Справа № К-19755/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2007 року м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

головуючого: Бутенка В.І.,

суддів: Сороки М.О.,

Штульмана І.В.,

Лиски
Т.О.,

Горбатюка С.А.,

розглянувши в
порядку письмового провадження адміністративну
справу

за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову апеляційного суду Житомирської області від 30 березня 2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі Житомирської області (далі - УПФ) та обласного центру з нарахування та виплат
пенсій і допомог Головного управління праці та соціального захисту населення
Житомирської облдержадміністрації (далі - ГУПСЗН) про стягнення невиплачених
коштів,

встановила:

У квітні 2005 року
ОСОБА_1. звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що
є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії та їй у відповідності до
ст. ст. 37, 39, 51 Закону України „Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачені компенсації,
доплати та допомоги. У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від наданих їй вказаних коштів в повному обсязі, просила суд визнати дії відповідача
неправомірними та стягнути на її
користь 19973 грн., 68 коп.

Рішенням Овруцького
районного суду від 6 грудня 2005 року позов задоволено. Стягнуто з ГУПСЗН на
користь позивача допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва за період з 01.11.2002р. по 31.10.2005 р. в
сумі 3163.6 грн. Стягнуто УПФ на користь позивача підвищення до пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які проживають
та територіях радіоактивного забруднення за період з 01.11.2002 р. по
31.10.2005 р. в сумі 15818 грн. та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю
як особі, віднесеній до 3 категорії в сумі 1097,68 грн.

Постановою апеляційного
суду Житомирської області від 30 березня 2006 року рішення суду першої
інстанції скасовано. В задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, просить судове рішення апеляційної інстанції скасувати
та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У запереченні на
касаційну скаргу УПФ, посилаючись на законність рішення суду апеляційної
інстанції, просить залишити його без змін.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов суд
виходив з того, що відповідно до ст.ст.37, 39, 51 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”
позивачка має право на відповідні компенсації, доплати та допомоги.

Статтею 37 Закону України «Про статус і
соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що громадянам, які проживають на територіях
радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі 30 % від мінімальної заробітної плати.

Статтею 39 Закону України «Про статус і
соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення, провадиться доплата у зоні посиленого
радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.
Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Статтею 51 Закону України «Про статус і
соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що громадянам, віднесеним до 3 категорії, виплачується
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 25 % мінімальної пенсії
за віком.

Скасовуючи судове
рішення та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив
з того, що УПФ
при виплаті позивачці
вищевказаних компенсації, доплати та допомоги діяло відповідно Закону
України “ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та постанови Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996 р. № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що суперечить вимогам ст.ст.37, 39, 51 Закону України
“ Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Постанова КМ від 26.07.1996 р № 836 “Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” встановлювала
розмір вищевказаних компенсації, доплати та допомоги, який не змінювався
на протязі тривалого часу та суперечить іншим нормам законів. Так, згідно ст. 2 Закону України «Про
встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2002 рік» з 1 січня 2002р.
встановлює мінімальну заробітну плату в розмірі 140 грн., а з 1 липня 2002р. -
165 грн. на місяць. Законом України «Про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2003 рік» передбачено, що мінімальна заробітна плата з 1
січня 2003р. становить 185грн., а з 1 грудня 2003р. 237грн. на місяць. Законом
України „Про державний бюджет України на 2004рік” встановлено з 1 січня 2004
року розмір мінімальної заробітної плати 205 гривень на місяць, а з 1 вересня
2004 року - 237 гривень на місяць. Закон України „Про державний бюджет України
на 2005рік” встановив, що з 1 січня 2005 року розмір мінімальної заробітної плати
262 гривні на місяць, з 1 квітня 2005 року - 290 гривень на місяць, з 1 липня
2005 року - 310 гривень на місяць, з 1 вересня 2005 року - 332 гривні. Вказані закони
не мали обмежень щодо застосування ст.ст.37, 39, 51 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів
України в наступному будь-яких
рішень із цих питань не приймали то,
виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору, підлягають застосуванню ст.ст. 37, 39, 51 Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи”, з урахуванням
розміру мінімальної плати та мінімальної пенсії за
віком відповідно на момент виплати.

Виходячи з вищенаведеного
та з урахуванням вимог ст.ст.
37, 39, 51 вищевказаного Закону УПФ повинно виплачувати позивачці
вищевказані компенсацію, доплату та допомогу
виходячи із суми мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії за віком
відповідно на момент їх виплати. Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1.
підлягають задоволенню на підставі вищевказаного закону і вірно визначив
компенсаційні суми, які повинен їй виплатити
відповідач з урахуванням
кратності мінімальних заробітних плат та мінімальної
пенсії за віком, а також
частково виплачених сум.

При встановленні наведених фактів місцевим та апеляційним судами правильно і повно встановлені фактичні обставини справи,
однак, апеляційний суд при винесенні постанови порушив
норми матеріального права та ухвалив помилкове рішення, що призвело до
ухвалення незаконної постанови та
безпідставного скасування законного
рішення суду першої інстанції. На
підставі ст. 226 КАС України
постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої
інстанції.

За таких обставин
постанова суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню, а касаційна скарга задоволенню.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 226, 232 КАС України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову апеляційного
суду Житомирської області від 30 березня
2006 року скасувати,
залишити без змін рішення Овруцького
районного суду від 6 грудня 2005 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судові рішення Вищого адміністративного суду
України, які ухвалені в порядку касаційного провадження, можуть бути оскаржені
лише за винятковими обставинами - з мотивів неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції однієї й тієї самої норми права; визнання судових
рішень міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, такими,
що порушують міжнародні зобов'язання України - протягом одного місяця з дня
відкриття таких обставин шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду
України.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно, суддя: