Справа № К-1380/07
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого

Цуркана М.І.

Суддів:

Амєліна С.Є.

Гуріна М.І.

Ліпського Д.В.

Юрченка В.В.

при секретарі судового засідання
Полинько Д.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ (МВС) України, третя особа
Міністр внутрішніх справ України про скасування наказу Міністерства внутрішніх
справ України НОМЕР_1 від 21.06.2000 року в частині звільнення з посади,
поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди, яка переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_1
на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2004 року

у с т а н о в и л а :

У квітні 2003 року ОСОБА_1 звернувся
в суд з позовом до МВС України про скасування наказу НОМЕР_1 від
21.06.2000 року в частині увільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що з 11.04.1995 року працював на
посаді першого заступника начальника управління - начальника відділу боротьби з
організованою злочинністю УМВС
України на Придніпровській залізниці.

Наказом Міністра
внутрішніх справ України від 21 червня 2000 року НОМЕР_1 його увільнено з займаної посади.

Посилаючись на те, що
увільнення відбулось під час його перебування
у відпустці, а викладені у наказі підстави для увільнення не
відповідають дійсності - просив задовольнити позов.

Справа розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 7 квітня 2004 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним наказ Міністра внутрішніх справ України від 21 червня 2000 року НОМЕР_1
в частині увільнення ОСОБА_1 з займаної посади.

Позивача поновлено на посаді начальника
управління - начальника відділу боротьби з організованою злочинністю УМВС України
на Придніпровській залізниці.

Ухвалено стягнути з УМВС України на користь
ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та різницю в
заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Стягнуто з УМВС України на користь ОСОБА_1 10
000 грн. моральної шкоди.

Новим рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 червня 2004 року рішення суду першої інстанції
скасовано та постановлене нове, яким в задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, з посиланням на порушення апеляційним судом
норм матеріального та процесуального права, просить рішення останнього
скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши
доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла
висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що наказ про
звільнення не відповідає Порядку проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ, оскільки при увільненні позивача із займаної
посади йому не запропонована інша робота в органах внутрішніх справ.

Скасувавши рішення суду першої
інстанції та відмовивши у позові, апеляційний суд зазначив, що спірні
правовідносини повинні розглядатись за правилами Глави 31-А Цивільного процесуального Кодексу
(в редакції 1963 року), а оскільки позивач без поважних причин пропустив строк
звернення зі скаргою, то підстави для задоволення позову відсутні.

Погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна.

Судами встановлено, що наказом
Міністра внутрішніх справ України від 21 червня 2000 року НОМЕР_1 ОСОБА_1
увільнено з посади першого заступника
начальника управління - начальника відділу боротьби з організованою
злочинністю УМВС України на Придніпровській залізниці.

У червні 2002 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського
районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив визнати незаконним наказ про
звільнення, поновити на роботі та стягнути різницю заробітної плати за час
нижче оплачуваної роботи.

Рішенням цього суду від 29 серпня 2002 року скарга
задоволена.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2002
року, залишеного без змін ухвалою Верховного Суду України від 21 лютого 2003
року, рішення суду першої інстанції скасовано, скарга залишена без розгляду в
зв'язку з пропуском строку на оскарження.

Наступне звернення ОСОБА_1 до суду подано у формі позову,
а поряд з вимогами про скасування наказу про увільнення з посади заявлені
вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

З рішення суду першої інстанції вбачається, що його
ухвалено як за нормами позовного провадження так і за правилами провадження по
справах, що виникають з адміністративно-правових відносин.

Не усунувши розбіжностей, апеляційний суд сам допустився
помилки, оскільки у рішенні зазначив, що спір підлягає розгляду із
застосуванням Глави 31-А ЦПК України 1963 року, тобто як скарга на рішення, дії
або бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

При цьому залишено без уваги, що за змістом ч.7 ст. 248-6 ЦПК України 1963 року спір з
приводу стягнення шкоди (у тому числі моральної) є спором про право і підлягає
розгляду у порядку позовного провадження.

За наведених обставин рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 159 КАС України щодо законності і обґрунтованості,
підлягає скасуванню, а відповідно до правил ч.2 ст.227 КАС справу необхідно
направити на новий апеляційний розгляд для усунення недоліків, які не можуть
бути усунені судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220,223,230 КАС
України колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2004 року
скасувати, а справу направити на новий
апеляційний розгляд.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та
у порядку визначеними ст.ст. 237 - 239 КАС України.

Головуючий
М.І.Цуркан

Судді:
С.Є. Амєлін

М.І.Гурін

Д.В.Ліпський

В.В. Юрченко