Справа № К-9137/06/К-14424/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2007-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2007

№ К-9137/06,
К-14424/06

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

Карася О.В. (головуючого), Брайка А.І.,
Голубєвої Г.К., Рибченка
А.О., Федорова М.О.

при секретарі: Міненко О.М.

за участі представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні
скарги ДПІ у
Куйбишевському районі м. Донецька і ТОВ «Бімекс» на постанову Господарського
суду Донецької області від 16.11.2005 та ухвалу Донецького апеляційного
господарського суду від 27.12.2005 по справі № 2/281 а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бімекс-2000»

до Державної
податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позовні вимоги (з уточненням) про визнання
недійсними податкових повідомлень-рішень відІНФОРМАЦІЯ_1

Постановою Господарського суду Донецької області від
16.11.2005, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного господарського
суду від 27.12.2005 по справі № 2/281 , позовні вимоги задоволені частково.
Визнано частково нечинним податкове повідомлення-рішення від 16.08.2005 №
НОМЕР_1 щодо виявлення заниження податку на прибуток підприємства 243 100 грн.
основного платежу та 68 720 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Визнано
повністю нечинними податкові повідомлення-рішення НОМЕР_2-НОМЕР_3, яким
виявлене завищення від'ємного значення чистої суми зобов'язань з ПДВ в лютому
2004 року на суму 949 грн. та ІНФОРМАЦІЯ_2, яким виявлено заниження ПДВ
загальною сумою 347 061 грн., у тому числі 231 374 грн. основного платежу, та
115 687 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, Позивач
(далі - ТОВ) та Відповідач (далі - ДПІ) подали касаційні скарги до

Касаційна скарга ТОВ обґрунтована тим, що суд першої
інстанції у своїй постанові зазначив, що позивач не довів використання послуг,
які були надані ОСОБА_2., у власній господарській діяльності відповідно до
п.5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Із чого
ТОВ робить висновок, що суди першої та апеляційної інстанцій погоджуються з
тим, що факт отримання Позивачем маркетингових послуг мав місце. Але це
відбулося після укладення договору між Позивачем та ДП. Але цей факт не
оспорюється Позивачем. Саме вказані маркетингові послуги сприяли поставці
конвеєра та машини. З огляду на це, є цілком правомірним включення до валових
витрат сум, які сплачені ОСОБА_2., на підставі п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

І тому враховуючи все зазначене в касаційній скарзі, ТОВ
просить постанову Господарського суду Донецької області від 16.11.2005 та
ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 27.12.2005 по справі №
2/281 а скасувати і позов задовольнити повністю.

Касаційна скарга ДПІ обґрунтована тим, що при винесенні
ухвали та постанови судами порушені норми матеріального та процесуального
права, а саме: 1) пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану
вартість»; 2) ст. 658, ч. 2 ст. 712 ЦК України в частині незастосування судами
цих норм при вирішенні спору; 3) ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства
України. Із чого ДПІ робить висновок про те, що рішення судів постановлені без
урахування ряду обставин, що мають суттєве значення для вирішення справи. І
тому враховуючи все зазначене в касаційній скарзі, просить постанову
Господарського суду Донецької області від 16.11.2005 та ухвалу Донецького
апеляційного господарського суду від 27.12.2005 по справі № 2/281 а скасувати і
відмовити в позові.

Сторони надали заперечення на касаційну скаргу відповідно.

Як зазначено в судових рішеннях - ДПІ провела
документальну позаплановану документальну перевірку з питань правильності
обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум ПДВ та податку на прибуток
ТОВ за період з 25.02.2003 по 01.10.2004 на підставі постанови слідчого СВ ПМ
СДПІ у м. Донецьку від 14.03.2005, про що складено Акт від 25.03.2005 №
25/26-31055086 та після адміністративного оскарження винесено податкові
повідомлення-рішення від 16.08.2005:

№ НОМЕР_1, яким на підставі п.п. „б" 4.2.2 п. 4.2
ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами», п.п.5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток в сумі 316 820 грн., у тому числі основний
платіж - 248 100 грн. та штрафні санкції - 68 720 грн.

