Справа № 22а-633/07
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2007-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а -
Головуючий суддя у 1-ій Категорія статобліку - 14 інстанції -
УХВАЛА

Іменем України

«19» липня 2007 року
місто Дніпропетровськ

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді:
Сафронової С.В. (доповідача),

суддів:
Уханенко С.А.

Поплавського В.Ю.

при секретарі

судового
засідання: Портненко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну
скаргу ОСОБА_4на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня
2007 року.

у адміністративній справі № 2а-63/07 за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, що діє від себе та неповнолітнього ОСОБА_3 до
Шевченківської районної адміністрації та третьої особи ОСОБА_4«про визнання
розпорядження про право власності на житло частково недійсним», -

в с т а н о в и л а:

В січні 2007 року позивачі звернулися до суду з позовом Шевченківської
районної адміністрації та третьої особи ОСОБА_4, в якому просили визнати
частково недійсним розпорядження Шевченківської районної адміністрації
Запорізької міської ради про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1, в частині включення ОСОБА_4до кола
осіб, які брали участь у приватизації зазначеної квартири. Одночасно, позивачі
просили суд визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло,
яке було видано на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4., в частині
включення до свідоцтва ОСОБА_4та зобов'язати Шевченківську районну
адміністрацію Запорізької міської ради видати нове свідоцтво про право
власності на спірну квартиру на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідач по справі будь-яких пояснень, або заперечень проти позову не
надав, його представник в судовому засіданні при розгляді справи присутнім не
був.

Третя особа по справі ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечував та
просив у задоволені позову відмови у зв'язку з пропуском позивачами строку
звернення до суду та у зв'язку з тим, що при задоволені позову будуть порушені
його житлові права.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2007
року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, та неповнолітнього ОСОБА_3 до
Шевченківської районної адміністрації і третьої особи ОСОБА_4. „про визнання
розпорядження та свідоцтва про право власності на житло частково недійсними”
задоволені у повному обсязі.

Вказаним рішенням суд визнав частково недійсним розпорядження НОМЕР_2
Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради від 12.07.2000
р. про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і
ОСОБА_4. квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1, в частині включення ОСОБА_4. до
кола осіб, які брали участь у приватизації зазначеної квартири та визнав частково недійсним видане
Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради свідоцтво
НОМЕР_3 від 12.07.2000 р. про право власності на житло, виданого на ім'я
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4., у частці включення до свідоцтва ОСОБА_4.

Одночасно, суд першої інстанції зобов'язав Шевченківську районну
адміністрацію Запорізької міської ради видати нове свідоцтво про право
власності на квартиру НОМЕР_1 будинку
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог ст.ст.99,100
КАС України, просить скасувати Постанову Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя від 23 квітня 2007 р. та винести нову постанову, якою залишити без
задоволення позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Розглянувши
матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в
межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова
суду скасуванню із закриттям провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була прийнята в
провадження судом першої інстанції та розглянута в порядку і у
відповідності з нормами Кодексу
адміністративного судочинства України.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви ОСОБА_1 Шевченківською
районною адміністрацією Запорізької міської ради було видане розпорядження від
12.07.2000 р. за НОМЕР_2 та видано свідоцтво про право власності на житло
НОМЕР_3 від 12.07.2000 р. про те, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
належить на праві спільної сумісної власності
квартира НОМЕР_1 за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України „Про
приватизацію державного житлового фонду”, передача
займаних квартир (будинків) передається в спільну сумісну або часткову
власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно
мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника
квартири (будинку).

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позовні вимоги
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не узгоджуються з положеннями ч.1 ст.2 КАС України,
відповідно до якої завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень
з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Всупереч вищенаведеній нормі закону, позивачі при зверненні до суду та при
судовому розгляді справи взагалі не зазначали в чому саме полягає порушення
їх прав з боку суб'єкту владних
повноважень і у чому полягає неправомірність його
дій.

