Справа № 22а-1069/07
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2007-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
Головуючий суддя у 1-ій Категорія стат.обліку - 14
інстанції - Дивляш О.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

«09»
серпня 2007 року
місто Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого: Сафронової С.В. (доповідача)

суддів:
Поплавського В.Ю.

Уханенко С.А.

при секретарі

судового засідання: Портненко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Південної міжрайонної державної податкової інспекції в
м.Кривому Розі на постанову Дзержинського районного суду у
м.Кривому Розі від 22 грудня 2006 року

у адміністративній справі № 2а-272/06 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до
Південної міжрайонної державної податкової інспекції в м.Кривому Розі та
Державної податкової адміністрації України „про відмову проставити в паспорті
відмітку про право здійснювати будь-які
платежі без індивідуального ідентифікаційного номера, здійснювати податковий
облік за раніше встановленими формами обліку, та звільнення від індивідуального
ідентифікаційного номера, шляхом виключення індивідуального ідентифікаційного номера
і всієї інформації з інформаційного фонду Державного реєстру та Державного
реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів” -

в с т а н о в и л а:

В період з серпня місяця по листопад
2006 року позивачі, кожен окремо, звернулися до суду з позовами до Південної
МДПІ у м.Кривому Розі та ДПА України, в яких посилаючись на порушення їх прав
та норм Конституції України, просили кожен окремо для себе: визнати
неправомірною бездіяльність відповідачів щодо відмови зберегти раніше
встановлену форму обліку платників податків і інших обов'язкових платежів без
застосування індивідуального ідентифікаційного номеру, поставити в паспортах
відмітку про право здійснювати будь-які платежі без індивідуального
ідентифікаційного номеру, завірену підписом відповідальної особи та гербовою
печаткою МДПІ. Одночасно, позивачами були заявлені вимоги про зобов'язання
Південної МДПІ Кривого Рогу виключити з інформаційного фонду Державного реєстру
відомості про їх індивідуальні ідентифікаційні номери і загальні відомості про
кожного із них та зобов'язання Південної МДПІ м.Кривого Рогу знищити облікові
карти ф.№ 1ДР, на підставі яких були внесені данні про привласнення їм
індивідуальних ідентифікаційних номерів, а також загальні відомості про них в інформаційному
фонді Державного реєстру Південної МДПІ в м.Кривому Розі та Державної
податкової адміністрації України. Державну податкову адміністрацію України
позивачі просили суд зобов'язати виключити їх індивідуальні ідентифікаційні
номери і всю інформацію про них з Державного реєстру фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових платежів
та повідомити їх у встановлені терміни
письмовою відповіддю про виключення всієї інформації з Державного реєстру,
включаючи прізвище, ім'я по-батькові, ідентифікаційний номер та всю пов'язану з
ними інформацію. Крім того, позивачі просили суд зобов'язати Південну МДПІ
м.Кривого Рогу зробити в їх паспортах відмітку
наступного змісту: „Має право
здійснювати будь-які платежі без
індивідуальна ідентифікаційного номера” та завірити її підписом відповідальної
особи і гербовою печаткою Південної МДПІ, а також зберегти за ними раніше
встановлену форму обліку платника податків та інших обов'язкових платежів без
застосування індивідуального ідентифікаційного номера, і зобов'язати
відповідачів утриматися від вчинення антиконституційних дій щодо збирання,
зберігання, використання та поширення про них конфіденційної інформації.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Південна МДПІ у м.
Кривому Розі посилаючись на порушення норм матеріального права, просить
скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачам у
задоволені заявлених позовів.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог та правильність застосування судом норм
матеріального права, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова
суду скасуванню з постановленням нової постанови по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі в
різні місяці та роки зверталися до Південної МДПІ у
м.Кривому Розі з письмовими заявами про
виключення інформації про них з Державного реєстру та звільнення їх від
ідентифікаційного номеру і проханням проставити відмітки в паспорті про право
здійснювати податковий облік за раніше встановленими формами обліку без
застосування індивідуального ідентифікаційного номеру. Кожен із позивачів
отримував своєчасно відповідь з Південної МДПІ у м. Кривому Розі, з роз'ясненням
порядку внесення відміток до їх паспортів щодо ідентифікаційного номеру.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 , ОСОБА_4,
ОСОБА_5,ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем по справі Південною МДПІ у відношенні до позивачів були допущенні порушення їх прав
та свобод, що передбачені Конституцією України, закріплені в законах України та
міжнародних угодах, згоду на які надано Верховною Радою України, а саме вимог
ст.24, ст.35 Конституції України та ч.2 ст.1 Закону України від 22.12.1994 №
320/94-ВР "Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших
обов'язкових платежів" (із змінами та доповненнями).