НОМЕР_2-НОМЕР_3, яким на підставі п.п. „б" 4.2.2
п.4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», п.п.7.2.1 та
п.п.7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» виявлене
завищення від'ємного значення чистої суми зобов'язань з ПДВ в лютому 2004 року
на суму 949 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2, яким на підставі п.п. „б" 4.2.2 п.4.2
ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами», п.п.7.2.1 та п.п.7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону України «Про податок на додану вартість» виявлене заниження ПДВ в
розмірі 347 061 грн., у тому числі: основних платіж - 231 374 грн., 115 687
грн. - штрафна санкція.

Підставою перевірки стало те, що "матеріалами кримінальної
справи №106-24359 та надані ТОВ первинні документи не підтверджують факт
здійснення господарської операції по придбанню ТОВ конвеєра СП 2.02. 000-03
4x55 кВТ, аналог СП 250.12.54. без рештаків та ланцюга (привідна головка 4x55
кВТ 2шт., перехідна секція 2шт, ЗІП 1шт) у ТОВ «Донпромзбут».

Дослідивши позовні вимоги та фактичні обставини справи -
суд першої інстанції встановив, що між ТОВ «Бімекс-20002 (Покупець) та ТОВ
«Донпромзбут» (Постачальник) укладено договір постачання від 02.02.2004 на
продукцію виробничо-технічного призначення.

Факт отримання ТОВ «Бімекс-2000» продукції на суму 1 078
350,32 грн. (у т. ч. ПДВ - 179 725,05 грн.) підтверджується даними
бухгалтерського обліку, видатковими та податковими накладними

Після чого ТОВ було реалізовано придбану продукцію
виробничо-технічного призначення шляхом укладення та виконання договору
поставки від 05.02.2004 № 107-02т/1-317ГП з ДП «Ровенькиантрацит».

Також між ТОВ (Замовник) та СПД ОСОБА_2. (Виконавець)
укладено договір про надання маркетингових послуг від 05.04.2004 № 05/04,
відповідно до якого СПД ОСОБА_2. Відповідно до акту приймання-передачі від
28.07.2004 і звіту до нього було запропоновано поставку конвеєра СП-250
12-54200м 4x55 кВТ та погрузочної машини 2ПНБ2Б ДП «Ровенькиантрацит», яку було
здійснено згідно специфікації від 28.05.2004 № 5 до угоди від 05.02.2004 №
107-02т/1-317ГП. Сума винагороди за надані послуги склала 20 000 грн.

Постанова місцевого господарського суду мотивована тим,
що ДПІ, поклавши в основу донарахування податку на прибуток припущення щодо
можливості здійснення певних господарських операцій по факту придбання товарів,
не врахував, що цей товар був предметом продажу у цих же податкових періодах.
Суд визнав, що ДПІ не було досліджено та оцінено платіжних документів. Рішення
також обґрунтовано тим, що порушень ведення бухгалтерського обліку ДПІ не
встановлено як під час перевірки, так і під час розгляду справи.

В той же час ТОВ не доведено використання маркетингових
послуг у власній господарській діяльності відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку підприємств». При цьому, оскільки
формування валових витрат за спірними господарськими операціями було
правомірним, то і правила включення сплачених за наслідками придбання сум ПДВ
відповідно до приписів п.п.7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» позивачем дотримані.

В рішенні суду також вказано, що висновок ДПІ стосовно
формування позивачем податкового кредиту за податковими накладними від
25.04.2004 № 73991 та від 02.02.2004 № 11/1 спростовується наданням ТОВ
зазначених податкових накладних, у яких визначені індивідуальні податкові
номери «Продавців» - ДП «Ровенькиантрацит» та ТОВ «Донпромзбут», які
співпадають з індивідуальним номером підприємства, зазначеного в договорі постачання
та на всіх первинних документах, що підтверджується матеріалами справи.

Із зазначеним обґрунтуванням суд апеляційної інстанції погоджується
повністю.