Дійшовши висновку про незаконність оскаржуваних позивачами
актів суб'єкту вдажних повноважень, суд не перевірив чи
були вони прийняті у передбачений
законами України спосіб, безсторонньо, добросовісно, пропорційно, обґрунтовано
і з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, судом першої інстанції
прийнято до уваги лист головного спеціаліста відділу приватизації Шевченківської районної адміністрації від
24.07.2006 р. (а.с.9), в якому КП ВРЕЖО №10
повідомляється про те, що згідно переданих списків приватизованого житла ВАТ „Запорізькій
абразивний комбінат”, ОСОБА_4
використав своє право на приватизацію житла 14.04.1993 р., отримавши про це
свідоцтво НОМЕР_4

Враховуючи зазначений лист (а.с.9), суд визнав, що ОСОБА_4
не мав права брати участь у приватизації спірної квартири, оскільки
відповідно до п.5 ст.5 Закону України „Про приватизацію державного житлового
фонду” надано право приватизувати займане житло безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Таким чином, єдиною підставою для визнання недійсними актів суб'єкту
владних повноважень, суд визнав порушення вимог Закону України „Про
приватизацію державного житлового фонду” з боку ОСОБА_4., який є третьою особою
по справі.

Проте, суд не звернув уваги на отриманий за запитом з Шевченківської районної адміністрації інший
лист від 12.02.2007 р. (а.с.22), який
містить в собі інформацію про те, що квартира НОМЕР_5 по АДРЕСА_2, яку за
твердження позивачів приватизував ОСОБА_4 , була приватизована ВАТ „Запорізькій
абразивний комбінат”.

Дія Закону про приватизацію поширюється тільки на житловий фонд, що
перебуває у державній власності, тобто на житловий фонд місцевих рад, державних
підприємств, установ та організацій. Відповідно до діючого на той час Закону
України „Про власність” суб'єктами права колективної власності є трудові
колективи державних підприємств, акціонерні товариства, господарські товариства
та інші організації, що є юридичними особами.

Таким чином, суд повинен був витребувати приватизаційну справу на квартиру НОМЕР_5 по
АДРЕСА_2 та перевірити у чиїй власності вона знаходилася до квітня 1993 р.,
оскільки дані обставини є суттєвими для вирішення питання про наявність у
ОСОБА_4. права на приватизацію квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у липні 2000
р.

Крім того, суд першої інстанції не врахував пояснення ОСОБА_4. стосовно його права на проживання в
квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 та відсутності іншого місця для проживання.

Вищевикладене свідчить про те, що спір фактично розглянутий судом спір
випливає із житлових правовідносин і виник цей спір між ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_4. з іншого боку.

Згідно зі ст.15 ЦПК України, справи про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин розглядаються в порядку цивільного
судочинства.

Виходячи з
положень ст.3 КАС України, спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в
порядку адміністративної юрисдикції в тому разі, якщо він виник із
публічно-правових відносин за участю суб'єкта владних повноважень, який саме у
цих відносинах здійснює надані йому чинним законодавством владні управлінські
функції.

Оскільки дана справа не відповідає
наведеному нормативному визначенню адміністративної справи, колегія судів дійшла висновку, що даний спір повинен вирішуватись
місцевим судом загальної юрисдикції у
порядку цивільного провадження.

Згідно
ст.203 КАС України постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі, з підстав,
викладених в п.1 ч.1 ст.157 КАС України, якщо справу не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

За
таких обставин, колегія суддів вважає, що постанова суду
ухвалена з порушенням вимог процесуального права і
підлягає скасуванню з закриттям провадження і
справі.

Керуючись ст.157, п.4 ч.1
ст.198, ч.1 ст.203, ст.205 КАС України, колегія суддів , -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4- задовольнити
частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня
2007 року - скасувати та закрити провадження у справі, у зв'язку з тим, що
справу не належить розглядати в адміністративному судочинстві.

Ухвалу суду в повному обсязі буде складено 23 липня 2007 року.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця з часу виготовлення повного тексту.

Судді