Справа № 22-а-904/07
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2007-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21 червня 2007 року справа № 22-а-904/07

зал судового засідання № 3 у
приміщенні суду за адресою: м. Донецьк,
бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Ляшенка Д.В.

Сіваченка
І.В.

при секретарі судового засідання

Грішаєвій
Л.П.

за участю представників:

від позивача:

ОСОБА_2 - за дов. від 14.12.2006р.

від відповідача:

Звягінцева С.М. - за дов. від 06.06.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Управління
Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області

на постанову Старобільського районного суду Луганської
області

від

29 березня 2007 року

по адміністративній справі

№ 2а-87/2007 (суддя Л.І. Коробенко)

за позовом

ОСОБА_1 м. Старобільськ

до

Управління
Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області

про

визнання дій
відповідача неправомірними та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок
раніше призначеної пенсії

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Старобільського районного
суду Луганської області від 29 березня 2007 року задоволені позовні вимоги
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі
Луганської області (надалі - Управління), визнані протиправними дії Управління
щодо залишення без задоволення звернення ОСОБА_1 від 09.01.2007р. щодо
перерахунку розміру його пенсії, зобов'язано Управління здійснити перерахунок
та виплату державної пенсії призначеної ОСОБА_1, з 01.11.2006р. у розмірі 2928
грн. - 8 мінімальних пенсій за віком, з розрахунку - 366 грн., а з 01.01.2007р.
у розмірі 3040 грн. - 8 мінімальних пенсій за віком, з розрахунку - 380 грн., а
також здійснити перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю з 01.11.2006р. у розмірі 274 грн. 50 коп. - 75% мінімальної
пенсії за віком з розрахунку 366 грн., а з 01.01.2007р. у розмірі 285 грн. -
75% мінімальної пенсії за віком з розрахунку 380 грн. (арк. справи 47-48).

Постанова, виходячи із конституційних
засад та приписів спеціального Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого
1991 року № 796-12 (з наступними змінами та доповненнями), вмотивована
необхідністю їх застосування у межах спірних відносинах та помилковим
застосуванням відповідачем при обчисленні пенсій по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, внаслідок Чорнобильської катастрофи,
розміру мінімальної заробітної плати 19 грн. 91 коп., затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України „Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету” від 3 січня 2002 року № 1.

В апеляційній скарзі (арк. справи 51-53)
відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову
постанову про відмову в задоволенні вимог позивача.

Позивач проти апеляційної скарги
заперечує, просить постанову суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Апеляційний розгляд справи здійснювався
без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до
пункту 2-1 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу
адміністративного судочинства України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши
доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, належить
(віднесений) до першої категорії як особа, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 6
жовтня 1992 року (арк. справи 35).

Позивачу призначена пенсія по
інвалідності, внаслідок встановлення 2 групи інвалідності, причина інвалідності
пов'язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що
підтверджується довідкою МСЕК (арк. справи 36).

9 січня 2007 року позивач звернувся до
Управління із заявою про призначення йому пенсії у розмірі, встановленому
частиною 4 статті 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

8 лютого
2007 року начальник Управління листом НОМЕР_2 відмовив позивачу у
перерахунку призначеної пенсії з огляду на відсутність підстав такого
перерахунку та правомірність визначення розміру пенсії позивачу (арк. справи
32-33).

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня
2003 року за № 1058-4, який відповідно до його преамбули визначає принципи,
засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Абзацом
другим преамбули передбачено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до
цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що умови, норми та
порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне
забезпечення.

Право громадян України на отримання
пенсійних виплат та соціальних послуг визначене статтею 8 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”. Пунктом 2 частини 1 статті
8 цього Закону таке право закріплене за особами, яким до дня набрання чинності
цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України „Про пенсійне
забезпечення” (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне
довічне утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на
призначення пенсії за Законом України „Про пенсійне забезпечення” - за умови,
якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших
джерел.

Право вибору пенсійних виплат передбачене
статтею 10 зазначеного Закону, і означає, що особі, яка має одночасно право на
різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором, особі, яка
має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її
вибором.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” (надалі спеціальний закон), оскільки відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Розділ 8 даного Закону передбачає правила
призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1,
2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних
категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну
пенсію.

Стаття 50 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних
розмірах, зокрема інвалідам 2 групи - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону здійснюється
повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника. Зазначені норми
розповсюджуються на позивача як віднесеного до категорії 1.

Частина перша та друга даної статті
передбачає призначення пенсії за бажанням громадянина із заробітку, одержаного
за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування
фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, але у всіх
випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за
роботу в зоні відчуження у наведених роках не може перевищувати 3,0 тис. грн.

Частина третя зазначеної статті (із
змінами, внесеними згідно із Законом № 3108-4 від 17 листопада 2005 року)
визначає, що обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання (у спірних відносинах має місце
захворювання) внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони
відчуження проводиться на загальних підставах відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” (загальний закон), у якому
призначення пенсій по інвалідності визначено розділом 4.

Частиною 1 статті 33 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” визначені розміри пенсії по
інвалідності залежно від групи інвалідності. Для інвалідів другої групи такий
розмір складає 90 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27
і 28 цього Закону.

Зазначене посвідчує, що після внесення
змін у частину 3 статті 54 спеціального закону (17 листопада 2005 року),
обчислення і призначення пенсії по інвалідності здійснюється за правилами
загального закону, внаслідок чого розмір пенсії по інвалідності поставлений в
залежність від розміру пенсії за віком, обчисленої за нормами загального
закону.