Суд першої інстанції визнав, що позивачі за діючим законодавством мають
право зберегти за собою раніше встановлену форму обліку платників податків і
інших обов'язкових платежів без застосування індивідуального ідентифікаційного
номеру та отримати відмітку в своїх паспортах про це право. Інші вимоги
позивачі, суд першої інстанції також визнав обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню, оскільки

Не заперечуючи проти вищенаведених прав позивачів, колегія суддів вважає,
що судом першої інстанції при вирішенні
адміністративного спору було неповно з'ясуванно обставин, що мають значення для справи, а також були
допущені порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом
на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Вимоги процесуального закону до змісту постанови суду першої інстанції
викладені у ст.163 КАС України, якою зокрема передбачено, що в мотивувальній
частині такої постанови зазначаються встановлені судом обставин із посиланням
на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких
суд виходив при
прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Зазначені вимоги процесуального закону по даній справі судом першої
інстанції не дотримані: не наведені мотиви, з яких суд виходив при постановлені
рішення по справі окремо стосовно позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ні положення
закону, яким він керувався. Не наведені мотиви, за наявності яких визначився за
можливе без відповідного клопотання позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10.,
задовольнити їх вимоги, які заявлені поза межами строку звернення до
адміністративного суду за захистом своїх прав.

Розглянувши в одному провадженні заяви всіх позивачів одночасно, суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що лише ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до адміністративного суду в межах
річного процесуального строку, а іншими позивачами строк звернення до суду за
захистом своїх прав був пропущений, при цьому позивачами не заявлялося
клопотання про поновлення строку звернення
до суду, також як і не наводилися причини його пропуску.

Так, ОСОБА_1 зверталася з заявою до Південної
МДПІ у м. Кривому Розі 10.10.2006 р., відповідь отримала 10.10.2006 р., яку не
прийняла до уваги та 20.11.2006 р. звернулася до суду, а ОСОБА_2 насилала до Південної МДПІ у м. Кривому Розі заяву 26.09.2006 р., та
отримавши відповідь 26.09.2006 р., звернулася до суду 20.11.2006 р.

Інші
позивачі по справі звернулися до суду за захистом своїх прав з пропуском
встановленого законом строку, так:
ОСОБА_3. зверталася з заявою до Південної
МДПІ у м. Кривому Розі 13.09.2004 р., відповідь отримала 27.09.2004 р., а але
звернулася до суду лише 12.09.2006 р.; ОСОБА_4. заява до Південної МДПІ у м. Кривому Розі подавалася 13.09.2004 р. ,
відповідь була отримана 27.09.2004 р., але звернення до суду відбулося лише
12.09.2006 р.; ОСОБА_5 подавала заяву до Південної
МДПІ у м. Кривому Розі 13.09.2004 р., відповідь отримала 27.09.2004 р., а
звернулася до суду 12.09.2006 р.; ОСОБА_6 подавав заяву до Південної МДПІ у м.
Кривому Розі - 10.12.2004 р. , відповідь отримав 17.12.2004 р., а звернувся до
суду лише 22.08.2006 р.; ОСОБА_7 до Південної
МДПІ у м. Кривому Розі подавала заяву 10.12.2004 р., отримала відповідь 17.12.2004
р., а звернення до суду відбулося з пропуском строку 22.08.2006 р.; ОСОБА_11
звертався до Південної МДПІ у м. Кривому Розі у лютому 2005 р., відповідь
отримав 17.02.2005 р., а звернувся до
суду 22.08.2006 р.; ОСОБА_10. до Південної
МДПІ у м. Кривому Розі подавала заяву
26.01.2005 р., відповідь отримала
17.02.2005 р., але звернулася до суду
лише 20.11.2006 р; ОСОБА_6 до Південної
МДПІ у м. Кривому Розі надсилала заяву від 15.03.05 р., відповідь отримала
07.02.2005 р., а з захистом своїх прав звернулася до суду лише 20.11.2006 року
.

