Справа № 2-А-126/2007р.
Суддя: Тучинська Н.В.
Дата ухвалення: 2007-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2-А-126/2007 p.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007 року Мурованокуриловецький
районний суд Вінницької області

в складі: головуючої
- судді Тувинської Н.В.

при секретарі Хонькович
Л.І.

з участю представника відповідача Шевчук
А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Мурованокуриловецької райдержадміністрації про стягнення разової
щорічної допомоги, -

встановив:

Позивач у справі до 2006 року мав статус учасника бойових дій, а з 2006
року - статус учасника війни, і відповідно до ч. 5 п. 22 ст. 12 та ч. 5 п. 20
ст. 14 Закону України № 3551-ХП від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» йому щорічно до 5 травня мала
виплачуватися разова грошова допомога з 2002 по 2005 роки включно у розмірі
п'яти мінімальних пенсій за віком, а у 2006 році - у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком. Оскільки позивачу у 2002-2006 роках допомога виплачувалася без
врахування розміру мінімальної пенсії за віком, з посиланням на закон про
держбюджет, яким занижено розмір допомоги, за цих пять років йому недоплачено
всього 3082 гривні 25 копійок щорічної разової грошової допомоги. За захистом
своїх прав ОСОБА_1 з позовом про стягнення недоплаченої суми щорічної разової
допомоги звернувся до суду.

В судове засідання позивач не з'явився, попередньо подавши заяву про
підтримання позову та про слухання справи у його відсутності (а.с.6). Позовну
вимогу ОСОБА_1 заявив на суму 8190^,50 гривень.

Представник відповідача позов не визнала і суду пояснила: Виплата допомоги
щорічно до 5 травня учасникам бойових дій здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету, розпорядником яких є Кабінет Міністрів України. Управління
ж є лише розпорядником коштів і бере на себе зобов'язання та проводить видатки
лише в межах бюджетних асигнувань. Вважає, що за цим позовом мають відповідати
Міністерство фінансів та Кабінет Міністрів України. Крім того, позивач отримав
статус інваліда війни 1 групи лише в липні 2006 року, а до тих пір з 2002 по
2005 роки включно мав статус учасника бойових дій, станом на травень 2006 року
- учасника війни.

Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення, виходячи зі слідуючого:

ОСОБА_1 з 2002 по 2005 роки включно мав статус учасника бойових дій, про що
стверджує довідка відповідача № 01-4/1159 від 15.03.07 р. (а.с. 10) і мав право
на пільги, передбачені Законом України № 3551-ХП від 22.10.1993 року «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зокрема, ч. 5 п. 22
ст. 12 Закону України № 3551-ХП від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» йому щорічно до 5 травня мала
виплачуватися разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком. Відповідно до цієї ж довідки у 2006 році позивач мав статус учасника
війни і мав право на пільги, передбачені Законом України № 3551-ХП від
22.10.1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
зокрема, ч. 5 п. 20 ст. 14 Закону йому до 5 травня мала бути виплачена разова
грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 279 від 13.03.02 p., яка
набрала чинності з 01.04.02 p., мінімальна пенсія за віком у 2002 році складала 47
гривень 30 копійок; відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 279
від 13.03.02 р. мінімальна пенсія за віком у 2003 році складала 47 гривень 30
копійок; відповідно до Закону України № 1058-1У від 09.07.2003 року «Про
загальнообов'язкове державне страхування» мінімальна пенсія за віком у 2004
році складала 92 гривні 45 копійок; відповідно до Закону України № 2291-1У від
23.12.2004 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове
державне страхування» та Закону України № 2505-1У від 25.03.2005 року «Про
внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік»
мінімальна пенсія за віком у 2005 році складала 332 гривні; відповідно до
Закону України № 3235-1У від 20.12.2005 року «Про державний бюджет України на
2006 рік» мінімальна пенсія за віком у 2006 році складає 359 гривень.