Колегія судів не приймає посилання
відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений абзацом 1
частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених
згідно з цим Законом, з огляду на те, що зазначена стаття частиною третьою
доповнена Законом України № 2505 від 25 березня 2005 року (набрав чинності 31
березня 2005 року), тоді як частина третя статті 54 Закону України „Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” змінена Законом України від 17 листопада 2005 року №
3108-15 (набрав чинності 13 грудня 2005 року). Саме неврахування
відповідачем зазначених змін стало однією з причин хибного висновку щодо
неможливості застосування стосовно позивача норм абзацу 1 статті 28 загального
закону в частини визначення мінімального розміру пенсії за віком на рівні
прожиткового мінімуму.

Частина 4 статті 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо
яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по
2 групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Приписи зазначеної норми
співпадають з приписами пункту 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1997 року № 523 (з наступними змінами
та доповненнями).

Колегія судів зазначає, що цією нормою
визначений для даної категорії нижчий
розмір державної пенсії.

Посилання відповідача на частину 5 статті
54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, якою визначено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії
у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок чого відповідач керувався
розміром 19 гривень 91 копійка, визначеним Кабінетом Міністрів України, зокрема
постановою № 1 від 3 січня 2002 року „Про підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного бюджету”, (а з 1 вересня 2004 року - 22 грн.
30 коп.), колегія судів не приймає, оскільки ототожнювати порядок і розмір в
силу різного правового навантаження цих визначень неможливо. Якщо „порядок”
відповідає на питання „як, яким чином”, то „розмір” - „скільки”.

Наведена частина статті викладена із
змінами згідно із Законами України № 2532-12 від 1 липня 1992 року, та №
3285-12 від 17 червня 1993 року (в редакції Закону № 230/96 від 6 червня 1996 року),
тоді як частина третя, яка визначає обчислення і призначення пенсії по
інвалідності змінена Законом № 3108-15 від 17 листопада 2005 року (набрав
чинності 13 грудня 2005 року) і регулює безпосередньо правила обчислення пенсій
за нормами статті 54 спеціального закону.

Правовою підставою позовних вимог є частина
3 статті 67 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” якою зазначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір
пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, у тому числі віднесеним до
категорії 1. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму,
закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування
при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий
рівень, дає Закон України „Про прожитковий мінімум” від 15 липня 1999 року №
966-14. Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25
березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною
Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери
розповсюдження.

Прожитковий мінімум на 2006 рік
відповідно до статті 65 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік”
(газета „Урядовий кур'єр” від 30 грудня 2005 року) на одну особу, яка втратила
працездатність, в розрахунку на місяць складає: з 1 січня - 350 гривень, з 1
квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 366 гривень.

Статтею 62 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2007 рік” від 19 грудня 2006 року № 489-5, що набрав чинності
з 1 січня 2007 року („Урядовий кур'єр” від 23 грудня 2006 року), був
затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1
січня - 380 гривень.

Враховуючи зазначене мінімальний розмір
пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” складає з 1 жовтня 2006 року
складає 366 грн., з 1 січня 2007 року - 380 грн. Розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю (стаття 50 Закону України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”),
дорівнює з 1 жовтня 2006 року - 274 грн. 50 коп., з 1 січня 2007 року - 285
грн. Нижчий розмір державної пенсій
позивача відповідно до частини 4 статті 54 цього Закону не може бути нижчим на
1 листопада 2006 року - 2928 грн., з 1 січня 2007 року - 3040 грн.

Обґрунтування відповідачем своєї позиції
посиланням на застосування у межах спірних відносин постанов Кабінету Міністрів
України, спростовується також приписами пункту першого та шостого статті 92
Конституції України, статті 71 спеціального закону, відповідно до якого дія
його положень не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону, а також абзацом другим преамбули, частиною 3 статті 4,
пунктом 2 частини першої статті 8 та пунктами 13,16 Прикінцевих положень
загального Закону якими передбачено що умови, норми та порядок пенсійного
забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, і те, що
до приведення законодавства України у відповідність із Законом (Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування), закони України та інші
нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Конституційний Суд України неодноразово
розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11
жовтня по справі № 1-21/2005 ) пов'язану з реалізацією права на соціальний
захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній
життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та
закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема,
належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У
рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації,
гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею
22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи апеляційне розгляд справи і
ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія суддів виходить з того, що
конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і
громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені
статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею
8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24
Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути
скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є
виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу
верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і
статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджує висновки суду
першої інстанції щодо необхідності застосування норм спеціального закону у
межах спірних відносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені
обставини справи та постанова прийнята з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184,
195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного
фонду України в Старобільському районі Луганської області на постанову
Старобільського районного суду Луганської області від 29 березня 2007 року у
справі № 2-а-87/2007 залишити без задоволення.

Постанову Старобільського районного суду
Луганської області від 29 березня 2007 року у справі № 2-а-87/2007 за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі
Луганської області - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали
постановлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 21 червня
2007 року. Ухвала у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 21 червня 2007
року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:
Р.Ф.
Ханова

Судді:
Д.В. Ляшенко

І.В.
Сіваченко

З
оригіналом згідно:

Суддя
Р.Ф. Ханова