Справа № К-15919/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

24 травня 2007 року у м. Києві
колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Цуркана М.І.,

суддів: Амєліна С.Є., Гуріна М.І., Ліпського Д.В.,
Юрченка В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській
області щодо про визнання незаконною
відмову в нарахуванні пенсії за касаційною скаргою управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській області на постанову апеляційного суду
Полтавської області від 7 лютого 2006 року,

в с т а н о в и л а:

Управління
Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області звернулося з
касаційною скаргою на постанову апеляційного
суду Полтавської області від 7 лютого 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про
визнання незаконною відмову в
нарахуванні пенсії.

Зазначає, що в серпні 2005 року
ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою, яку мотивував тим, що він з 23 липня 1984 року по 1 квітня 1995
року проходив службу на різних посадах в
підрозділах внутрішніх справ управління Міністерства внутрішніх справ України в
Полтавській області. 1 квітня 1995 року він був звільнений з органів внутрішніх
справ за скоєння вчинків, що дискредитують звання начальницького складу. На час
звільнення його вислуга в органах
внутрішніх справ становила 12 років 9 місяців 7 днів. В даний час його
загальний трудовий стаж становить більше 29 років. В серпні 2005 року він
дізнався, що з 2002 року в дію вступили
зміни до Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» - згідно п. «б»
ст. 12 цього закону право на пенсію за
вислугою років з урахуванням загального
трудового стажу мають військовослужбовці та особи начальницького і
рядового складу ОВС при наявності 45
річного віку, 25 річного загального трудового стажу, з яких не менше 12, 5 років становить військова
служба або служба в ОВС. Право на пенсію згідно цих змін мають всі особи, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від підстав та часу
звільнення, за виключенням осіб, позбавлених військових або спеціальних звань,
а також звільнених зі служби у зв»язку з засудженням за умисний злочин,
вчинений з використанням свого посадового становища, або вчинення корупційних діянь. 10 серпня 2005
року він звернувся з заявою до начальника управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області щодо нарахування йому пенсії згідно ст. 12
Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб»,
але йому було відмовлено.

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтави від 24 листопада 2005 року
в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою апеляційного суду Полтавської області від 7 лютого 2006
року постанову Октябрського районного
суду м. Полтави від 24 листопада 2005 року
було скасовано та постановлено нове рішення, яким позов ОСОБА_1
задоволено частково: визнано незаконною відмову управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати пенсію ОСОБА_1, та
зобов»язано нарахувати пенсію ОСОБА_1 з дня подання останнім всіх необхідних
документів.

Вказуючи на допущені, на думку управління Міністерства внутрішніх справ України в
Полтавській області, судом апеляційної інстанції неповне з'ясування
обставин, які мають значення у справі, та порушення норм чинного матеріального
законодавства, що призвело до неправильного вирішення даного спору, відповідач
просить скасувати постановлене судом апеляційної інстанції рішення та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що передбачених
чинним законодавством підстав для призначення позивачу пенсії за віком не має,
оскільки включення трудового стажу, набутого після звільнення з органів
внутрішніх справ, до стажу, який надає право на пенсію, вказаним Законом не
передбачено.

Пункт «б» ст.. 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції Закону від 4 лютого 1994 року
передбачав право на пенсію за вислугу років осіб офіцерського складу та осіб
середнього, старшого і вищого складу органів внутрішніх справ, які звільнені зі
служби за віком, у зв'язку із хворобою, скороченням штатів або обмеженим станом
здоров'я і які на день звільнення досягли 45-річного віку та мають загальний
трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6
місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Проте в редакції п. «б» ст.. 12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 4 липня 2002 року
умова досягнення 45-річного віку та наявності загального трудового стажу 25
календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить
військова служба або служба в органах внутрішніх справ саме на день звільнення, була замінена словами
«незалежно від підстав та часу звільнення».