Перевіривши правильність застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної
оцінки обставин справи, доводи касаційних скарг, заперечення на них, пояснення
представника відповідача, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу пп. 5.1. ст. 5 Закону України від 28.12.1994 № 334 «Про
оподаткування прибутку підприємства»в редакції від 22.05.1997 № 283 валові
витрати виробництва та обігу - сума будь-яки витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних я компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого використання у власній господарської
діяльності.

Таким чином щодо податкового повідомлення-рішення №
НОМЕР_1, яке визнано частково нечинним щодо виявлення заниження податку на
прибуток у розмірі 243 100 грн. основного платежу та 68 720 грн. штрафних
(фінансових) санкцій - суди правомірно застосували норму вищезазначеної ст. 5
Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства», оскільки при
оподаткуванні певних господарських операцій по факту придбання товарів потрібно
враховувати, чи не був цей товар предметом продажу у цих же податкових
періодах.

А оскільки не встановлено порушень ведення
бухгалтерського обліку і всі первинні документи складені відповідно до положень
ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в
Україні», тому формування валових витрат за спірними господарськими операціями
було судами законно визнано правомірним.

При цьому неврахування суми по отриманих маркетингових
послугах, які мали місце після укладення договору від 05.02.2004 №
107-02т/1-317ГП між ТОВ та ДП «Ровенькиантрацит» було правомірним у
відповідності до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств», так як зазначені маркетингові послуги не були використані в
подальшому у власній господарській діяльності. Зазначене спростовує
обґрунтування касаційної скарги позивача повністю.

Досліджуючи правомірність винесеного податкового
повідомлення-рішення НОМЕР_2-НОМЕР_3 за виявлене завищення від'ємного значення
чистої суми зобов'язань з ПДВ в лютому 2004 року на суму 949 грн. суди
правомірно застосували п.п.7.4.5 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин),
відповідно до якої не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких
витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними. У разі,
коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються
непідтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим
підпунктом документами.

Щодо податкового повідомлення-рішення ІНФОРМАЦІЯ_2, яким
виявлене заниження ПДВ в розмірі 347 061 грн., (у т. ч. основних платіж - 231 374 грн., 115 687 грн.
- штрафна санкція) ДПІ встановило порушення п.п.7.2.1 та п.п.7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону України «Про податок на додану вартість» а саме - індивідуальні
податкові номери, які визначені в податкових накладних, не належать продавцю.

В силу пп. 7.2.1. ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168 «Про
податок на додану вартість» - платник податку зобов'язаний надати покупцю
податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками встановлені
реквізити. Судами були досліджені податкові накладні, видані контрагентами
позивача, із яких було встановлено, що визначений індивідуальний податковий
номер ДП «Ровенькиантрацит» НОМЕР_4 співпадає з індивідуальним номером
підприємства, що зазначений в договорі постачання. А індивідуальний податковий
номер ТОВ «Донпромзбут» НОМЕР_5 співпадає з індивідуальним номером підприємства,
що зазначений на всіх первинних документах, що підтверджується матеріалами
справи. Тобто таким шляхом суди правомірно прийшли до висновку, що податковий
кредит сформований позивачем за податковими накладними відповідає до вимог
п.п.7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно аналізуючи наведені норми Закону України «Про
податок на додану вартість» та Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств», які спростовують доводи касаційних скарг стосовно неправильного
застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, встановлено,
що суди першої та другої інстанцій правильно дослідили обставини справи та
винесли постанову та ухвалу з дотриманням норм матеріального і процесуального
права, які не підлягають скасуванню, відповідно касаційні скарги не підлягає
задоволенню.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. ст. 160, 220,
221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бімекс» та Державної податкової інспекції у
Куйбишевському районі м. Донецька залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду Донецької області від
16.11.2005 та ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 27.12.2005
по справі № 2/281 а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними
ст. ст. 237-239 КАС України.

Головуючий О.В.
Карась

Судді А.І.
Брайко

Г.К.
Голубєва

А.О.
Рибченко

М.О.
Федоров