Справа № 22-а-1187/2007
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2007-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

22-а-1187/2007 Головуючий 1
інстанції - Мамалуй О.О.
Категорія - про стягнення Доповідач -
У Х В А Л А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

04 вересня
2007 року колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду в
складі :

Головуючого судді Сіренко О.І.

Суддів Мельнікової
Л.В.

Григорова А.М.

За участю секретаря Спесивцевої О.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову господарського суду
Харківської області від 04 червня 2007 року по справі за
адміністративним позовом Харківського обласного відділення Фонду соціального
захисту інвалідів до товариства з
обмеженою відповідальністю „ Техносінтез”
про стягнення 7110, 00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Харківське
обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з
адміністративним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю
„Техносінтез” про стягнення 7110, 00
грн. штрафних санкцій за незайняті робочі міста, призначені для
працевлаштування інвалідів у 2006 році.

В
обґрунтування своїх вимог позивач, посилаючись на ч. 1 ст. 19, ст. 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», вказав, що відповідач зобов'язаний був
створити у 2006р. 1 робоче місце для працевлаштування інваліда, але фактично у
2006 р. на підприємстві відповідача
інваліди не працювали, у зв'язку з чим відповідач повинен сплатити позивачеві
штрафні санкції за незайняте інвалідом робоче місце.

У судовому
засіданні суду першої інстанції представник позивача позов підтримав у повному
обсязі.

Відповідач
проти позову заперечував, вказавши, що у 2006 році він повідомляв Центр
зайнятості про вакантне робоче місце для працевлаштування інваліда, але на
підприємство інваліди направлені не були, крім того, підприємством самостійно був працевлаштований
1 інвалід.

04 червня 2007
року постановою господарського суду Харківської області в позові Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю
«Техносінтез» про стягнення 7110, 00
грн. штрафних санкцій відмовлено.

В апеляційній скарзі
Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів просить скасувати постанову суду першої
інстанції посилаючись на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані
норми матеріального права, зокрема: відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991р. ( в
редакції на 23.02.06р.) для підприємств, установ і організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів в розмірі 4 % від середньо облікової чисельності
штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25
чоловік, - у кількості одного робочого місця.

Відповідач згідно поданої державної звітності «Звіту про
зайнятість та працевлаштування інвалідів» за 2006р., повинен був створити у
2006р. 1 робоче місце для працевлаштування інвалідів (відповідно до
середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу 30 осіб).
Фактично, на підприємстві, згідно поданого звіту по формі № 10-ПІ,
середньооблікова чисельність інвалідів у
2006 р. складала 0 робочих місця для працевлаштування інвалідів. Відповідно до
ст. 20 вказаного Закону відповідач повинен був сплатити
адміністративно-господарські санкції, які визначаються у розмірі середньої
річної заробітної плати на цьому підприємстві (складала у 2006р. 7110, 00 грн.)
за кожне робоче місце не зайняте інвалідом, у сумі 9652, 06 грн. Загальна сума заборгованості
складає 7110, 00 грн.

Посилання суду на той факт, що відповідач про наявність
вакантних місць, у т.ч. для інвалідів, повідомив належним чином центр
зайнятості населення, та висновок суду
про те, що відповідачем було зроблено все від нього залежне для
працевлаштування інвалідів, скаржник вважає
безпідставними і просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, обсудивши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав :

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до звіту форми 10-ПІ «Звіту про
зайнятість та працевлаштування інвалідів» за 2006 рік, що був наданий
Харківському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів ТОВ
«Техносінтез», середньооблікова чисельність штатних працівників у 2006 році на підприємстві становила 30
осіб. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» відповідач у 2006
р. повинен був створити 1 робоче місце для працевлаштування інвалідів.
Фактично, середньооблікова численність працюючих інвалідів - штатних
працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2006 році,
на підприємстві відповідача становила 0 осіб.

