Справа № К-20409/06
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2007-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Голубєвої Г.К., Маринчак Н.Є., Федорова М.О., Шипуліної
Т.М.,

при секретарі Павлушко Р.С.,

за
участю:

представників
позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника
відповідача - Султанова Т.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси

на постанову господарського суду Одеської області від 03 лютого 2006
року

та ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 06 квітня
2006 року

у справі № 23/396-05-11910А

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Малиновському районі
міста Одеси

про визнання протиправним та скасування податкового
повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2005 року СПД - ФО ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси про визнання протиправними та
скасування податкового повідомлення - рішення НОМЕР_1 та акту НОМЕР_2.

Позовні вимоги мотивовані неправомірністю донарахування
податку з доходів з фізичних осіб на підставі порушень, встановлених в акті
перевірки НОМЕР_2, оскільки ці порушення спростовуються тим, що в книзі обліку
доходів та витрат відображені номера накладних, їх дата, а самі накладні додаються
до вказаної книги. Позивач також посилався на те, що ДПІ у Малиновському районі
м. Одеси представлені податкові накладні та інші документи, які підтверджують
витрати, безпосередньо пов'язані з отриманням доходу (договори, акти
взаємозаліків, банківські виписки). Крім того, неправомірність відповідача
виявилась в тому, що під час перевірки ним було збільшено доход без врахування
даних уточнюючих декларацій, а також в тому, що суми донарахованого податку в
податковому повідомленні - рішенні та акті різняться.

Заявою від 26 січня 2006 року ОСОБА_3, діюча від імені
позивача на підставі довіреності, уточнила позовні вимоги та просила визнати
протиправним та скасувати лише податкове повідомлення - рішення ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси НОМЕР_1.

Постановою господарського суду Одеської області від 03
лютого 2006 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 06 квітня 2006 року, позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано повністю податкове повідомлення - рішення ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси НОМЕР_1.

В касаційній скарзі ДПІ у Малиновському районі м. Одеси,
посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову господарського суду Одеської області від 03 лютого
2006 року та ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 06 квітня
2006 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу представник
СПД - ФО ОСОБА_1 ОСОБА_3, посилаючись на те, що судові рішення по справі
законні, обґрунтовані та такі, що постановлені без порушень норм матеріального
та процесуального права, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення по справі - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав
доводи касаційної скарги та просив її задовольнити.

В судовому засіданні представники позивача підтримали
доводи, викладені в письмовому запереченні, та просили залишити касаційну
скаргу без задоволення, а судові рішення по справі - без змін.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників
сторін, перевіривши доводи
касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової
оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами
попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси провела планову виїзну документальну перевірку
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів) СПД- ФО ОСОБА_1 за період з 01 липня 2004 року по 30
червня 2005 року, за результатами якої складено акт НОМЕР_2.

В акті
перевірки було встановлено, що до складу валових витрат позивач фактично відніс
у 2-ому півріччі 2004 року витрати, які фактичні сплачені за придбані товари
(без зв'язку з одержанням доходу у звітному періоді) у сумі 1 354 746, 90 грн.,
витрати у вигляді взаєморозрахунків у сумі 1 810 828, 21грн. та інші витрати,
сплачені у зв'язку з підготовкою, організацією та веденням виробництва,
продажем товарів у сумі 32 666, 89 грн. При цьому, в акті перевірки зазначено,
що в порушення ст. 13 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від
зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної
податкової інспекції України НОМЕР_3, СПД- ФО ОСОБА_1 не відображав в книзі
обліку доходів та витрат валові витрати, які виникають виключно по факту отримання
доходу, а відображав в книзі обліку доходів і витрат витрати, які були фактично
перераховані по розрахунковому рахунку в даному звітному періоді без зв'язку з
отриманням валового доходу (у книзі обліку доходів та витрат не відображав
номенклатуру проданих товарів, ціну за одиницю, кількість проданого товару у
звітному періоді), у зв'язку з чим в акті перевірки зроблено висновок про
непідтвердження документами витрат, які пов'язані з придбанням товарів, за
період, який перевірявся.

Посилаючись
на ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з
громадян» від 26 грудня 1992 року № 13-92, Додаток № 6 до Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України НОМЕР_3,
відповідачем було вирахувано фактичну суму валових витрат за 2 півріччя 2004
року, в тому числі, суму валових витрат, які фактично сплачені за придбані
товари, в сумі 347 703, 45 грн., суму витрати у вигляді взаєморозрахунків в
сумі 452 707, 05 грн. та суму інших витрати, сплачені у зв'язку з підготовкою,
організацією та веденням виробництва, продажем товарів в сумі 32 666, 89 грн.

На
підставі цього акту ДПІ у Малиновському районі м. Одеси прийняла податкове
повідомлення - рішення НОМЕР_1, яким визначено податкове зобов'язання з податку
з доходів з фізичних осіб в сумі 302 459, 76 грн., у тому числі 302 459, 76
грн. основний платіж, за порушення СПД - ФО ОСОБА_1 ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26 грудня 1992 року
№ 13-92, ст. 13 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової
інспекції України НОМЕР_3, п. 7.1 ст. 7, п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003 року № 889-ІV.

