Справа № К-21085/06
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2007-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Костенка М.І., Маринчак Н.Є., Усенко Є.А., Шипуліної
Т.М.,

при секретарі Павлушко Р.С.,

за
участю:

представника
позивача - Дяченка
Н.О.,

представника
відповідача - Кляшторного С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного науково - виробничого підприємства «Дельта»

на постанову господарського суду міста Києва від 11 листопада 2005
року

та ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 15
березня 2006 року

у справі № 32/494-33/272

за позовом Державного науково - виробничого підприємства «Дельта»

до Державної податкової інспекції у
Святошинському районі міста Києва

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення
- рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні
2004 року ДНВП «Дельта» звернулось до суду з позовом до ДПІ у Святошинському
районі міста Києва про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення №
/0/13685815 від 12 листопада 2003 року.

Справа
розглядалась судами неодноразово.

Заявою
від 03 листопада 2005 року позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати
нечинним і скасувати податкове повідомлення - рішення № /0/13685815
від 12 листопада 2003 року.

Постановою
господарського суду м. Києва від 11 листопада 2005 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15 березня 2006 року, в
задоволенні позову відмовлено.

В
касаційній скарзі ДНВП «Дельта», посилаючись на неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати постанову господарського суду міста
Києва від 11 листопада 2005 року та ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 15 березня 2006 року, прийняте нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги, визнати нечинним податкове повідомлення - рішення
№ /0/13685815 від 12 листопада 2003 року.

В
судовому засіданні представник позивача підтримала касаційну скаргу в повному
обсязі та просила її задовольнити.

В
судовому засіданні представник відповідача заперечував проти касаційної скарги,
просив залишити касаційну скаргу ДНВП «Дельта» без задоволення, а рішення по
справі - без змін.

Заслухавши
доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо
дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами
було встановлено, що ДПІ у Святошинському районі м. Києва було проведено
позапланову зустрічну документальну перевірки ДНВП «Дельта» з питань
фінансово-господарської діяльності на підтвердження взаємовідносин та стану
розрахунків з ПП «Три Т» за період 1 квартал 2001 року, за результатами якої
було складено акт № 47/26-08/13685815 від 11 листопада 2003 року.

В акті
перевірки встановлено порушення підпункту 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», яке виразилось в тому, що позивач відніс до
податкового кредиту суми податку на додану вартість в розмірі 31 833, 33 грн.,
сплачені за договорами купівлі - продажу товарів у ПП «Три Т», установчі
документи та свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість якого
визнані недійсними з 05 жовтня 2000 року рішенням Святошинського районного суду
від 12 грудня 2002 року, внаслідок чого було завищено суму бюджетного
відшкодування на загальну суму 31 833, 33 грн., у тому числі, за січень - 15
833, 33 грн., за березень 2001 року - 16 000, 00 грн.

На
підставі акту перевірки ДПІ у Святошинському районі м. Києва винесла податкове повідомлення
- рішення № /0/13685815 від 12 листопада 2003 року, яким зменшено
суму бюджетного відшкодування за січень 2001 року на 15 833, 00 грн.

Судами
також було встановлено, що між ДНВП «Дельта» та ПП «Три Т» укладались угоди,
відповідно до яких ПП «Три Т» продавало, а позивач купував товари.

За
отриманий товар позивач розрахувався з ПП «Три Т» грошовими коштами через
розрахунковий рахунок на загальну суму 191 000, 00 грн. платіжним дорученням №
41 від 25 січня 2001 року на суму 95 000, 00 грн. з урахуванням податку на
додану вартість та платіжним дорученням № 135 від 19 березня 2001 року на суму
96 000, 00 грн. з урахуванням податку на додану вартість.

ПП «Три
Т» виписало позивачу податкову накладну № 65 від 25 січня 2001 року на загальну
суму 95 000, 00 грн., у тому числі податок на додану вартість в розмірі 15 833,
33 грн., та податкову накладну № 873 від 25 січня 2001 року на загальну суму 96
000, 00 грн., у тому числі податку на додану вартість в розмірі 16 000, 00 грн.
На підставі вказаних податкових накладних позивач відніс до податкового кредиту
суму у розмірі 15 833, 33 грн.

Рішенням
Святошинського районного суду м. Києва від 12 грудня 2002 року у справі №
2-42641 установчі документи та свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану
вартість ПП «Три Т» визнано недійсними з 05 жовтня 2000 року.

Рішенням
Святошинського районного суду м. Києва у справі № 2-606 від 24 січня 2003 року
визнано недійсними всі первинні документи, які підписувала Яковлева (Тихоненко)
К.В. як директор ПП «Три Т».

