Справа № 2а-5663/07
Суддя: Федчук В.В.
Дата ухвалення: 2007-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

5 липня
2007 року
Справа №2а-5663/07

Вінницький
окружний адміністративний суд

в
складі:
головуючого -
судді Федчука В.В.

при секретарі
Педорук Л.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці і соціального захисту населення Бершадської районної державної
адміністрації про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подала
позов до Управління праці і соціального захисту населення Бершадської
районної державної адміністрації про стягнення недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що позивач є членом сім'ї загиблого ветерана війни, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1, видане
Калинівським управлінням праці та соціального захисту населення 11 липня 2005
року. Відповідно до ст. 15 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» вона має право на отримання щорічної до 5 травня відповідного року разової
грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Незважаючи на це та без
урахування розмірів мінімальних пенсій, які встановлювались на 2004 та 2005 роки, відповідачем з
посиланням на Закони України «Про
державний бюджет України» на відповідні роки, зазначена допомога позивачу за
2004 рік була виплачена у розмірі 65 гривень, за 2005 рік - 130 гривень.

Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-ІV мінімальна пенсія за
віком у 2004 році була встановлена у розмірі 92,45 грн. Законом України від
23.12.2004 р. № 2291-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про
загальнообовя'зкове державне пенсійне страхування» та Законом України від
25.03.2005 р. №2505-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» мінімальна пенсія за віком у 2005 році
встановлена у розмірі 332 грн.

Таким чином, позивач
вважає, що їй недоплачена сума щорічної разової
грошової допомоги як члену сім'ї загиблого
ветерана війни.

В зв'язку з цим позивач
звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь недоплачену частину разової
грошової допомоги за 2004, 2005 роки.

Суд дійшов до висновку, що належним відповідачем у
справі є управління праці та
соціального захисту населення Бершадської
районної державної адміністрації Вінницької області з наступних підстав.

Статтею 17-1 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених
статтею 14 зазначеного Закону, здійснюють органи праці
та соціального захисту населення через відділення зв'язку або
через установи банків
(шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача)
пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не
є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Постановою Кабінету
Міністрів України від 29.09.2000р. №1498 затверджено Типові положення про
головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської
міської державної адміністрації і управління праці та соціального захисту
населення Севастопольської міської державної адміністрації і про управління
праці та соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та
Севастополі державної адміністрації, відповідно до якого головні управління
праці та соціального захисту населення обласних державних адміністрацій
здійснюють керівництво і контроль за роботою відповідних підрозділів з
нарахування та виплати соціальних виплат і допомоги.

Управління праці та
соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастополі
держадміністрації є структурним підрозділом районної, районної у містах Києві
та Севастополі держадміністрації, що утворюється головою цієї адміністрації, підзвітним
і підконтрольним голові держадміністрації та відповідно головному управлінню
праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської
держадміністрації, управлінню праці та соціального захисту населення
Севастопольської міської держадміністрації.

Позивач в судове засідання не з'явилася, але звернулася до
суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у її відсутність. Окрім цього,
відповідно до зазначеного клопотання позивач повністю підтримує позовні вимоги.
За таких обставин, враховуючи положення ч.3 ст.122 КАС України, справа
розглядається за відсутності позивача.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений
вчасно та належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі
неприбуття відповідача - суб'єкта
владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини
неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на
підставі наявних у ній доказів. Тому суд вважає за доцільне слухати справу у
відсутність представника відповідача.

Розглянувши матеріали
справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що в позові слід
відмовити в силу наступних підстав.

Позивач є членом сім'ї загиблого ветерана війни, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1, видане
Бершадським управлінням праці та соціального захисту населення 11 липня 2005
року.

Відповідно до ст. 15
Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» вона має право на отримання щорічної до 5 травня відповідного року разової
грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 17-1 Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічну виплату разової грошової
допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтею 14 цього Закону,
здійснюють органи праці та соціального захисту
населення через відділення зв'язку або через установи банків.

Згідно наданої
відповідачем довідки в
2004 році щорічна разова грошова допомога позивачу була виплачена у розмірі 65
гривень, а в 2005 році -
130 гривень.