Таким
чином, з урахуванням цих розмірів мінімальних пенсій за віком та ч.5 п.22 ст.
12 Закону

України №3551-ХП від 22.10.1993 року «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_1 мало б бути
виплачено щорічної грошової допомоги: у 2002 році - 236 гривень 50 копійок
(47,3 х 5), у 2003 році - 236 гривень 50 копійок (47,3 х 5), у 2004 році - 462
гривні 25 копійок (92,45 грн. х 5), у 2005 році - 1660 гривень (332 грн. х 5).
З урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком на 2006 рік та ч. 5 п. 20 ст.
14 Закону України №355І-ХП від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_1 мало б бути виплачено щорічної
грошової допомоги у 2006 році - 1077 гривень (359 грн. х 3), а всього за
2002-2006 роки 3672 гривні 25 копійок.

Відповідно до
довідки Управління праці та соціального захисту населення Мурованокуриловецької
райдержадміністрації НОМЕР_1(а.с.10), позивачу виплачено щорічної грошової
допомоги до Дня перемоги в сумах: за 2002 рік - 80 гривень, за 2003 рік -90
гривень, за 2004 рік - 120 гривень, за 2005 рік - 250 гривень за 2006 рік - 50
гривень, а всього за п'ять років 590 гривень. Отже, недоплачена сума щорічної
допомоги ОСОБА_1 складає 3082 гривні 25 копійок (3672,25 грн. - 590 грн.).

Суд не приймає
до уваги пояснення представника відповідача в тій частині, що головним Законом,
яким керується в своїй роботі Управління праці та соціального захисту
населення, є закони про держбюджет на відповідні роки, а цими законами
визначені конкретні зменшені розміри щорічної допомоги учасникам бойових дій.
Основним Законом України є Конституція України, про що записано у преамбулі до
неї та зафіксовано у ст.8 Конституції України. Відповідно до ч.2 ст.22
Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Отже,
з врахуванням цих положень Конституції України, а також рішення Конституційного
Суду №20-рп/2004 від 01 грудня 2004 року, яким визнано неконституційними
положення ст.44 Закону України «Про державний бюджет на 2004 рік» про
встановлення розміру щорічної разової допомоги, слід визнати неправомірними дії
відповідача по виплаті позивачу допмоги в розмірі, нижчому від встановленого
ч.5 п.22 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Заперечення
представника відповідача щодо належності його до цього статусу не відповідає і
суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 486 від 11.04.2002
року «Про забезпечення виплати у 2002 році разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», постанови Кабінету Міністрів України № 425 від 31.03.2003 року «Про
забезпечення виплати у 2003 році разової грошової допомоги, передбаченої
Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», якими встановлено, що виплату разової грошової допомоги здійснює
орган праці та соціального захисту населення.

Суд, враховуючи
вік та стан здоров'я позивача, вважає, що слід задоволити клопотання про
поновлення строку звернення до суду з цим позовом (ас.7). Крім того, відповідно
до ч.2 ст.З Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед
людиною за свою діяльність, забезпечення прав є головним обов'язком держави.
Таким чином, відмовивши в поновленні строку позовної давності, суд обмежить
гарантовані державою Україна соціальні гарантії учаснику бойових дій. Отже, суд
вважає поважною причину пропуску позивачем строку для звернення до суду з
адміністративним позовом, а тому на підставі ч. 2 ст. 100 КАС України
задовільняє клопотання про його поновлення.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 8, 22 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 17-1,
22 Закону України № 3551-ХП від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», Законом України № 1058-1У від 09.07.2003 року
«Про загальнообов'язкове державне страхування», Законом України № 2291-1У від
23.12.2004 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове
державне страхування» та Законом України № 2505-1У від 25.03.2005 року «Про
внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік»,
Закону України № 3235-1У від 20.12.2005 року «Про державний бюджет України на
2006 рік», рішенням Конституційного Суду № 20-рп/2004 від 01 грудня 2004 року,
ст.ст. 9, 10, 11, 94, 159, 161, 163 КАС України, суд, -

постановив:

Позов задоволити
частково. Стягнути із Управління праці та соціального захисту населення Мурованокуриловецької
райдержадміністрації (МФО-802015, код-03191839, р/р 0379 ГУДКУ у
Вінницькій області) на користь ОСОБА_1 недоплачені суми щорічної разової
грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2002-2005 роки та як учаснику
війни за 2006 рік всього 3082 (три тисячі вісімдесят дві) гривні 25 копійок.

Заяву
про апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом десяти днів
з дня її проголошення. Протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження сторони можуть подати апеляційну скаргу на постанову
суду.