Суди
першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог,
виходили з наступного.

Рішенням
Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2003 року у справі № 2-606
встановлено, що ОСОБА_2 (засновник і власник ПП «Три Т») передала всі права
власника та печатку підприємства Яковлевій К.В. (Тихоненко К.В.) і ця угода
була засвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_1. Після цього Яковлєва К.В.
фінансово-господарською діяльністю не займалась, ніяких документів не
підписувала, а фінансово-господарську діяльність здійснювали невстановлені
особи.

Посилаючись
на те, що податкова накладна № 65 від 25 січня 2001 року на загальну суму 95
000, 00 грн., у тому числі податок на додану вартість в розмірі 15 833, 33
грн., та податкова накладна № 873 від 25 січня 2001 року на загальну суму 96
000, 00 грн., у тому числі податку на додану вартість в розмірі 16 000, 00
грн., підписані Яковлевою К.В. і визнані рішенням Святошинського районного суду
м. Києва від 24 січня 2003 року недійсними, суди дійшли висновку, що ці
податкові накладні не відповідають вимогам законодавства, які до них
ставляться, і не можуть вважатись належним доказом на підтвердження
правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість, а
тому висновки акту перевірки № 47/26-08/13685815 від 11 листопада 2003 року
щодо завищення ДНВП «Дельта» податкового кредиту на 15 833, 33 грн. є
правомірними.

Однак з
таким висновком колегія суддів погодитись не може враховуючи наступне.

Відповідно
до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий
кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно
з підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат
виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Згідно
з підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»
датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата
здійснення першої з події:

або
дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або
дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Не
дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при
імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським
документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт
(послуг) (підпункт 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану
вартість»).

Таким
чином, згідно з положеннями Закону України «Про податок на додану вартість»
наявність належним чином оформлених податкових накладних чи митних декларацій
надають право платнику податку на включення сум податку на додану вартість до
податкового кредиту.

На
момент укладання договорів купівлі - продажу та дату видачі податкових
накладних № 65 від 25 січня 2001 року та № 873 від 25 січня 2001 року ПП «Три
Т» (продавець) перебувало в Єдиному державному реєстрі організацій та
підприємств України та на податковому обліку як платник податку на додану
вартість.

Відповідно
до положень підпункту 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану
вартість» зареєстровані платники податку мають право нараховувати податок на
додану вартість, складати та видавати податкові накладні.

Визнання
недійсними установчих документів ПП «Три Т» та подальше анулювання його
свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість у зв'язку з тим,
що фінансово-господарською діяльністю від імені підприємства займались
невстановлені особи, не тягне за собою само по собі недійсність всіх угод,
укладених ним з моменту державної реєстрації і до моменту виключення з
державного реєстру, та не позбавляє правового значення виданих за такими
господарськими операціями податкових накладних, тим більше цей факт не може
позбавити ДНВП «Дельта» право на включення сум податку на додану вартість за
цими накладними до податкового кредиту за умови факту здійснення господарської
операції та наявності належним чином оформлених накладних, оскільки відповідно
до положень п. 10.1 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість»
позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність
і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до
законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків
продавцем, порушення ним правил здійснення господарської діяльності та
наявність обставин державної реєстрації, які стали підставою для визнання
недійсними установчих документів та анулювання його свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість, за умови його необізнаності, що не
спростовано судами.

Відповідно
до ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної
інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і
правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми
матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Враховуючи
вищевикладене та положення ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову господарського
суду міста Києва від 11 листопада 2005 року та ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 15 березня 2006 року, постановити нове рішення, яким
визнати нечинним податкове повідомлення - рішення № /0/13685815 від
12 листопада 2003 року ДПІ у Святошинському районі м. Києва.

Керуючись
ст. ст. 160, ч. 2 ст. 162, 167, 220, 221, 223, 229, 230, 232, ч. 5 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу Державного науково - виробничого
підприємства «Дельта» задовольнити.

Постанову
господарського суду міста Києва від 11 листопада 2005 року та ухвалу Київського
апеляційного господарського суду від 15 березня 2006 року скасувати,
постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково.

Визнати
нечинним податкове повідомлення - рішення № /0/13685815 від 12 листопада
2003 року Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

Суддя - доповідач:
(підпис) Л.І. Бившева

Судді: (підпис) М.І. Костенко

(підпис) Н.Є. Маринчак

(підпис) Є.А. Усенко

(підпис) Т.М. Шипуліна

З
оригіналом згідно

Суддя Л.І. Бившева