Справа № 22-а-950/07
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2007-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуюча у I інстанції: Корніюк А.П. Справа № 22-а-950/07
Кам'янець-Подільський
міськрайонний суд Хмельницької області ряд. стат. звіту № 23
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
липня 2007 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду
в складі :

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів - Носа С.П., Пліша М.А.

при секретарі - Рахмановій
Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1на постанову Кам'янець-Подільського міськрайонного суду
Хмельницької області від 02 березня 2007 року у справі за його позовом до
Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької
області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,
-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з
адміністративним позовом про визнання нечинними та скасування податкових
повідомлень-рішень Кам'янець-Подільської ОДПІ Хмельницької області № НОМЕР_1р.,
№ НОМЕР_2р. та НОМЕР_3р., який у подальшому доповнив позовною вимогою про
визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_4р.

Оскаржуваною постановою Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 02 березня 2007 року у задоволенні вказаного
позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1. просить
зазначену постанову скасувати і ухвалити нову, якою повністю задоволити його
позовні вимоги, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права. Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що згідно договору дарування від 27 липня 2005 року ним було
отримано від свого батька ОСОБА_2 у дар ¼ частину нежитлової будівлі, павільйону-бару, що на
АДРЕСА_1, тобто об'єкт нерухомого майна, а не комерційної власності, як
стверджує відповідач та вказує суд. Вважає, що частина будівлі павільйону-бару
не може розглядатися як повноцінний об'єкт бізнесу, а також цілісний майновий комплекс.

Під час апеляційного розгляду справи представник апелянта
повністю підтримав вимоги за апеляційною скаргою та надав суду пояснення
відповідно до її змісту. Ствердив, що спірний об'єкт нерухомості на даний час переданий його співвласниками в оренду іншим
суб'єктам господарювання для здійснення підприємницької
діяльності.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну
скаргуОСОБА_1. заперечив, оскільки вважає її безпідставною, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників
судового розгляду, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги у
їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга
задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні даного
адміністративного позову, суд виходив з того, що позивач ОСОБА_1. отримав на
підставі договору дарування частину приміщення павільйону-бару, яке є об'єктом
комерційної власності та використовується у підприємницькій діяльності для
отримання прибутку, а тому підлягає оподаткуванню за визначеною законом
ставкою.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, відповідають дійсним обставинам справи та є правильними.

Відповідно до п.14.1 ст. 14 Закону України “Про податок з
доходів фізичних осіб” кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість
робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються за правилами,
встановленими цим Законом для оподаткування спадщини.

Згідно п.”в” підпункту 13.2.1 п.13.2 ст. 13 вказаного
Закону у редакції, що була чинною на час укладення договору дарування
нежитлової будівлі поАДРЕСА_1 Хмельницької області від 27 липня 2005 року
(реєстраційний № НОМЕР_5) та, відповідно, на час виникнення у позивача спірного
обов'язку щодо сплати податку з доходів фізичних осіб оподаткуванню за ставкою,
визначеною п.7.1 ст. 7 Закону підлягає, зокрема, вартість об'єктів комерційної
власності, успадкованих будь-якими особами незалежно від ступеня їх споріднення
з спадкодавцем.

Об'єктом комерційної власності, відповідно до п.”в”
підпункту 13.1 п.13.1 ст. 13 Закону України “Про податок з доходів фізичних
осіб”, визнається цінний папір (крім депозитного (ощадного), іпотечного
сертифіката), корпоративне право, власність на об'єкт бізнесу як такий, тобто
власність на цілісний майновий комплекс, інтелектуальна (промислова) власність
або право на отримання доходу за нею.

Вирішуючи питання про правовий статус об'єкта дарування за
вищевказаним договором, а саме павільйону-бару поАДРЕСА_1, суд першої інстанції
правильно встановив, що його слід віднести до об'єкту комерційної власності,
оскільки останній є господарським об'єктом із завершеним циклом надання послуг
у сфері громадського харчування, який використовується, й використовується на
даний час, для здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку.

При цьому враховується і та обставина, що свідоцтвом про
право власності від 18.11.2002р. (реєстраційний НОМЕР_6; а.с. 39-40) засвідчено
право власності дарувальника ОСОБА_2 саме на приміщення павільйону-бару, що
додатково підтверджує його дійсне майнове призначення.

Покликання апелянта на те, що отримана ним в порядку
дарування частина спірного об'єкту не може вважатися отриманням в дар цілісного
майнового комплексу та відсутність у зв'язку з цим підстав для його
оподаткування, не відповідає дійсному змісту положень Закону України “Про
податок з доходів фізичних осіб”, а також засадам і призначенню оподаткування
як такого, а тому до уваги колегією суддів не приймаються.

Досліджуючи дане питання, на думку колегії суддів, слід
виходити з того, що у разі набуття у власність особою не всього цілісного
майнового комплексу як об'єкту комерційної власності, а лише його частини,
оподаткуванню підлягає реальна вартість отриманого такою особою майна.

Згідно п.22.3 ст. 22 Закону України “Про податок з доходів
фізичних осіб”, починаючи з 1 січня 2004 року та до 31 грудня 2006 року ставка
оподаткування, визначена пунктом 7.1 статті 7 цього Закону, встановлюється на
рівні 13 відсотків від об'єкта оподаткування.

Відповідно ч.1 ст. 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Колегія суддів визнає, що відповідач у
справі Кам'янець-Подільська об'єднана державна податкова
інспекція Хмельницької області, приймаючи
оскаржувані повідомлення-рішення №НОМЕР_1р., № НОМЕР_2р., № НОМЕР_7., №
НОМЕР_4р., діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією і чинними законами України, тобто правомірно, а тому позовні
вимогиОСОБА_1. про визнання їх нечинними і скасування задоволенню не
підлягають.

Суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і процесуального права. Відтак, апеляційну
скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду, -

у х в а л и
л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення, а
постанову Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від
02 березня 2007 року у справі за його позовом до Кам'янець-Подільської
об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області про визнання нечинними
та скасування податкових повідомлень-рішень - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
І.Я.Олендер

Судді
М.А.Пліш

С.П.Нос