Протягом 1995-2006 років
в Закон України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» неодноразово
вносилися зміни, неоднаразово призупинялась Законами України «Про Державний
бюджет України» на 2004-2006 роки. У зв'язку із зупиненням дії цих статтей Законами України «Про
Державний бюджет України» встановлювались певні розміри щорічної разової
допомоги на відповідні роки.

Тобто, у 2004-2006
роках, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» взагалі не передбачалась виплата щорічної
грошової допомоги, оскільки дії статей на підставі внесення до Закону змін,
відповідними Законами України „Про державний бюджет України” були зупинені.

Отже, виплата щорічної
грошової допомоги, як і її розмір, який підлягав виплаті позивачам, було
встановлено не Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а Законами України „Про державний бюджет
України” на 2004-2006 роки.

Отримання позивачем
щорічної разової допомоги у розмірах встановлених Законами України «Про
державний бюджет України», підтверджується наданими відповідачем доказами та не
заперечується позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.95
Конституції України виключно законом про
Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно п.п. 3, 4 ст.22
Бюджетного кодексу України управління праці та соціального захисту населення як
головний розпорядник коштів місцевого бюджету отримує бюджетні призначення
шляхом їх затвердження у Законі про Державний бюджет України чи рішення про
місцевий бюджет.

Статтею 23 Бюджетного
кодексу України передбачено, що управління праці та соціального захисту
населення може здійснювати з бюджету
будь-які бюджетні зобов'язання та платежі лише за наявності відповідного
бюджетного призначення, які встановлюються Законом про Державний бюджет чи рішення про місцевий
бюджет.

Відповідачем у 2004
році щорічна разова грошова допомога не виплачувалась взагалі, у 2005 та 2006 роках була виплачена позивачу
в повному обсязі у межах сум, встановлених Законами України «Про державний
бюджет України» на відповідні роки.

Кодекс адміністративного
судочинства України набрав чинності з 1 вересня 2005 року. До набрання чинності
зазначеного Кодексу позивач мав би звертатися до суду за правилами Глави 31-А
ЦПК України (1963р.), статтею 248-5 якого передбачено двомісячний строк
звернення до суду, з моменту встановлення порушеного права.

Частиною 2 статті 99
КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, про порушення
своїх прав на отримання щорічної разової грошової допомоги у розмірі,
встановленому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» позивач повинен був
дізнатися при отриманні зазначеної допомоги до 5 травня відповідного року та
звернутися до суду на протязі року - до 5 травня наступного року.

Отже,
суд, вважає, що відповідач, здійснюючи виплати щорічної разової грошової
допомоги у відповідності до розмірів, встановлених Законами України «Про
державний бюджет України», діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб,
що передбачено, діючими на час здійснення виплат Законами України.

Положення ст.ст. 12,
13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо виплати разової щорічної грошової
допомоги не діяли протягом 2004-2006 років, у зв'язку із змінами внесеними у зазначений закон, Законами
України «Про державний бюджет» на 2002-2006 роки, тому суд дійшов до висновку про неправильне
застосування норм матеріального права, а саме ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка не підлягала застосуванню, у зв'язку із зупиненням її дії.

З урахуванням наведеного, суд, вважає, що рішенням, дією чи бездіяльність відповідача
будь-яких прав, свобод та інтересів позивача не порушено. Відповідач діяв на
підставі, у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачено діючими
законами України.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.95 Конституції України, п.п. 3, 4 ст.22, 23 Бюджетного кодексу
України, ст.ст. 99 ч.2, 100, 158
- 163, 186, 254 КАС України, Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», -

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 до Управління праці і соціального
захисту населення Бершадської районної державної адміністрації про стягнення
недоплаченої разової щорічної грошової допомоги - відмовити.

Відшкодування держмита віднести за рахунок держави.

Заява про апеляційне
оскарження постанови суду першої інстанції подається до Київського протягом десяти днів з дня її проголошення, а
в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС
України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Заява про
апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до
Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву
про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього
строку.

СУДДЯ:

Копія вірна:

Суддя:

Секретар: