Справа № К-15158/06
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2007-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

“24” травня 2007
року
м. Київ

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.

суддів: Бившевої Л.І.,
Костенка М.І., Усенко Є.А., Шипуліної Т.М.

при секретарі: Ільченко О.М.

за участю представників:

відповідача: Підгальної М.О., Недвиги К.О.

розглянувши касаційну скаргу: Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у
м. Кривому Розі

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від
13 жовтня 2005 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського
суду від 7 лютого 2006 року

у справі №17/210

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТК»

до Центральної
міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

У серпні 2005 року позивач звернувся до господарського
суд Дніпропетровської області з позовом про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення Центральної МДПІ у м. Кривому Розі від 17.02.2005р.
№/0 про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі
10115,06грн.. Згодом, позивач змінив свої вимоги, просив визнати недійсними
податкове повідомлення-рішення №/2 від 25.05.2005р. про визначення
податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 9980,07грн..

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області
від 13 жовтня 2005 року, залишеним без змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 7 лютого 2006 року, позов задоволено:
визнано недійсними оскаржуване податкове повідомлення-рішення та стягнуто з
відповідача на користь позивача 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх судових інстанцій,
вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, відповідач
звернувся з касаційною скаргою в якій ставить питання про скасування рішень
суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників
відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у
скарзі, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом
було проведено позапланову документальну перевірку ТОВ «АТК» на предмет
дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2004
року по 30.09.2004 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт
№27/230/32693076 від 11.02.2005р., у якому було зроблено висновок про порушення
позивачем п.п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»
, що призвело до заниження валових доходів на суму2928,00грн., та п.п.5.3.9
п.5.3. ст.5 Закону України «Про прибуток» чим завищено валові витрати на суму
30100,00грн..

На підставі вказаного акту перевірки податковим органом
прийнято повідомлення - рішення від 17.02.2005р. №/0.

За
результатами адміністративного оскарження податковим органом прийнято нове
податкове повідомлення-рішення №/2 від
25.05.2005р. про визначення зобов'язання за платежем - податок на прибуток приватних підприємств на суму
9980,07грн., в т.ч. 8307,00грн. основного платежу та 1673,07 штрафні
(фінансові) санкції.

Касаційна
скарга обгрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанції невірно
застосували норми матеріального та процесуального права, безпідставно дійшли
висновку про правомірність віднесення позивачем до валових витрат вказаних у
акті перевірки сум витрат на послуги по виконанню маркетингових послуг, що
призвело до неправильного вирішення справи.

Судами
першої та апеляційної інстанції правомірно зроблено висновки про правильність
віднесення позивачем до валових витрат затрати на інформаційно - технічні та
маркетингові послуги за ІІ-ІІІ квартали
2004 року.

Відповідно до п.п.5.2.1. п.5.2. ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією,

веденням виробництва,
продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці,
у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії.

Згідно з п.7.4.1. Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових
витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації.

В акті перевірки відображено, що позивач надав
податковому органу всі необхідні документи, які підтверджують відображення
господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку.

Жодних претензій щодо дійсності та правильності складання
цих документів відповідач не заявляв.

Судова колегія погоджується з висновками попередніх
судових інстанцій про те, що позивачем правомірно віднесено до валових витрат
вартість інформаційно-маркетингового
обслуговування, так як у штаті підприємства немає спеціаліста з цієї галузі, а
ці дослідження були використані під час підготовки, організації та ведення
господарської діяльності.

Крім того, судова колегія вважає обґрунтованим
неприйняття судами першої та апеляційної інстанцій посилання відповідача на п.9
Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №9 «Запаси», яким передбачено
відображення транспортно-заготівельних витрат в складі первісної вартості
придбаних товарів.

Пунктом 5.9. ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» в редакції закону, що діяла у період який перевірявся, визначено,
що платник податку веде податковий облік
приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають
амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів,
напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у
незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання
та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових
витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Позивачем відносились витрати по
навантаженню-розвантаженню товару не на собівартість, а окремою статтею витрат,
а приріст (убуток) було обліковано у вартості товарів на складі.

Доводи касаційної скарги не спростовують вказані
висновки.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, виконавши всі
вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи,
вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права, постановили
обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають
значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами,
дослідженими в судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів,
викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Центральної
міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від
13 жовтня 2005 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського
суду від 7 лютого 2006 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

За винятковими обставинами вона може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя

Вищого
адміністративного суду

України
Н.Є.Маринчак