Суд
першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що під час
розгляду справи позивачем були надані документи (книги обліку доходів і витрат
за 2004 рік - 2005 рік, коригування витрат, пов'язаних з отриманням доходу у
вигляді взаємозаліків за 2004 рік, коригування витрат, пов'язаних з отриманням
доходу за 2004 рік - 2005 рік, банківські виписки та податкові накладні), які
свідчать про здійснення позивачем господарської операції, а також про зв'язок
витрат, здійснених на підставі цих документів, з одержанням доходів в періоді,
який перевірявся, що підтверджує неправомірність донарахування відповідачем
податку з доходів фізичних осіб. Крім того, судом першої інстанції було
зазначено, що встановлені в акті перевірки допущені позивачем порушення ведення
книги обліку доходів і витрат не є підставою для розрахунку йому витрат
відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26 грудня 1992 року № 13-92.

Суд
апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції,
фактично погодився з доводами суду першої інстанції, зазначивши, що в акті
перевірки податкова служба не відобразила, які саме витрати і по яким
господарським операціям позивач неправомірно відніс до складу валових витрат, а
тому неможливо перевірити правомірність висновку податкового органу про
відсутність зв'язку цих витрат з одержанням доходу.

Колегія
суддів погоджується з рішеннями попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно
до ч. 2 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян»,
який втратив чинність, крім розділу IV у частині оподаткування доходів фізичних
осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням
положень пункту 9.12 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних
осіб» від 22 травня 2003 року N 889-IV та діє до набрання чинності спеціальним
законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, згідно із Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» від
22 травня 2003 року N 889-IV, оподатковуваним доходом вважається сукупний
чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо
пов'язаними з одержанням доходу.

Частиною
третьою ст. 13 вищезазначеного Декрету передбачено, що до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які
включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно
з положеннями Додатку № 7 «Про склад валових витрат виробництва (обігу), що
виключаються з валового доходу платників податку - фізичних осіб» до Інструкції
про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції
України НОМЕР_3, яка визначає порядок застосування положень вищезазначеного
Декрету, фізична особа - платник податку не є юридичною особою і платником
податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерській облік, тому формує
витрати за переліком статті 5 «Валові витрати» Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» з деякими особливостями.

Положення
статті 5 ("Валові витрати") застосовуються в частині підтвердження
первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають
переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у
звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

До
податкової декларації за звітний податковий період, включаються тільки прямі
валові витрати, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді
валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та
підтверджені документально.

Будь-які
суми витрат фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності до моменту
одержання доходу від результату такої діяльності є його власним ризиком
відповідно до статті 1 Закону України «Про підприємництво». Тобто, виключно
факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат
звітного періоду не всіх підряд видатків, а тільки тієї їх частини, яка прямо
цьому доходу відповідає.

Таким
чином, до валових витрат фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності
за відповідний період відносяться лише документально підтверджені суми витрат,
які прямо відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності.

Судами
попередніх інстанцій встановлено, що книги обліку доходів і витрат за 2004 рік
- 2005 рік, коригування витрат, пов'язаних з отриманням доходу у вигляді
взаємозаліків за 2004 рік, коригування витрат, пов'язаних з отриманням доходу
за 2004 рік -2005 рік, банківські виписки та податкові накладні за 2004 - 2005
роки підтверджують здійснення господарський операцій позивачем, отримання за
цими операціями доходу та зв'язок доходу з витратами, направленими на отримання
цього доходу, за період, який перевірявся.

Враховуючи
те, що відповідно до ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд
касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової
оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, колегія суддів, на
підставі встановлених судами обставин, дійшла висновку, відповідно до якого
позивачем були виконані законодавчі вимоги для включення в 2 - ому півріччі
2004 року до валових витрат відповідних сум, що спростовує висновки акту
перевірки та доводить неправомірність вирахування відповідачем витрат згідно ст.
13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від
26 грудня 1992 року № 13-92 та Додатку № 6 «Норми витрат, що враховуються при
оподаткуванні доходів громадян, які займаються підприємницькою діяльністю без
створення юридичної особи, та інших доходів (затверджені Головною державною
податковою інспекцією України 18 січня 1993 року N 36-32)» до Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України НОМЕР_3 і,
як наслідок, донарахування податку з доходів фізичних осіб.

Крім
того, колегія суддів також погоджується з доводами суддів попередніх інстанцій,
відповідно до яких виявлені порушення ведення позивачем книги обліку доходів і
витрат не є підставою для вирахування відповідачем витрат згідно ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26 грудня
1992 року № 13-92 та Додатку № 6 «Норми витрат, що враховуються при
оподаткуванні доходів громадян, які займаються підприємницькою діяльністю без
створення юридичної особи, та інших доходів (затверджені Головною державною
податковою інспекцією України 18 січня 1993 року N 36-32)» до Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України НОМЕР_3, і
донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального
права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси підлягає залишенню без задоволення, а постанова
господарського суду Одеської області від 03 лютого 2006 року та ухвала
Одеського апеляційного господарського суду від 06 квітня 2006 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231,
ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у
Малиновському районі міста Одеси залишити без задоволення, постанову
господарського суду Одеської області від 03 лютого 2006 року та ухвалу
Одеського апеляційного господарського суду від 06 квітня 2006 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

Головуючий: (підпис) Л.І. Бившева

Судді:
(підпис) Г.К. Голубєва

(підпис) Н.Є. Маринчак

(підпис) М.О. Федоров

(підпис) Т.М. Шипуліна

З оригіналом згідно

Суддя
Л.І. Бившева