Справа № К-2444/06
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2007-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі:

головуючого Смоковича М.І.,

суддів:
Весельська Т.Ф., Горбатюка С.А., Мироненка О.В., Чумаченко Т.А.,

розглянувши
у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу

за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірною постанови Кабінету Міністрів України, провадження по
якій відкрито

за касаційною скаргою Кабінету
Міністрів України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 31
жовтня 2003 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 лютого 2004
року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2003 року ОСОБА_1. звернувся
до суду зі скаргою про визнання неправомірною постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня
2003 року № 1438 «Про затвердження складу спостережної ради Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз України» посилаючись на порушення чинного
законодавства при її прийняті та його права на участь у роботі спостережної ради.

Вимоги обґрунтовував, що він входив до
складу спостережної ради НАК «Нафтогаз», затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 24 листопада 2000 року № 1736. За статутом компанії
термін перебування складу спостережної ради до переобрання визначено в 5 років.
Однак оскаржуваною постановою безпідставно було достроково затверджено новий
склад спостережної ради компанії, до якого його не було включено, чим порушено
його право на участь у роботі спостережної ради. Крім того, зазначав, що
оспорювана постанова є незаконною в зв'язку з тим, що до її складу було
включено осіб, які не мають права входити до складу керівного органу чи
наглядової ради підприємства, що має на меті отримання прибутку.

Просив визнати оскаржувану постанову
неправомірною та поновити його права на участь у роботі спостережної ради НАК
«Нафтобаз України».

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва від 31 жовтня 2003 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного
суду міста Києва від 19 лютого 2004 року, скарга задоволена.

У касаційній скарзі Кабінет Міністрів
України, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані рішення
судів, та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи скаргу суди попередніх
інстанцій виходили з того, що оскаржуваною постановою порушено право заявника
на працю.

З матеріалів справи вбачається, що
вона розглянута в порядку, встановленому главою 31-А Цивільного процесуального
кодексу України 1963 року.

Однак, відповідно до частини сьомої
статті 248-6 Цивільного процесуального кодексу України 1963 року, який був
чинним на час розгляду справи, суд, встановивши при розгляді скарги наявність
спору про право, який розглядається у порядку позовного провадження, залишає
скаргу без розгляду і роз'яснює заявнику його право на пред'явлення позову на
загальних підставах.

Тобто, всупереч цій процесуальній
нормі суд, встановивши порушення права заявника на працю, не залишив скаргу без
розгляду, а розглянув її з постановленням судового рішення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції
розглянув цю справу в неустановленому на час її розгляду порядку, який був
передбачений цивільним судочинством.

Не звернув увагу на зазначені
порушення суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду першої інстанції без
змін.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що судовим рішенням порушуються права та обов'язки Національної
акціонерної компанії «Нафтобаз України» і членів спостережної ради, які не були
притягнуті до участі в справі.

Згідно пункту 4 частини першої статті
336 Цивільного процесуального кодексу України 1963 року, який був чинним на час
розгляду справи, судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на
новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не були
притягнуті до участі в справі.

Однак, зазначених вимог закону суд
апеляційної інстанції не врахував під час перегляду в апеляційній інстанції
рішення суду першої інстанції.

За таких обставин оскаржувані рішення
судів підлягають скасуванню з направленням справи в суд першої інстанції на
новий розгляд.

Керуючись статтями 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Кабінету Міністрів України задовольнити
частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2003 року та
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2004 року в цій справі
скасувати та направити справу на новий розгляд в суд першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення, але може бути оскаржена за винятковими обставинами до
Верховного Суду України протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

Головуючий
Смокович М.І.

судді
Весельська Т.Ф.

Горбатюк С.А.

Мироненко О.В.

Чумаченко Т.А.