Справа № 22-а-1551/07
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2007-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Губська Я.В.
Категорія: Доповідач
оскарження дій суддя
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2007 року

№ 22-а-1551/07

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Григоров А.М.

Суддів - Сіренко О.І., Подобайло З.Г.

при секретарі: Спесивцева О.В.

за участі:

позивач - ОСОБА_1

представник відповідача - Шпак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного
суду м. Харкова від 07 червня 2007року
по справі № 2а-172/07/17

за
позовом
ОСОБА_1

до
Харківської митниці

про
оспорювання незаконної відмови Харківської
митниці в митному оформленні автомобіля, поновлення немайнових прав та
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської митниці про оспорювання незаконної
відмови Харківської митниці в митному оформленні автомобіля, поновлення
немайнових прав та відшкодування моральної шкоди.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 07
червня 2007року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Харківської митниці про оспорювання незаконної відмови
Харківської митниці в митному оформленні автомобіля, поновлення немайнових прав
та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Скаржник, ОСОБА_1,
не погоджується з вказаною постановою, подала апеляційну скаргу в якій вказує,
що суд першої інстанції при винесені постанови порушив її права, прийняв
постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права, також
неповно з'ясував всі обставини по справі, які мають значення, судом зроблені
невірні висновки та висновки суду не відповідають обставинам справи. Посилається на невідповідність протоколу
судового засідання, тривалий час розгляду справи, невірну оцінку доказів, не розподіл
судових витрат, проведення суду не в обладнаному приміщенні, не допит свідків.
В судовому засіданні в апеляційному суді вказувала на помилкове визначення її
статусу, та просила суд встановити її статус.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі
просить скасувати постанову Київського
районного суду м. Харкова по справі № 2а-172/07/17 та прийняти нове рішення,
яким зобов'язати Харківську митницю митно оформити її автомобіль ВМW-318, 1994 р.в. та стягнути з Харківської митниці 10000 грн. моральної
шкоди.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги , судова колегія вважає , що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було встановлено, та підтверджено
у суді апеляційної інстанції наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач,
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Харківської митниці
про оспорювання незаконної відмови Харківської митниці в митному оформленні
автомобіля, поновлення немайнових прав та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалася на те, що в Україні вона знаходиться по статусу біженця, з 25.12.2006 року набула право отримання
довідки про постійне місце проживання. Володіє на праві приватної власності
автомобілем ВМУ -318, 1994 р.в., зареєстрований за місцем її постійного
проживання в м. Цхінвалі Південної Осетії, але до теперішнього часу цей
автомобіль на території України не зареєстрований. При зверненні до Харківської
митниці для митного оформлення автомобіля їй було відмовлено, крім того, її
оголосили порушником митних правил. Незаконними діями Харківської митниці їй спричинена моральна
шкода, яку вона оцінює в розмірі 10
тисяч грн.

Представник відповідача проти позову
заперечував.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як встановлено в судовому засіданні в суді
першої інстанції та не заперечується сторонами , і підтверджено в суді
апеляційної інстанції, автомобіль ВМW-318 був ввезений на митну територію України
29.06.2005 року не позивачкою, а її сестрою громадянкою Російської Федерації
ОСОБА_2 під зобов'язання зворотного вивезення
(а.с.55).

Рішенням Державного комітету України у
справах національностей та міграції НОМЕР_1 ОСОБА_1 отримала статус біженця. Як
біженець, після безперервного проживання на території України протягом трьох
років набула право на отримання дозволу на імміграцію (постійне місце
проживання), але цим правом до теперішнього часу не скористалася.

В грудні 2004 році позивачка ОСОБА_1 в
Південній Осетії, вже маючи статус біженця в Україні придбала зазначений
автомобіль у своїй сестри Тедеєвої Нани. В червні 2005 році сестрою позивачки, якій раніше належав
автомобіль він був ввезений на
територію України тимчасово. Митне оформлення транспортного засобу з моменту
ввезення до теперішнього часу не
проводилось. Як пояснила позивачка в суді апеляційної інстанції вона має намір
повернутися до Грузії.

