Справа № К-1673/06
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2007-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2007 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного
суду України у складі:

головуючого:
Смоковича М.І.

суддів:
Весельської Т.Ф.

Горбатюка С.А.

Мироненка О.В.

Чумаченко Т.А.

при секретарі: Марушевському А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької
області від 31 січня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області
від 05 квітня 2005 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення
Енергодарської міської ради Запорізької області про стягнення заборгованості
щодо допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся
до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення
Енергодарської міської ради Запорізької області про стягнення заборгованості
щодо допомоги на оздоровлення.

Рішенням Енергодарського міського суду
Запорізької області від 31 січня
2005 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 05 квітня 2005 року рішення
Енергодарського міського суду Запорізької області від 31 січня 2005 року.

Не погоджуючись з постановленими у справі
судовими рішеннями, ОСОБА_1
звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій
посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та
процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної
інстанцій і постановити нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу управління праці та соціального захисту
населення Енергодарської міської ради Запорізької області зазначає, що рішення
Енергодарського міського суду Запорізької області від 31 січня 2005 року та
ухвала апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2005 року винесені без порушень норм
матеріального чи процесуального права, на підставі повного, всебічного та
об'єктивного розгляду обставин справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та
заперечення на неї, рішення судів щодо правильності правової оцінки обставин у
справі, застосування судами норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що
управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради
Запорізької області при нарахуванні позивачу
щорічних виплат на оздоровлення за
2004 рік виходило з положень
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постанови Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26.07.1996 року, згідно
з якими ОСОБА_1 підлягала виплаті щорічна допомога на оздоровлення як
учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський атомній електростанції
у розмірі 26,70 грн., встановленому зазначеною
Постановою Кабінету Міністрів України ще в 1996 році.

Однак, зазначений
висновок судів не відповідає вимогам
закону.

Судами встановлено,
що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції 2 категорії.

Згідно з частиною 2
статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах
повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» інвалідам 2-ї категорії щорічна допомога
на оздоровлення виплачується в розмірі - п'яти мінімальних заробітних плат.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати встановлено з січня
2004 року у розмірі 205 грн. на місяць, а з 1 вересня 2004 року - 237 гривень. .

Зі змісту норм
зазначеного Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» не
вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Слід зазначити, що встановлений ще в 1996
році Постановою Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих
років не
відповідає розміру такої допомоги, встановленому законами України.

Зокрема, розмір мінімальної заробітної
плати, відповідно до статті 89 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» з 1
січня 2004 року складав 205 грн. на
місяць, який згідно з внесеними Верховною Радою України змінами до Державного
бюджету України зростав кожен наступний рік.

При цьому, зазначені закони не містили
обмежень щодо застосування статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Таким чином,
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами, при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та стаття 89 Закону України від 27.11.2003 року
«Про Державний бюджет України на 2004 рік», а не Постанова Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Разом з тим, судами
не повно з'ясовані обставини, що мають істотне значення для справи.

Для вирішення спору у
даній справі судам необхідно перевірити
розмір заборгованості щодо допомоги на оздоровлення ОСОБА_1

Однак суди не
перевірили наведених обставин, а касаційний суд позбавлений можливості
встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні.

Згідно з
частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені
судом касаційної інстанції.

Виходячи з
наведеного, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню з
поверненням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для виконання
вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, перевірки всіх
доводів позивача і постановлення законного та
обґрунтованого рішення.

Керуючись статтями 220, 221, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 31 січня 2005 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 05 квітня 2005
року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до управління
праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької
області про стягнення заборгованості щодо допомоги на оздоровлення повернути на
новий судовий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення і оскарженню не підлягає, крім підстав, у строк та у порядку
передбаченому статтями 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: