Справа № 22-а-1689/07
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2007-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-1689/07
ряд.ст.зв. № 49
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
серпня 2007 року
м.Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

доповідача у справі судді Любашевського В.П.

суддів Довгополова
О.М.

Яворського
І.О.

секретаря судового засідання Ігнатищ М.В.

осіб, які взяли участь у справі:

від позивача - Сахарчук Андрій Андрійович -
представник, довіреність № 26 від 23.04.2007 року;

від відповідача 1 - Вакулі
В'ячеслав Вікторович - довіреність № 08/07 від 28 серпня 2007 року;

від відповідача 2 - не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за апеляційною скаргою Луцької
об'єднаної державної податкової інспекції

на постанову господарського суду Волинської
області від 07.05.2007 року у справі № 2/41-92А

за позовом Луцької об'єднаної державної податкової
інспекції

до Спільного українсько-словацького підприємства
акціонерного товариства закритого типу «Волиньпак», Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

про визнання угод недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
- Луцька об'єднана державна податкова інспекція звернувся у господарський суд
Волинської області з позовом до Спільного українсько-словацького підприємства
акціонерного товариства закритого типу «Волиньпак», Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (а.с. 2-3).

У позовній заяві
позивач просить суд: визнати недійсною письмову угоду від ІНФОРМАЦІЯ_1 на суму
44712.00 грн., укладену між ФОП ОСОБА_1. та Спільним українсько-словацьким
підприємством акціонерним товариством закритого типу «Волиньпак», та
застосувати наслідки визнання господарського зобов'язання недійсним,
передбачені ст. 208 ГК України, а саме: стягнути з ФОП ОСОБА_1. та Спільного
українсько-словацького підприємства акціонерного товариства закритого типу
«Волиньпак» все одержане ними за зобов'язаннями, тобто по 44712.00 грн. з
кожного в дохід держави (а.с.3-зворот).

Постановою
господарського суду Волинської області від 07.05.2007 року у справі №2/41-92А
(суддя - Л.О.Черняк) в позові Луцької об'єднаної державної податкової інспекції
до Спільного українсько-словацького підприємства акціонерного товариства
закритого типу «Волиньпак», фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про визнання
угод недійсними - відмовлено. Постанова суду першої інстанції, з посиланням на
Господарський кодекс України, Закон України «Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців», мотивована тим, що санкції, встановлені
ч.1 ст. 208 ГК України, не можуть застосовуватися за сам факт несплати коштів
(зборів, інших обов'язкових платежів) однією із сторін договору. За обставин
даної справи, правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для
застосування санкцій, передбачених ч.1 ст. 208 ГК України, необхідним є
наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства (а.с. 97-100).

Не погоджуючись
із рішенням суду першої інстанції від 07.05.2007 року у справі №2/41-92А,
вважаючи його необґрунтованим та таким, що прийняте із неправильним
застосуванням норм матеріального та процесуального права, позивач просить суд
апеляційної інстанції: постанову господарського суду Волинської області від
07.05.2007 року скасувати; постановити нове рішення, яким задовольнити позов
Луцької об'єднаної державної податкової інспекції, визнати недійсною письмову
угоду від ІНФОРМАЦІЯ_1 на суму 44712.00 грн., та застосувати наслідки визнання
господарського зобов'язання недійсним, передбачені ст. 208 ГК України, а саме:
стягнути з ФОП ОСОБА_1. та Спільного українсько-словацького підприємства
акціонерного товариства закритого типу «Волиньпак» все одержане ними за
зобов'язаннями, тобто по 44712.00 грн. з кожного в дохід держави (а.с. 105).
Доводи апеляційної скарги позивача мотивовані тим, що судом першої інстанції не
взято до уваги, що згідно Постанови господарського суду Волинської області від
13.02.2007 року, за позовом Луцької об'єднаної державної податкової інспекції
до СПД ОСОБА_1. та виконавчого комітету Луцької міської ради визнано недійсним
з моменту державної реєстрації свідоцтво про державну реєстрацію Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 та свідоцтво платника ПДВ №НОМЕР_1 з
моменту його видачі, та припинено його підприємницьку діяльність. Про
спрямованість умислу суб'єктів оспорюваної угоди на її укладення з метою, яка
суперечить інтересам держави і суспільства, на думку позивача, є факт неподання
податкової звітності ОСОБА_1. та підписання документів, пов'язаних із
фінансово-господарською діяльністю від імені ОСОБА_1. невстановленими особами.

За даних
обставин справи, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,
постанова суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав:

Відповідно до
ст. 207 Господарського кодексу України - господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин
з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч.1 ст.
234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Частиною 5 статті 203 ЦК України
передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Отже, необхідними
умовами для визнання угод недійсними є її укладення з метою, завідомо
суперечливою інтересам держави і суспільства, та наявність умислу хоча б у
однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. Однак, для прийняття
рішення про визнання угоди недійсною необхідно встановлювати, у чому конкретно
полягало завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення
угод, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, а також вину сторін у формі
умислу.

Наявність умислу
у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона) усвідомлювали або повинні були
усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася, і суперечність її мети
інтересам держави та суспільства, і прагнули або свідомо допускали настання
таких наслідків. Таким чином, для визнання зобов'язання таким, що вчинено з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, закон вимагає
наявність таких умов:

1 - вина
фізичних осіб, які підписували договір, що проявляється у формі умислу, який
спрямований на приховування доходів від оподаткування;

2 - такий умисел
повинен виникнути до моменту укладення договору;

3 - мета
укладення такого договору - приховування доходів від оподаткування.

Відсутність хоча
б однієї з них не дає підстав стверджувати, що зобов'язання вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави.

Як убачається із
матеріалів справи, судом першої інстанції не встановлено зазначених умов, а
апелянтом не доведено, що на момент здійснення правочину (укладення угоди) та
його виконання відповідачі мали намір на укладення правочину всупереч інтересам
держави або суспільства.

Відповідно до ч.2 ст. 50 ЦК України, фізична особа здійснює своє право на
підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку,
встановленому законом.

Частина 2 ст. 43 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб,
та фізичних осіб - підприємців» передбачає, що за відсутності підстав для
відмови у проведенні державної реєстрації фізичної особи - підприємця,
державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про
проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця на підставі
відомостей реєстраційної картки на проведення державної реєстрації фізичної
особи - підприємця.

Дата внесення до
Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної
особи - підприємця є датою державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

Згідно ч.3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб,
та фізичних осіб - підприємців» фізична особа позбавляється статусу підприємця
з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Одночасно, законодавець не пов`язує визнання господарських угод недійсними
з несплатою сторонами угод податків або інших обов'язкових платежів.

Таким чином, на
момент укладення договору купівлі-продаж, ОСОБА_1. був зареєстрованим належним
чином як фізична особа - підприємець, та наділений всіма повноваженнями щодо
здійснення підприємницької діяльності, а тому доводи апеляційної скарги
позивача, що судом першої інстанції не взято до уваги, що згідно Постанови
господарського суду Волинської області від 13.02.2007 року, за позовом Луцької
об'єднаної державної податкової інспекції до СПД ОСОБА_1. та виконавчого
комітету Луцької міської ради визнано недійсним з моменту державної реєстрації
свідоцтво про державну реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_2 та свідоцтво платника ПДВ № НОМЕР_1 з моменту його видачі, та
припинено його підприємницьку діяльність, є таким, що не ґрунтуються на нормах
чинного законодавства.

Згідно ч.4 ст. 51 КАС України, суд не приймає відмови позивача від
адміністративного позову, визнання адміністративного позову відповідачем і не
визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують
чиї-небудь права, свободи чи інтереси. Враховуючи, що заява про визнання позову
та апеляційної скарги, викладена у поясненні ОСОБА_1., суперечить вказаним
нормам законодавства, тому судом не приймається.

Враховуючи
наведене, колегія суддів прийшла до переконання, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини справи, і з дотриманням норм матеріального та
процесуального права ухвалено постанову господарського суду Волинської області
від 07.05.2007 року у справі № 2/41-92А.

З огляду на
викладене, керуючись ст.ст.
160, 198, 202, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції на постанову
господарського суду Волинської області від 07.05.2007 року у справі № 2/41-92А
залишити - б е з з а д о в о л е н н
я, а постанову суду - б е
з з м і н.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подання касаційної
скарги, безпосередньо до адміністративного суду касаційної
інстанції протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Судді
В.П. Любашевський

О.М.
Довгополов

І.О.
Яворський