Справа № 2-а-48/2007року
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2007-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-48/2007 року
ПОСТАНОВА іменем України

22 лютого
2007 року Фрунзенський
районний суд м.Харкова

у складі:
головуючого - судді Ральченка І.М.

при секретарі
Старшій О.С.

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до управління Державного
департаменту України з питань виконання покарань у Харківській

області,
Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській
області про скасування

наказу та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в якому
просив скасувати наказ начальника управління Держдепартаменту України з питань
виконання покарань у Харківській області від НОМЕР_1/с в частині звільнення
ОСОБА_2., зобов'язати начальника управління Державного департаменту України з
питань виконання покарань у Харківській області направити подання про
звільнення позивача начальнику УМВС України в Харківській області, зобов'язання
начальника ГУМВС України в Харківській області звільнити ОСОБА_1. у порядку,
передбаченому чинним законодавством. В обгрунтування позову ОСОБА_1. вказав, що
з ІНФОРМАЦІЯ_2року проходив службу в ОВС СРСР та України. На підставі його
рапорту від ІНФОРМАЦІЯ_1року та
відповідно до п.2 Постанови KM України №653 від 22.04.1999 року він був відкомандирований
у розпорядження управління Держдепартаменту з питання покарань в Харківській
області. 10.12.2001 року позивач звернувся до начальника управління з питань
виконання покарань з рапортом про звільнення в запас на підставі чого і був
звільнений. Позивач зазначив, що він не давав згоди на переведення із органів
МВС до органів Держдепартаменту з питань виконання покарань, його переведення
наказом не оформлювалося, запис у трудовій книжці відсутній, тому він вважає,
що повинен був звільнятися управлінням МВС в Харківській області за поданням
управління Держдепартаменту з питань виконання покарань в Харківській області.

У судовому засіданні позивач підтримав позов, просив його
задовольнити у повному обсязі, вказав, що абз. 4 п. 2 Постанови KM
України №653 визначає порядок переводу співробітників МВС для подальшого
проходження служби в кримінальнс-виправшй системі, а абз. 5 п. 2 дозволяє МВС
відряджати співробітників МВС для подальшого проходження служби. Дані норми
самостійні і незалежні, і регулюють різні юридичні дії: переведення і
відрядження. Згідно ст. 16 Закону України "Про міліцію'' особовий склад
міліції складається з працівників, що проходять державну службу, а ст. З КЗпП
України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини
працівників усіх підприємств, установ незалежно від форми власності. Таким
чином, законодавство пряме вказує на регулювання трудових відносин працівників
МВС законодавством про працю, тому порядок його переведення повинен був
регулюватися трудовим законодавством.

Представник управління Державного департаменту з питань виконання покарань
у Харківській області заперечив проти позову, у письмових запереченнях та у
судовому засіданні вказав, що 22.04.1998 року Указом Президента України на
основі Головного управління виконання покарань МВС України був створений
Державний департамент України з питань виконання покарань з тимчасовим
підпорядкуванням МВС. 12.03.1999 року Указом Президента №248/99 Державний
Департамент України з питань виконання покарань виведений з підпорядкування МВС
України. Згідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.1999 року
№653 переведення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої
системи для подальшого проходження служби в органах та установах виконання покарань,
підпорядкованих Держдепартаменту здійснювалось за їх згодою. Свою згоду про
переведення для подальшого проходження служби до Держдепартаменту ОСОБА_1.
висловив у власноруч написаному рапорті від ІНФОРМАЦІЯ_1року. Наказом УМВС України в
Харківській області від НОМЕР_2 ОСОБА_1. був відряджений для подальшого
проходження служби в Державний департамент з питань виконання покарань. При
цьому місце і характер їх роботи, а також найменування посад, розмір грошового
утримання не змінились. Згідно п.4 спільного наказу МВС України і
Держдепартаменту від 14.04.1999 року №300/20 особові справи переведений
працівників були передані до кадрових апаратів підрозділів Держдепартаменту,
тобто вищезазначені працівники були виведені з кадрів МВС. В трудовій книзі
ОСОБА_1. відсутній запис про переведення на підставі п.2.18 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок працівників і п.13 наказу Держдепартаменту
№93-99р. Крім того, просив відмовити ОСОБА_1. в задоволенні позову на підставі
ст. 100 КАС України, оскільки позивач порушив строк для звернення із
адміністративним позовом.

Представник Головного управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області не визнав позов, у запереченнях вказав, що
посилання позивача на ст. 82 Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ України, на яку вказував ОСОБА_1
як на

підставу його роботи в системі
Держдепартаменту з питань виконання покарань, стосується прикомандированих до
інших міністерств та відомств співробітників органів внутрішніх справ для
виконання спеціальних обов'язків із залишенням в органах МВС та на ОСОБА_1., який був
відряджений у розпорядження Держдепартаменту з виведенням із штатів МВС
України, а не прикомандировании
до цього відомства не розповсюджується.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи судом встановлене наступне.

Указом Президента України від 22.04.1998 року №344/98 "Про утворення
Державного департаменту України з питань виконання покарань" на базі
Головного управління виконання покарань Міністерства внутрішніх справ України
утворений Державний департамент України з питань виконання покарань як
центральний орган виконавчої влади з тимчасовим підпорядкуванням його МВС
України. Указом Президента України від 12 березня 1999 року № 248/99 Державний
департамент з питань виконання покарань був виведений з підпорядкування МВС
України.