Відповідно до ст. 252 МК України товари, які
ввозяться громадянами на митну територію України, підлягають оподаткуванню в
порядку та на умовах, визначених законами України. Дія цієї статті не
поширюється на предмети особистого користування, що тимчасово ввозяться
громадянами-нерезидентами на митну територію України під письмове зобов'язання
про їх зворотне вивезення та предмети, що ввозяться у разі переселення громадян
на постійне місце проживання в Україну.

Відповідно до ст.. 1 Закону України „ Про
деякі питання ввезення на митну територію України транспортних засобів"
забороняється ввезення на митну територію України для постійного користування
легкових автомобілів, які на момент ввезення виготовлені та/або експлуатувалися
більш ніж 8 років.

Згідно ст. 8 Закону України від 13.09.2001
року „ Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й
оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться
громадянами на митну територію України" дозволяється ввезення у разі
переселення на постійне місце проживання на кожного повнолітнього громадянина
автомобіля за умови, що він є власником такого автомобіля не менше року, та за
умови перебування такого транспортного засобу на обліку в країні постійного
місця попереднього проживання не менше року.

Ні Законом
України „ Про біженців" , ні Законом України „ Про імміграцію"
не передбачено пільгового ввезення транспортних засобів такими особами, як позивачка ОСОБА_1 на
територію України.

Згідно ст. 19 Закону України „Про
біженців" особи, яким надано статус біженця в Україні користуються тими ж
правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни
України.

При таких обставинах, суд першої інстанції
прийшов до висновку , що відповідачем не порушені права позивачки щодо
відмови зареєструвати належний їй
автомобіль, який був ввезений в державу Україна іншою особою і у суду немає
підстав для зобов'язання Харківську митницю здійснити митне оформлення та
реєстрацію автомобіля ВМW -318, 1994 р.в. ОСОБА_1, який був ввезений на територію України її сестрою
- ОСОБА_2. Оскільки суд не визнає, що діями відповідача порушені права ОСОБА_1,
то відсутні і підстави для задоволення вимог позивачки про відшкодування
моральної ( немайнової) шкоди в розмірі 10 тисяч грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, та вважає необхідним зазначити, що обмеження статті 1 Закону
України Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й
оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться
громадянами на митну територію України", оскільки автомобіль не
перевозиться з метою транзиту, та його ввезення не пов'язано з переїздом до
України на постійне місце проживання (ст. 3-2 наведеного закону).

Стосовно доводів апеляційної скарги, що до
порушення процесу при розгляді справи, невірності протоколу, то судова колегія зазначає, що ці доводи не
впливають на правильність відмови в позові, письмових зауважень на протокол
судового засідання згідно вимог п. 2.-1 Прикінцевих та перехідних положень КАС
України ОСОБА_1 не подавалося.

Посилання на не дослідження доказів та не
допит свідків суд колегія суддів також не приймає, як підставу скасування
рішення суду першої інстанції , оскільки
докази по справі вірно оцінені судом, вірно встановлені фактичні
обставини справи, а показання свідків враховуючи предмет спору не можуть доводити
обставин, які підлягають встановленню по даній справі.

Стосовно доводів щодо статусу резидента чи не
резидента позивача, то суд першої інстанції приймаючи рішення не виходив з
такого статусу. Посилання на статус резидента і постанові суду йдеться лише в
описовій частині рішення, щодо посилань на такий статус відповідача.

Стосовно судових витрат розподіл яких не
проведено на думку апелянта, то колегія суддів зазначає, що при відмові від
позову, будь яких витрат позивачу не компенсується, що випливає з ст.. 94 КАС
України.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги є помилковими.

За таких обставин суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Стосовно вимог ОСОБА_1 встановити її статус, то
враховуючи межі перегляду рішення суду першої інстанції , а саме відсутність
відповідних вимог в суді першої інстанції, апеляційний суд ці вимоги не
розглядає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова
від 07 червня 2007року по справі № 2а-172/07/17 залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та підписано 24
вересня 2007 року

Головуючий
Григоров А.М.

Судді
Сіренко О.І.

Подобайло З.Г.