Справа № 2а-214/2007р.
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2007-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-214/2007 р.
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2007 року
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої -
одноособово судді Лук'янчук О.В. при секретарі - Мойсеевій І.В., розглянувши у
відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород -
Дністровському справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини А 14 02
с. Олексіївка Білгород -Дністровського району про стягнення грошової
компенсації за продовольче забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до військової
частини А 1402 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення,
вказуючи, що за період військової служби йому не видано продовольче
забезпечення, просить стягнути грошову компенсацію у розмірі 15 252,63 грн.,
також компенсацію у зв'язку з порушенням термінів виплати грошового
забезпечення з урахуванням індексу приросту споживчих цін у розмірі 4131,08
грн. ( нарахування проведено у відповідності до вимог Закону України № 2050 - III
від 19.10.2000 та Порядку, затвердженого Постановою КМ України № 159 від
21.02.01 р.), а всього 19 384,07 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги
підтримує у повному обсязі і пояснив, що через відсутність протягом тривалого
часу надходжень належної кількості та розмірів продовольчого забезпечення і
коштів на відповідні статі видатків, ОСОБА_1 не отримав ні продовольчого
забезпечення, ні грошової компенсації замість нього. На цих підставах та
посилаючись на ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей" просить стягнути з відповідача
грошову компенсацію за неотримане ним продовольче забезпечення, а також
компенсацію у зв'язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення з
урахуванням індексу приросту споживчих цін.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився,
згідно наданої суду заяви просить справу розглянути у його відсутність, з
позовними вимогами згоден, заперечень не має.

Згідно ст.121 ч.4 КАС України, якщо під час попереднього
провадження відповідач визнав позов, суд може прийняти постанову про
задоволення адміністративного позову.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі
можливо постановити при проведені попереднього судового засідання.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши
матеріали справи, суд вважае, що позовні вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 проходить дійсну військову
службу у в/ч А-1402 с. Олексіївка Білгород-Дністровського району Одеської
області .

Згідно довідки № 29/1 від 10.01.2007 року Томм перебуває
на продовольчому забезпеченні у військовій частині А 1402 с. Олексіївка з
грудня 1999 року по теперішній час .

Відповідно до
довідки № 29/1 від 10.01.2007 року дійсно у період перебування на продовольчому
забезпеченні у військовій частині А 1402 з 1 грудня 1999 року по дійсний час,
ОСОБА_1 не отримував ні продовольчі пайки , ні грошову компенсацію замість
норми харчування.

Згідно ст. 17
Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які
знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях,
а також членів їх сімей. Крім того ч. 2 ст. 9 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" свідчить
про те, що військовослужбовці одержують за рахунок держави, грошове
забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або, по їх бажанню,
грошову компенсацію.

Згідно ч. 4 ст.
9 вказаної норми Закону порядок і розміри грошового і матеріального забезпечення
військовослужбовців і компенсації замість продовольчих пайків встановлюються
Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта грошових доходів.

Відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України № 316 від 12.03.1996 року "Про норми
забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України і
інших військових формувань" до 10.03 2000 року ОСОБА_1 забезпечувався
продовольчим пайком по нормі №7 (згідно посади), а з 11.03.2005 року Законом
України "Про деякі заходи щодо економи бюджетних засобів" від
17.02.2000 року, була припинена дія ч. 2 ст. 9 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців" в частині отримання
військовослужбовцями продовольчих пайків і речового майна або грошової
компенсації, але вказане не скасовує ч. 1 ст. 9 даного Закону, який гарантує
матеріальне, продовольче і інші види забезпечення військовослужбовцям. Ніхто не
має права обмежувати військовослужбовців і членів їх сімей в правах і свободах,
встановлених законодавством. Отже, у зв'язку з тим, що дій норми №7 постанови
Кабінету Міністрів України припинена ОСОБА_1 повинні були перевести на іншу
норму продовольчого забезпечення, оскільки як найменшу вартість цих всіх норм
продовольчого забезпечення має норма №1 (загальновійськова), то його повинні були
забезпечувати за даною нормою.

Згідно ст. 16
Закону України "Про Збройні Сили України" держава забезпечує
соціальний і правовий захист військовослужбовців і осіб, звільнених у запас, а
також гарантує отримання за рахунок держави фінансової, речової, продовольчої і
інших видів забезпечення.

На виконання
вимог ст. 16 Закону України "Про Збройні Сили України" постановою
Кабінету Міністрів України №426 від 29.03.2002 року були затверджені норми
харчування військовослужбовців і інших військових формувань.

Крім того,
згідно ч. З ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається звуження змісту і обсягу існуючих прав і
свобод.

Враховуючи
наведене вище, суд прийшов до висновку, що порушено право позивача, гарантоване
державою, на отримання продовольчого забезпечення за рахунок держави, внаслідок
чого у військової частини перед позивачем утворилася заборгованість по грошовій
компенсації замість норми харчування у розмірі 15 252,63 грн., також по
компенсації з урахуванням індексу приросту у розмірі 4 131,08 грн., а всього 19
384,07 грн., що підтверджується розрахунком суми заборгованості.

Але військова частина А 1402 від сплати грошової
компенсації за продовольче забезпечення в добровільному порядку відмовляється.

Суд вважає, що
відмовлення військової частини А 1402 у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації
взамін продовольчого забезпечення суперечить вимогам ст. 9, 14 Закону України „
Про соціальний і правовий захист військовослужбовців І членів їх сімей",
якими визначено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове
забезпечення, а також речове майно і продовольчий пайок або за бажанням
військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Таким чином,
вимоги позивача про стягнення з військової частини А 1402 належної йому суми
грошової компенсації замість продовольчого пайку, обґрунтовані і підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Незважаючи на
те, що термін виникнення заборгованості перед ОСОБА_1 по видачі продовольчого
забезпечення обчислюється з березня 2000 року, суд вважає, що в даному
конкретному випадку встановлений ст. 257 ЦК
України термін звернення з позовом до суду позивачем не пропущений,
оскільки у справі встановлено, що протягом усього періоду військової служби,
командування частини обіцяло надати йому продовольче забезпечення, що на
підставі ст. 264 ЦК України
є підставою для переривання строку позовною давнини, оскільки відповідачем не
спростовано вірогідність наданого суду повивачем розрахунку заборгованості, суд
приймає такий розрахунок, бо він містить посилку на норми продовольчого
забезпечення за оглядаємий період часу.

Відповідно до
ст. 94 КАС України з відповідача підлягає стягненню на користь держави державне
мито у розмірі 194 грн.

Керуючись
Конституцією України, Законом України "Про Збройні Сили України",
Постановою Кабінету Міністрів України № 316 від 12.03.199 року "Про норми
забезпечення продовольчими пайкам;: військовослужбовців Збройних Сил України і
інших військових формувань", постановою Кабінету Міністрів України №426 від
29.03.2002 року, Законом України "Про деякі заходи щодо економи бюджетних
засобів" від 17.02.2000 року, ст. ст. 257, 264 ЦК України, Законом України
„ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей",
керуючись ст. ст. 1,86,121,158 4.1,159,160 ч.ч.І-3,161,163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву
ОСОБА_1 до військової частини А 1402 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення

задовольнити.

Стягнути з
військової частини А 1402 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за продовольче
забезпечення у розмірі 15 252,63 грн., також суму компенсації з урахуванням
індексу приросту споживчих цін у розмірі 4 131,08 грн., а всього 19 384,07 грн.

Стягнути з
військової частини А 1402 на користь держави державне мито у розмірі 194 грн.

Постанова може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.