Пунктом 2 Постанови KM України
від 22 квітня 1999 р. № 653 "Про заходи щодо забезпечення діяльності
Державного департаменту з питань виконання покарань" встановлено, що
переведення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої
системи для подальшого проходження служби в органах та установах виконання
покарань, підпорядкованих Державному департаменту з питань виконання покарань,
здійснюється в установленому порядку та за їх згодою. Міністерству внутрішніх
справ дозволено відряджати працівників органів внутрішніх справ для подальшого
проходження служби до кримінально-виконавчої системи.

На підставі рапорту ОСОБА_1. від ІНФОРМАЦІЯ_1року з проханням відрядити для
подальшого проходження служби у розпорядження Державного департаменту України с питань виконання
покарань в Харківській області, наказом управлянні МВС України в Харківській
області НОМЕР_2року ОСОБА_1. - начальник відділу режиму та охорони був
відряджений для подальшого проходження служби у розпорядження Управління
Держдепартаменту з виконання покарань в Харківській області з ІНФОРМАЦІЯ_3року.

Таким чином, ОСОБА_1. надав згоду на відрядження для подальшого проходження
служби у власноруч складеному рапорті, що розлінюється судом як його згода на
переведення.

При цьому суд вважає надуманими доводи позивача про те, що викладені у п.2
Постанови KM України №653 поняття "переведення" та
"відрядження" мають різний зміст. Із аналізу зазначених норм
вбачається, що ними не встановлюються окремі форми проходження служби, а
останньою - лише надається дозвіл Міністерству внутрішній справ відряджати
працівників для подальшого проходження служби.

Крім того, суд вважає помилковою думку позивача, про те, що його
переведення повинно було регулюватися нормами законодавства про працю. Питання
проходження публічної служби в контексті позову ОСОБА_1. має регулюватися
Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх
справ Української РСР, затвердженого постановою КМ УРСР від 29 липня 1991 р.
№114.

Судом не приймаються доводи позивача про те, що він
повинен був звільнятися управлінням МВС в Харківській області за поданням
управління Держдепартаменту з питань виконання покарань в Харківській області.
Згідно п. 82 положення проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, особи начальницького складу, прикомандировані до
інших міністерств і відомств або підвідомчих їм підприємств, установ і організацій
(включаючи осіб, прирівнюваних до них), звільняються зі служби за підставами і
в порядку, що передбачені пунктами 62 - 74 цього Положення, за поданням
відповідних міністерств, відомств або підвідомчих їм підприємств, установ і
організацій.

Проте, ОСОБА_1. не був прикомандированим до Державного департаменту з
питань виконання покарань, а був переведений (відряджений) для подальшого
проходження служби. Згідно п.75 Положення особи начальницького складу органів
внутрішніх справ можуть бути прикомандировані до інших міністерств і відомств
або підвідомчих їм підприємств, установ і організацій для виконання спеціальних
робіт чи обов'язків із залишенням у кадрах Міністерства внутрішніх справ.

У судовому засіданні ОСОБА_1. не було доведено, що він виконував спеціальні
роботи чи обов'язки, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави вважати його
прикомандированим із залишенням у кадрах МВС.

ОСОБА_1. був звільнений в запас Збройних Сил наказом управління Державного
Департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області від
НОМЕР_4 зі змінами згідно наказу від НОМЕР_3 з ІНФОРМАЦІЯ_4року за ст. 64
п."Б" (через хворобу).

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що управлінням
Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області
не було порушено порядку звільнення ОСОБА_1. у зв'язку з чим, суд не знаходить
підстав для скасування наказу про його звільнення.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача на те,
що в його трудовій книжці відсутній запис про переведення з органів МВС до
органів Держдепартаменту з питань виконання покарань, оскільки згідно п. 13
Інструкції з організації персонального обліку кадрів в органах і установах
системи виконання покарань, затвердженого наказом Департаменту №93 від
20.07.1999 року запис про службу в органах МВС України та системи виконання
покарань робиться у трудовій книжці без переліку найменувань підрозділів та

посад. Згідно п.2.18 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників, до трудових книжок осіб, які проходять
службу та на яких не поширюється законодавство про працю вносяться окремим
рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів
записи із зазначенням дати призову (зарахування) і дати звільнення із служби.

Крім того, судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1. пропущений строк
звернення до адміністративного суду. Так, оспорюваних позивачем наказ про його
звільнення був виданий у 2002 році, з позовом про його скасування ОСОБА_1.
звернувся до суду 12.01.2007 року.

Згідно ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Доводи позивача про те, що він дізнався про порушення
його прав весною 2006 року, не приймаються судом, оскільки з 2002 року (після
отримання наказу про звільнення) позивач не мав перешкод для його оскарження.

Згідно ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення
до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Таким чином, в
позову ОСОБА_1. слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Указом Президента України від 22.04.1998
року №344/98 "Про утворення Державного департаменту України з питань
виконання покарань", Указом Президента України від 12 березня 1999 року №
248/99, Постановою KM України від 22 квітня 1999 р. № 653 "Про заходи
щодо забезпечення діяльності Державного департаменту з питань виконання
покарань", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою KM
УРСР від 29 липня 1991 р. №114, ст. 2, 8, 9, 10, 11, 100, 160-162 КАС
України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1до управління Державного
департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області,
Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській
області про скасування наказу Державного департаменту України з питань
виконання покарань у Харківській області від НОМЕР_1/с в частині звільнення
ОСОБА_2., зобов'язання начальника управління Державного департаменту України з
питань виконання покарань у Харківській області направити подання про
звільнення начальнику УМВС України в Харківській області, зобов'язання
начальника ГУМВС України в Харківській області звільнити ОСОБА_1. - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до
апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження в 10-денний строк з дня проголошення постанови,
а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення її в повному обсязі і поданням після цього протягом
20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в
порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.