У відповідності з ч.1 от.248 ЦПК України (1963р.), яка діяла на час
звернення позивачів з заявами до Південної МДПІ у м. Кривому Розі , скаргу на дії чи бездіяльність посадової
особи можна було подати до суду у двомісячний
строк з дня, коли особі стало відомо про порушення її прав, чи законних
інтересів.

Таким чином, оскільки позивачі ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9 ОСОБА_10.,
відповіді Південної МДПІ у м. Кривому Розі про відмову в задоволенні їх
заяв отримували тоді ж у 2004 р., 2005 р., тобто тоді їм стало відомо про
порушення їх прав, вони повинні були звернутися до суду у 2-х місячний строк..

Питання про поновлення пропущеного строку для подання позову судом не
вирішувалось і позивачі з таким клопотанням до суду не зверталися.

Враховуючи, що строк звернувся зі скаргою до суду в порядку ст.248 ЦПК
України (1963 р.) є процесуальним строком, на нього поширюється правила от.85
ЦПК України (1963 р.), а тому скарги (позовні заяви), подані після закінчення
відповідного строку, залишаються без
розгляду. Це ж передбачено і ст.100 КАС України.

Отже, рішення суду по справі, в оскаржуваній частині, підлягає скасуванню з
залишенням без розгляду позовів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10.

Стосовно заявлених ОСОБА_1
та ОСОБА_2 позовних вимог, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення без врахування норм
матеріального права, якими регулюються спірні відносини та не прийняв до уваги,
що позивачі не позбавлені можливості звернутися до податкових органів для
отримання відповідної довідки, яка дає можливість проставити відповідну
відмітку в їх паспортах та перейти на облік платежів та податків без
ідентифікаційного номера за раніше встановленою формою.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1. та ОСОБА_2, судом першої інстанції не
прийнято до уваги, що оскільки Законом
України "Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та
інших обов'язкових платежів" не було визначено механізм його реалізації,
зокрема по внесенню відміток в паспорт про право осіб здійснювати будь-які
платежі без ідентифікаційного номера, то цей механізм було визначено спільним
Наказом ДПА України і МВС України від 19 жовтня 2004 року № 602/1226 "Про
затвердження порядку внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо
ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших
обов'язкових платежів", який зареєстровано Міністерством Юстиції України
20 жовтня 2004 року за № 1345/4944

Відповідно до пункту 1.5 Порядку порядку внесення відмітки до паспорта
громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника
податків та інших обов'язкових платежів - визначено, що особа, яка через свої
релігійні або інші переконання відмовляється від ідентифікаційного номера, у
разі наявності в неї ідентифікаційного
номера повідомляє у формі заяви орган державної податкової служби за своїм
місцем реєстрації.

Приймаючи до уваги вищенаведене та враховуючи, що позивачі були повідомлені про вимоги чинного законодавства стосовно вирішення поставлених
ними у заяві питань і запрошувалися відповідачем
звернутися до державної податкової служби по місцю свого проживання, але не
зверталися, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення їх
позовних вимог і вважає їх звернення до суду передчасним.

На
підставі наведеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог і ухвалює про відмову
у позові за безпідставністю.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205 КАС України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Південної міжрайонної державної податкової інспекції в
м.Кривому Розі - задовольнити, а постанову Дзержинського районного суду у
м.Кривому Розі від 22 грудня 2006 року - скасувати

Відмовити у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_10до
Південної міжрайонної державної податкової інспекції в м.Кривому Розі та
Державної податкової адміністрації України „про відмову проставити в паспорті
відмітку про право здійснювати будь-які
платежі без індивідуального ідентифікаційного номера, здійснювати податковий
облік за раніше встановленими формами обліку, та звільнення від індивідуального
ідентифікаційного номера, шляхом виключення індивідуального ідентифікаційного номера
і всієї інформації з інформаційного фонду Державного реєстру та Державного
реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів” .

Постановила суду у повному обсязі
буде виготовлена 14 серпня 2007 року

Постанова суду може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з часу виготовлення повного тексту.

Судді