Справа № 22а-575/2007
Суддя: Кварталова А.М.
Дата ухвалення: 2007-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22а-575/2007
Головуючий в 1 інстанції- суддя
Суддя-доповідач-
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 травня 2007
року
м. Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого -
Кварталової A.M.,

суддів - Галушко Л.А.,
Плавич Н.Д.,

при секретарі - Чебан Н.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області про стягнення
одноразової компенсації в сумі 11340,40 грн. та визнання дій протиправними, за
апеляційною скаргою управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області на постанову
Теплодарського міського суду Одеської області від 23 січня 2007 року ,-

встановила:

21.02.2006 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому
вказував, що відповідач Теплодарське управління праці та соціального захисту
населення в Одеській області -
безпідставно відмовлено йому
у перерахунку одноразової компенсації, яка виплачена в 2005 році - у сумі 189 грн.60 коп.

Тому ОСОБА_1 просив, визнати
неправомірними дії відповідача та стягнути з нього на його користь 9 770 грн.60 коп.

Представник
відповідача позов не визнала, посилаючись на те, що дійсно відповідно до ст.48
ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі Закону) прийнятого Верховною Радою
України від 28.02.1991 року №796-ХІІ, передбачено виплату одноразової
компенсації при встановленні 3 групи
інвалідності учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, але ст.62 цього ж Закону роз'яснює
порядок його застосування, який проводиться у порядку визначеному Кабінетом
Міністрів України, рішення якого є обов'язковим для виконання міністерствами та
іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно
від їх відомчої підпорядкованості та форми власності. Ст. 63 цього ж Закону
визначено, що фінансування вищевказаного Закону здійснюється з державного
бюджету.

Постановою
Теплодарського міського суду Одеської області від 23 січня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Суд
визнав дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого
комітету Теплодарської міської ради Одеської області по невиплаті ОСОБА_1
одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АБС -протиправними.

Стягнув з
управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Теплодарської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_1 одноразову
компенсацію в розмірі 6920 грн.40 коп.

В апеляційній
скарзі Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Теплодарської міської ради Одеської області просить скасувати рішення суду і
ухвалити нове , яким
відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом були
порушені норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам
справи.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши суддю -
доповідача, яка доповіла колегії суддів зміст оскаржуваного рішення, мотиви
і доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення на неї учасників процесу,
колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, визнано інвалідом третьої
групи від захворювання, пов'язаного з роботою по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильскої АЕС, а тому він має право на одноразову компенсацію в розмірі 6920 грн.40 коп. ( з урахуванням
виплаченої суми одноразової компенсації, визначеної положенням Постанови №836 в розмірі 189,60 грн.) відповідно
до вимог ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" прийнятого Верховною
Радою України від 28.02.1991 року №796-ХП, де передбачено виплату одноразової
компенсації при встановленні 3 групи інвалідності учаснику
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі ЗО мінімальних
заробітних плат. Тому він має право на одноразову компенсацію в розмірі 6920 грн.40 коп.

Колегія суддів
вважає, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно
визначив спірні правовідносини та закон, який їх регулює.

Згідно з
частиною 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Судами першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_1
є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1-ої категорії та
інвалідом 3-ої групи.

Відповідно до
статті 48 Закону № 796-Х11 щорічна
допомога інвалідам 3-ої групи виплачується у розмірі 30 мінімальних
заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на
моменти виплати (абзац 7
частини 4 статті 48 Закону №796-ХП).

Статтею 1 Закону України
"Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2005 рік" розмір
мінімальної заробітної плати з 01.11.
2004 року складав 237 грн., з 01.01.2006р.
складав-332 грн.

Зі змісту статті
1 цього Закону не
вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону №
796-ХІІ, а навпаки, статтею 2
Закону передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України здійснювати
застосування цих норм.

Слід зазначити,
що встановлений ще в 1996
році постановою КМУ №
836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не
змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України.
Зокрема, розмір мінімальної заробітної плати , відповідно до статті 1 Закону №
372-1У з 1 січня 2003 року складав 185 грн. на місяць, який згідно з внесеними
Верховною Радою України змінами до Державного бюджету України зростав кожен
наступний рік. З 01.12.2003р. -
205 грн., з 01.11.2004р.- 237
грн., з 01.01.2005р. -262
грн., з 01.04.2005р.- 290
грн., з 01.09.2005р. -332
грн.

При цьому,
вказані закони не містили обмежень щодо застосування статті 48 Закону № 796-ХІІ.
Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному
будь-яких рішень із цих питань не приймали, та виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні
даного спору, застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону №
796-ХІІ та стаття 1 Закону № 372-1 У, а не
постанова КМУ № 836.

Проаналізувавши
діюче національне законодавство, суд першої інстанції оцінив зміст Закону
України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" з точки зору його відповідності
Конституції України, яка згідно ст. 8
має найвищу юридичну силу. Виходячи із вимог ст. 22 Конституції України при
прийнятті нових Законів або внесенні змін до чинних законів держава не вправі
допускати звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, у тому числі і для
учасників ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції.

При цьому слід
виходити з правової позиції Конституційного Суду України, який неодноразово
розглядав питання щодо конституційності положень законів України про Державний
бюджет України у частині обмеження пільг, компенсацій і гарантій, на які
відповідно до чинного законодавства мають право окремі категорії громадян.

З таких підстав,
колегія суддів вважає, що положення Законів «Про Державний бюджет України», не
можуть бути застосовані , оскільки вони
суперечать нормам Конституції України про недопустимість звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів (ст.22 ч.3 Конституції України (254к/96-ВР).

Згідно ст. 17 ч.1 Закону
України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з
прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист
прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику
Європейського Суду як джерело права.

З таких підстав
висновки суду першої інстанції відповідають як нормам національного
законодавства, так і міжнародного -
ст.1 ч.1 Протоколу №1
до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною
законодавства України, і практиці Європейського Суду з прав людини, як джерелу
права.

Тому доводи у
скарзі про посилання на відсутність фінансових можливостей держави не можуть
бути прийняті до уваги.

Посилання
апелянта на те, що спеціальний Закон ,
тобто Закон України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, має
перевагу перед Законом України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" , не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки звуження змісту та обсягу прав шляхом прийняття
нових законів, внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не
допускається.

Оскільки правові
положення, які передбачають виплату одноразової компенсації при встановленні 3 групи
інвалідності учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в
розмірі ЗО мінімальних заробітних плат є чинним тобто не скасовані, не змінені,
і позивач, який є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС має право на її
одержання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати ці виплати.

З'ясувавши в
достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суд постановив рішення,
що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи все
вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення
суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарзі
доводи правильність висновків суду не спростовують, не можуть бути підставою
для його скасування.

За таких
обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без
зміни.

Керуючись ст.ст.
185,186, 195,198 ч.1п.1, 200, 205 ч. 1 п. 1,206, 254 КАС України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської
області ,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Теплодарської міської ради Одеської області - відхилити.

Постанову
Теплодарського міського суду Одеської області від 23 січня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом одного місяця з дня набрання законної сили до Вищого
адміністративного суду України.