З наданих відповідачем копій «Звітів про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках» (форма №
3-ПН), які відповідачем надавались до Центру зайнятості щомісяця, в графі № 4
«потреба у працівниках для заміщення вільних робочих місць і вакантних посад, в
тому числі інвалідів» було вказано про потребу в працівникові інваліді, що
свідчить про належне інформування центру
зайнятості про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Крім того, позивачем до матеріалів справи було надано
докази того, що на підприємстві відповідача у 2006 році працював 1 інвалід
- ОСОБА_1., який був прийнятий на посаду
відповідно до наказу № НОМЕР_1. та звільнено ІНФОРМАЦІЯ_1. (наказ НОМЕР_2) у
зв'язку з його смертю. Таким чином, норматив відповідачем було виконано.

Відповідно до ч. 1
ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»
(далі за текстом - Закон), для підприємств (об'єднань), установ і організацій
незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих
місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 % від
середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Згідно ч. 2 ст. 19 Закону норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування інвалідів визначається виключно цим Законом. Якщо
іншими законами встановлюються нормативи робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів, які відрізняються від зазначених у цій статті, застосовуються
положення цього закону.

Ст. 20 Закону встановлено обов'язок підприємств
(об'єднань), установ і організацій, крім тих, що повністю утримуються за
рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, незалежно від форм власності і
господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено
нормативом, передбаченим ч. 1 ст. 19 Закону, щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (об'єднанні), в установі,
організації за кожне робоче місце не зайняте інвалідом. Для підприємств
(об'єднань), установ і організацій, незалежно від форм власності та
господарювання, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір і місце, не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі половини середньорічної плати на відповідному
підприємстві, у відповідній установі, організації.

П.4 порядку сплати підприємствами (об'єднаннями),
установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального
захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001р. № 1767, передбачено, що
суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід Державного бюджету.
Штрафні санкції сплачуються підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня
року, що настає за звітним. При цьому до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені ст. 250 Господарського кодексу України.

Підприємства, установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів
у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст. 18 цього Закону.

Ст. 18 Закону встановлено, що підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані
виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні
гарантії, передбаченні чинним законодавством, надавати державній службі
зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно положення, державна служба зайнятості повинна вести
облік інвалідів, які звернулися за допомогою у працевлаштуванні; сприяти
працевлаштуванню інвалідів, які звернулися з проханням, з урахуванням
рекомендацій МСЕК та щоквартально подавати місцевим органам соціального захисту
населення інформацію про працевлаштування інвалідів.

Згідно п. 5 Положення про робоче місце інваліда і про
порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів
України від 03.05.1995р. за № 314 підприємства розробляють заходи щодо
створення робочих місць для інвалідів. включають їх до колективного договору,
інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та
відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування)
робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що
підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських
відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник
господарських відноси відповідає за невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського правопорушення.

Ст. 238 Господарського кодексу України передбачено, що за
порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими
органами державної влади або органами місцевого самоврядування
адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що
відповідач виконав всі необхідні (обов'язкові) дії для працевлаштування
інвалідів.

Крім того, позивачем не надано суду доказів відмови в
працевлаштуванні інвалідів збоку відповідача, а також, не надано доказів, що
органи виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого
самоврядування, громадські організації інвалідів направляли інвалідів для
працевлаштування відповідачу. Не надано доказів безпосереднього звернення
інвалідів на підприємство з метою працевлаштування, і відмови в такому
працевлаштуванні.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів вважає, що відповідачем були вжиті всі заходи,
передбачені чинним законодавством для забезпечення працевлаштування інвалідів
на підприємстві, тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст.
200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту
інвалідів залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Харківської області від 04 червня 2007
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, та може бути
оскаржена протягом одного місяця з дня проголошення ухвали в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст
ухвали виготовлений та
підписаний 10 вересня 2007 року.

Головуючий - Сіренко
О.І.

Судді -
Мельнікова Л.В.

Григоров А.М.