Тобто після набрання чинності зазначеного Закону в
редакції від 4 липня 2002 року умова досягнення 45-річного віку та наявності
загального трудового стажу 25 календарних років і більше, з яких не менше 12
років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх
справ саме на день звільнення відпала та
братися до уваги не може.

Верховний Суд України в абзаці другому пункту 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від 15 квітня 2005 року «Про окремі питання
застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення
військовослужбовців(крім військовослужбовців строкової служби), осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб»
зазначив, що відповідно до п. «б» ст.. 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції від 4 липня 2002 року
військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом,
раніше звільненим зі служби, на підставі цього Закону, починаючи з 6 серпня
2002 року (дата набуття чинності), незалежно від підстав та часу звільнення
може бути призначена пенсія за умови, що цим особам виповнилося 45 років ( а
інвалідам війни - незалежно від віку) і що вони мають загальний трудовий стаж
25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і шести місяців
становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ чи в державній
пожежній охороні.

Немає підстав у даному випадку зазначати про
незворотність дії у часі законів і інших нормативно-правових актів.

Конституційний суд України в рішенні у справі за
конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного
тлумачення положень статті 5 Закону України "Про статус ветеранів
військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний
захист" (справа N 1-19/2003 27 лютого 2003 року N 4-рп/2003) зазначив, що
за цим Законом набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ не
пов'язується з часом звільнення особи зі служби в цих органах, а тому посилання
на незворотність дії у часі законів і інших нормативно-правових актів при
вирішенні питання про визнання громадян України ветеранами органів внутрішніх справ
і надання їм установлених пільг є помилковим.

Оскільки
в редакції п. «б» ст.. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб» від 4 липня 2002 року умова досягнення 45-річного
віку та наявності загального трудового стажу 25 календарних років і більше, з
яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в
органах внутрішніх справ саме на день
звільнення була замінена словами «незалежно від підстав та часу звільнення»,
тобто не пов'язувалась з часом
звільнення особи зі служби в цих органах, тому посилання на незворотність дії у
часі законів і інших нормативно-правових актів при вирішенні цих питань слід також визнати помилковим.

За таких обставин суд апеляційної інстанції прийшов до
правильного висновку про правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до управління
Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, що стосується
призначення йому пенсії за вислугу років, оскільки такий висновок ґрунтується
на вимогах чинного законодавства та не суперечить положенням п. «б» ст.. 12
Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб»
в редакції цього Закону від 4 липня 2002 року.

Пункт «б» ст.. 12
Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб»в редакції Закону N 3591-IV ( 3591-15 ) від 04.04.2006 ) знову відновив
положення про те, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом,
іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього
Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку,
крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у
них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних
років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх
справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, проте
зазначені положення можуть застосовуватись лише з моменту набуття ними чинності
( набули чинності з 29 квітня 2006 року).

Крім цього, пунктом 3 Прикінцевих положень зазначеного
Закону передбачено збереження пенсійного забезпечення за особами, пенсії яким
призначені до набрання чинності цим Законом на умовах, передбачених пунктом "б"
статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб" ( 2262-12 ) (в редакції Закону України ( 51-15 ) від 4 липня 2002
року N 51-IV).

Відповідно до вимог ч. 1 ст.220 КАС
України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч.3 ст.210 КАС України підставами
касаційного оскарження є порушення судами норм матеріального чи процесуального
права.

Відповідно
до ст. 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень
чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Встановлено,
і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення постановлене
з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводами касаційної
скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються, підстави для
його скасування відсутні.

Враховуючи
наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної
скарги.

Керуючись ст.ст.210, 220, 220-1,
223, 224, 230,231 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Міністерства внутрішніх справ України в
Полтавській області залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду Полтавської області від 7 лютого 2006 року
- без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених
статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:
Цуркан М.І.

Судді:
Амєлін С.Є.

Гурін М.І.

Ліпський Д.В.

Юрченко В.В.

З оригіналом звірено:

Суддя:
Юрченко В.В.