” відносно завищення
податкового кредиту на додану вартість, в тому числі за грудень 2005р. на
19166,67грн. Господарський суд визначив
як такі, що суперечать нормам Закону України “Про податок на додану вартість”
висновки відповідача щодо використання позивачем товарно-матеріальних цінностей
не для ведення господарської діяльності.

Не погодившись з
доводами суду першої інстанції, відповідач оскаржує постанову від 14.03.2007р.
в апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального
та матеріального права. Відповідач
наполягає на тому, що суд не дооцінив порушення, допущені позивачем при
здійсненні господарської діяльності. Апелянт стверджує, що в результаті
порушення пп.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”
по операціях в П півріччі 2005р в зв'язку з накопиченням закуплених
товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ) позивачем безпідставно заявлено до
відшкодування 6188грн., а протягом 9 місяців 2006р. - 81910грн. Частина
придбаних протягом перевіряємого періоду ТМЦ, про що зазначено в акті
перевірки, знаходяться в приватному
будинку позивача, встановлені та використовуються в особистому господарстві. До
складу податкового кредиту включені суми ПДВ по придбаним будівельним
матеріалам, які згідно з актами списання будівельних матеріалів, використано на
будівництво незавершеного об'єкту, який є власністю позивача. При цьому
діяльність позивача з будівництва не заявлена до видів господарської
діяльності. В результаті в поданих
позивачем податкових деклараціях завищено податковий кредит та не
сплачено до бюджету 63712,09грн. ПДВ. Підставою для висновку про завищення
позивачем податкового кредиту на суму 8727,33грн. за автотранспортний засіб Ford Tranzit стало ненадання позивачем документів, які б
підтверджували, що автомобіль придбаний для здійснення підприємницької
діяльності. а саме - надання послуг. Порушення позивачем податкового
законодавства полягає також в невикористанні ним придбаного автомобіля МАЗ-5337
в господарській діяльності, оскільки такі документи при перевірці надані не
були і судом не оглядались.

Враховуючи
вищезазначене, апелянт просить колегію суддів задовольнити апеляційну скаргу,
скасувати постанову господарського суду Кіровоградської області від 14.03.2007
року по справі №6/4 та прийняти нове рішення у справі, яким в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Відповідач проти
задоволення апеляційної скарги
заперечує, зазначає, що постанову суду першої інстанції винесено
відповідно до обставин справи з додержанням норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим вважає, що постанова господарського суду Кіровоградської області
від 14.03.2007 року по справі №6/4 має бути залишена без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши доводи апелянта та заперечення на апеляційну скаргу, колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Аналіз матеріалів справи показав,
що доводи апелянта про наявність порушень з боку позивача не підтверджуються.
Висновки апелянта щодо порушень позивачем пп.7.2.1 п.7.2, пп.7.3.1 п.7.3,
пп.7.4.4,7.4.5, п.7.4 ,7.5 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”
матеріалами справи не доведені. Так, перевіряючи суми, заявлені до бюджетного
відшкодування податку на додану вартість за січень-липень 2006р., відповідач в
актах перевірок зазначив про
завищення позивачем бюджетного
відшкодування, в зв'язку з чим були винесені відповідні податкові
повідомлення-рішення №НОМЕР_4 від 06.04.2006р., №НОМЕР_5 від 06.07.2006р.,
№НОМЕР_6 від 20.06.2006р. №НОМЕР_7 від 17.07.2006р. При цьому було проведено
відшкодування позивачу з держбюджету надмірно сплаченого податку на додану
вартість на загальну суму 33403грн. ДПІ підтвердила суми бюджетного
відшкодування з ПДВ за листопад 2005р.
на 1487грн., за січень 2006р. - 784грн., лютий 2006р. - 24523грн., березень
2006р. - 26951грн., квітень 2006р. - 608грн., травень 2006р. - 1704грн.,
червень 2006р. - 6646грн., липень 2006р. - 746грн. До суду першої інстанції позивачем надані
копії актів перевірок, договорів, податкових накладних, платіжних документів,
декларацій з податку на додану вартість. З огляду на зазначені документи
господарський суд Кіровоградської області зробив правомірні висновки щодо обгрантованості
позовних вимог. При цьому суд правомірно навів визначення понять господарської
діяльності, підприємництва. Так, за визначенням п.1.32 Закону України “Про
оподаткування прибутку підприємств” господарська діяльність - це будь-яка
діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. За поняттям
ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку. Враховуючи дані поняття, суд першої
інстанції правомірно зазначив, що отримання позивачем збитку від конкретної
господарської операції не означає, що така операція не є господарською,
оскільки господарська операція
здійснюється на власний ризик і, хоча діяльність суб'єкта господарювання
направлена на отримання прибутку, але підприємництво не завжди приносить
прибуток, в чому і полягає певний ризик. Аналізуючи надані документи, суд
першої інстанції встановив, що відповідачем при розгляді скарг позивача були
вразовані лише документи, які датовані в межах перевіряємого періоду. Але висновок про невикористання транспортних
засобів в господарській діяльності не може бути обмеженим строком,а слід
враховувати фактичну мету використання
ТМЦ. Так, розпоряджаючись транспортними засобами, позивач реалізував своє право
власника, яке не потребує додаткового дозволу податкового органу. Законом
України “Про податок на додану вартість” визначено тільки один випадок
невключення до складу податкового кредиту
витрат по сплаті податку - відсутність податкової накладної. В даному випадку
податкові накладні виписані та надані позивачеві у відповідності до вимог
п.п.7.2, 7.3 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Таким чином, в порушення ч.2 ст.71
КАС України відповідач не довів правомірність висновків про те, що придбані
позивачем ТМЦ не будуть використовуватись ним в оподатковуваних операціях у
межах його господарської діяльності. А
тому суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив адміністративний позов
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у
м.Кіровоград та скасував податкові повідомлення-рішення №НОМЕР_1 та №НОМЕР_2
від 13.12.2006р.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного
суду залишає апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Кіровограді на постанову господарського
суду Кіровоградської області від
14.03.2007р. у справі № 6/4 без
задоволення, а постанову господарського
суду Запорізького області від 14.03.2007 року по справі №6/4 - без змін.

Керуючись
ст.ст.195,196,198,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Державної
податкової інспекції у м.Кіровограді на постанову господарського
суду Кіровоградської області від
14.03.2007р. у справі № 6/4 залишити без задоволення.

Постанову
господарського суду Кіровоградської області від
14.03.2007р. у справі № 6/4 залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили у відповідності до ст.254 КАС України і може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України.

Колегія суддів :

головуючий суддя О.А. Проценко

судді:
А.О.Коршун

Л.П.Туркіна

Копія з оригіналом згідна

помічник судді: Н.О.Швороб