Справа № К-10258/06
Суддя: Брайко А.І.
Дата ухвалення: 2007-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№
ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2007р.

Вищий адміністративний суд України
у складі:

головуючого-судді Брайка А. І.,

суддів Голубєвої Г. К.,

Карася
О. В.,

Рибченка
А. О.,

Федорова
М. О.,

секретар судового засідання -
Міненко О. М.,

розглянувши касаційну скаргу
Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську

на рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 16.03.2005р. та постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 02.06.2005р. у справі № А-8/319

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю “Укрсервіс”

до Державної податкової інспекції в
м. Івано-Франківську

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення,

за участю представників:

позивача - Леник Ю. М.,

відповідача - Станіщук М. В.,

встановив:

Товариством з обмеженою відповідальністю
“Укрсервіс” подано позов про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківську № /0 від 06.07.2004р.

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 16.03.2005р., залишеним без змін постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 02.06.2005., у справі №
А-8/319 позов задоволено.

Судові рішення мотивовані тим, що
безоплатне отримання учасником товариства корпоративного права у вигляді частки
статутного фонду за договором цесії між громадянами не може розцінюватись як
додаткове соціальне благо у грошовій формі, яке надане за рахунок коштів
товариства своєму працівнику; товариство не є стороною договору цесії; зміст
договору цесії не свідчить про пов'язаність його укладення чи є наслідком
виконання трудових обов'язків або перебування в трудових відносинах з
товариством всіх сторін договору; договір цесії на момент проведення перевірки
був наявний.

Відповідач, не погоджуючись з вказаними
рішеннями судів попередніх інстанцій, подав касаційну скаргу в якій просить їх
скасувати, в позові відмовити посилаючись на порушення норм матеріального
права, а саме: ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, ст. ст. 5,
8, 19 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибуткових податок з громадян”.

Позивач заперечення на касаційну скаргу
не подав.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин справи, заслухавши пояснення присутніх
представників сторін, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає задоволенню по слідуючим доводам та мотивам.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, в результаті проведеної комплексної документальної перевірки
дотримання позивачем вимог податкового та валютного законодавства за період з
01.01 по 31.12.2003р. Державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківську
складено акт № 590/23-6-22193583
від 01.07.2004р. та встановлено включення громадянина ОСОБА_1. в склад
учасників позивача з безоплатним наданням йому корпоративного права у вигляді
частки статутного фонду, що є додатковим соціальним благом, а тому на підставі
ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибуткових податок з громадян”
позивачу донараховано до бюджету прибутковий податок з громадян за 2003р. в
розмірі 17 688 грн.

06.07.2004р. на підставі зазначеного акту
відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від
06.07.2004р. про визначення суми податкового зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 53 064 грн., в т. ч. 17 688 грн. основного платежу та
35 376 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

З аналізу положення ст. 8 Декрету
Кабінету Міністрів України “Про прибуткових податок з громадян” (чинний за
період проведення перевірки) слідує, що оподатковуваними прибутковим податком
доходами, одержаними за місцем основної роботи (служби, навчання), могли б
вважатися в даному випадку доходи, одержані від товариства з якими громадянин
має трудові відносини за виконання трудових обов'язків, а також інші доходи, що утворилися в результаті надання за рахунок коштів
товариства своїм працівникам матеріальних i соціальних благ у грошовій i
натуральній формі.

Як зазначено судами першої та апеляційної
інстанції, громадянин ОСОБА_1.
(включений до складу учасників рішенням загальних зборів учасників позивача,
протокол № 10 від 28.07.2003р.) отримав від громадянина ОСОБА_2. (виключеного
зі складу учасників позивача зазначеним вище рішенням на підставі його заяви)
право власності на частку статутного фонду позивача та набув всі корпоративні
права, передбачені для власника частки в товаристві на підставі укладеного
згідно вимог чинного законодавства між вказаними громадянами договору цесії від
28.07.2003р., тобто отримання частки в статутному фонді відбулось без участі та
не за рахунок позивача як товариства.

Таким чином в позивача не виник обов'язок
згідно з розділом ІІ Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибуткових податок з громадян” щодо нарахування, утримання i
перерахування до бюджету прибуткового податку у зв'язку з виключенням зі складу
учасників товариства фізичної особи та включення в такий склад іншої.

За вказаних обставин, зважаючи на відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок
судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову є вірним, судові
рішення прийняті відповідно вимог чинного законодавства, а вимоги відповідача є
необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 КАС України, -

ухвалив:

1. Залишити касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в м. Івано-Франківську без задоволення, а рішення
Господарського суду Івано-Франківської області від 16.03.2005р. та постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 02.06.2005р. у справі №
А-8/319 - без змін.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена відповідно до вимог ст. ст. 235 - 237, ч. 1
ст. 238 КАС України.

Головуючий-суддя (підпис) Брайко А. І.

Судді (підпис) Голубєва Г. К.

(підпис) Карась О. В.

(підпис) Рибченко А. О.

(підпис) Федоров М. О.

З оригіналом згідно

Суддя Вищого адміністративного

суду України Брайко А. І.