Справа № К-21816/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
24 травня 2007 року у м. Києві колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
головуючого-судді: Цуркана М.І.,
суддів:
Амєліна С.Є., Гуріна М.І., Ліпського Д.В., Юрченка В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в
порядку касаційного письмового провадження адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Антрацитівського міського управління праці та соціального захисту
населення луганської області про стягнення
щорічної допомоги на оздоровлення за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
апеляційного суду Луганської області від 22 січня 2004 року,
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою на
рішення апеляційного суду Луганської області від 22 січня 2004 року у справі за
його позовом до Антрацитівського міського управління праці та соціального
захисту населення про стягнення щорічної допомоги на оздоровлення.

Зазначає, що у липні 2003 року він завернувся
до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що він є інвалідом
другої групи внаслідок ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. Більш висока
група інвалідності (друга) йому була встановлена згідно висновку МСЕК 2 квітня
2003 року. Згідно із статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у разі
встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у
компенсаціях. Просив зобов»язати відповідача провести нарахування різниці
одноразової компенсації між розміром
грошових сум для інвалідів третьої та другої груп, яка складає 15 мінімальних
заробітних плат (2775 грн.). З часом ОСОБА_1 змінив позовні вимоги та просив
стягнути з відповідача на його користь 2680 грн. 20 коп., оскільки йому було
виплачено у добровільному порядку 94 грн. 80 коп.

Рішенням Антрацитівського міського суду
Луганської області від 17 жовтня 2003 року позов було задоволено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області
від 22 січня 2004 року апеляційну скаргу управління праці та соціального
захисту населення м. Антрацита було задоволено. Рішення Антрацитівського
міського суду Луганської області від 17 жовтня 2003 року скасовано. В
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вказуючи на допущені, на його думку, судом
апеляційної інстанції порушення норм чинного процесуального
та матеріального законодавства, що призвело до постановлення неправильного судового рішення, скаржник просить
скасувати постановлене апеляційним судом рішення та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач є інвалідом ІІ групи І
категорії внаслідок захворювання, пов'язаного із ліквідацією наслідків аварії
на ЧАЕС, і у відповідності із вимогами ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" він має право на одноразову компенсацію, передбачену для
учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та виплату різниці у
компенсаціях у зв»язку з встановленням згідно висновку МСЕК від 2 квітня 2003
року інвалідності вищої, другої групи.

Однак це законне і обґрунтоване рішення місцевого суду
було помилково скасовано судом апеляційної інстанції.

При цьому апеляційний суд дійшов висновку про те, що
порядок виплати різниці в компенсаціях у випадках встановлення більш високої
групи інвалідності врегульований Постановою Кабінету Міністрів України від №
836 від 26 липня1996 року та у розмірах, визначених зазначеною Постановою.

Проте з такими висновками апеляційного суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ),
одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які
втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам III групи
- 30 мінімальних заробітних плат; інвалідам II групи - 45 мінімальних
заробітних плат; У разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується
різниця у компенсаціях. При цьому частиною 7 цієї ж статті передбачено, що розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від № 836 від
26.07.1996 року встановлено конкретні розміри компенсаційних виплат у визначеній
сумі, що суперечить вимогам Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Цим
законом встановлено розмір такої допомоги як кратну відносно до розміру
мінімальної заробітної плати величину на час виплати.

Статтею
1 Закону України “Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2003 рік”
від 26.12.2002 р. № 372-ІV (далі - Закон № 372-ІV) розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1 січня 2003 року у
розмірі 185 грн. на місяць, а з 1 грудня 2003 року - 237 грн. Зі змісту статті 1 цього Закону не
вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону № 796-ХІІ, а
навпаки, статтею 2 Закону № 372-ІV
передбачено обов'язок Кабінету Міністрів
України здійснювати застосування цих норм.

Слід
зазначити, що встановлений ще в 1996 році постановою КМУ № 836 розмір щорічної
допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає
розміру, встановленому іншими законами України. Зокрема, розмір мінімальної
заробітної плати, відповідно до статті 1 Закону № 372-ІV з
1 січня 2003 року складав 185 грн. на місяць, який згідно з внесеними Верховною
Радою України змінами до Державного бюджету України зростав кожен наступний
рік. При цьому, вказані закони не містили обмежень щодо застосування статті 48
Закону № 796-ХІІ. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів
України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону № 796-ХІІ
та стаття 1 Закону № 372-ІV, а не Постанова КМУ № 836.

За таких обставин та з урахуванням вимог статті 48 Закону
№ 796-ХІІ, Антрацитівське міське управління праці та соціального захисту
населення Луганської області повинно провести позивачу виплати різниці в
компенсаціях у зв»язку зі встановленням більш високої групи інвалідності,
виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виникнення права на
виплату, тобто з розміру мінімальної заробітної плати в сумі 185 грн.

Колегія суддів вважає, що дії відповідача по виплаті
компенсаційних виплат у розмірах, які не відповідають встановленим ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", є такими, що порушують конституційні
права ОСОБА_1. на здоров'я та належний соціальний захист.

Відповідно до вимог ст. 226 КАС України, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі
рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване
або змінене помилково.

Керуючись ст.ст.210, 220, 222, 223, 226, 230,231 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Луганської області
від 22 січня 2004 року скасувати, залишивши в силі рішення Антрацитівського
міського суду Луганської області від 17 жовтня 2003 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст..237 КАС України.

Головуючий:
Цуркан М.І.

Судді: Амєлін С.Є.

Гурін М.І.

Ліпський Д.В.

Юрченко
В.В.

З оригіналом звірено:

Суддя:
Юрченко В.В.