Справа № К-17314/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2007-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2007

№ К-17314/06, № К-19858/06

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В.
(головуючого),

Брайка
А.І., Голубєвої Г.К., Рибченка А.О., Федорова М.О.

при секретарі:
Міненко О.М.

за участі представників позивача: ОСОБА_2 та відповідача: Кармелюка Т.Б.

та Генеральної
Прокуратури України: Комаси О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова та касаційне
подання Прокуратури Львівської області на постанову Господарського суду
Львівської області від 24.11.2005 та ухвалу Львівського апеляційного
господарського суду від 07.03.2006 по справі № 5/2074-12/346

за позовом Приватного
підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова

Відділення державного казначейства у Франківському районі м. Львова

за участі Прокуратури
Львівської області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позовні вимоги (з уточненням) про визнання недійсним податкового
повідомлення рішення від 08.06.2005 № НОМЕР_1 в частині 174 421 грн. та
податкового повідомлення рішення від 08.06.2005 № НОМЕР_2 в частині 3 530 грн.
донарахованого ПДВ та 1 485 грн. штрафних санкцій та зобов'язання відшкодувати
бюджетну заборгованість по ПДВ в сумі 174 421 грн.

Постановою Господарського суду Львівської області від 24.11.2005, залишеною
без змін ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.03.2006 по
справі № 5/2074-12/346 - позовні вимоги задоволено частково.

Визнано нечинним податкове повідомлення рішення від 08.06.2005 № НОМЕР_1 та
зобов'язано відшкодувати бюджетну заборгованість з розрахункового рахунку Відділення
державного казначейства у Франківському районі м. Львова на користь Приватного
підприємця ОСОБА_1 в розмірі 174 421 грн.

Визнано частково нечинним податкове повідомлення рішення від 08.06.2005 №
НОМЕР_2 в частині 2 278,64 грн. донарахованого ПДВ та 957,03 грн. штрафних
санкцій.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, ДПІ у Франківському
районі м. Львова (далі - ДПІ) та Прокуратура Львівської області подали
касаційну скаргу і касаційне подання на зазначені судові рішення.

Касаційна скарга ДПІ обґрунтована тим, що в порушення п. 1.8 ст. 1 Закону
України «Про податок на додану вартість», попередніми судовими інстанціями
підтверджено право СПД ОСОБА_1 на бюджетне відшкодування. Також в порушення пп.
7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п. 5.1
ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», попередніми
судовими інстанціями прийнято рішення про правомірність включення позивачем до
складу податкового кредиту суми ПДВ по податковій накладній НОМЕР_3, оскільки
право на податковий кредит у СПД ОСОБА_1 не виникає, так як товар у
господарській діяльності не використовувався.

І тому враховуючи зазначене та уточнення до касаційної скарги, ДПІ просить
постанову Господарського суду Львівської області від 24.11.2005 та ухвалу
Львівського апеляційного господарського суду від 07.03.2006 по справі №
5/2074-12/346 скасувати і направити справу на новий розгляд.

Касаційне подання Прокуратури обґрунтоване тим, що при постановленні рішень
судом не враховано, що в порушення вимог Закону України «Про податок на додану
вартість», позивачем не представлено товарно-транспортної накладної на
перевезення придбаного товару, не представлено документи, що засвідчують факт
перевезення товару, інформаційні дані відносно перевізника товару, придбаного у
ТОВ «Лімниця», оскільки ДПІ встановлено, що отриманий позивачем у ТОВ «Лімниця»
товар знаходився на зберіганні у ТОВ Олекс ЛТД».

Отже, на думку прокуратури, в даному випадку, відсутні підстави для
відшкодування бюджетної заборгованості, оскільки відповідно до п.1.8. ст.1
Закону України «Про податок на додану вартість» право на отримання бюджетного
відшкодування по наслідках звітного місяця виникає при виконанні наступних
умов: факту отримання продукції, факту її оплати грошовими коштами. Тому
прокурор зазначив, що позивач не надав доказів отримання та зберігання
косметичного товару. А за змістом Закону України «Про податок на додану
вартість» право на відшкодування виникає лише при фактичній надмірній сплаті
податку на додану вартість, а не з самого факту існування зобов'язання зі
сплати податку на додану вартість у ціні товару, який платником не оплачений.

І тому враховуючи зазначене, прокуратура просить постанову Господарського
суду Львівської області від 24.11.2005 та ухвалу Львівського апеляційного
господарського суду від 07.03.2006 по справі № 5/2074-12/346 скасувати і
направити справу на новий розгляд.

Позивач заперечення на касаційну скаргу не надав.

Як зазначено судами - предметом позову є податкові повідомлення-рішення від
08.06.2005:

№ НОМЕР_1, згідно якого виявлено завищення бюджетного відшкодування по
податку на додану вартість за період з жовтня 2004 року по січень 2005 року

№ НОМЕР_2 яким визначено суму податкового зобов'язання по ПДВ в розмірі 5
495 грн. та 2 309,30 грн. штрафних санкцій,

які складені за результатами проведеної перевірки Позивача щодо дотримання
вимог законодавства про оподаткування за період з 01.01.2004 по 31.03.2005, про
що складено Акт від 03.06.2005 № НОМЕР_4. Даний висновок зроблений контролюючим
органом на підставі виявлених під час перевірки фактів, зокрема , що у січні
Позивачем віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ згідно податкових
накладних: НОМЕР_5 виписана ТОВ «Лімниця» на загальну суму 348 194,96 грн. (в
т.ч. ПДВ 58 032.49 грн.); НОМЕР_6 виписана ТОВ «Лімниця» на загальну суму 246
290 грн. (в т.ч. ПДВ 41 048,36 грн.); НОМЕР_7 виписана ТОВ «Лімниця» на
загальну суму 103 092,76 грн. (в т.ч. ПДВ 17 182,13 грн.); НОМЕР_8 виписана
Управлінням комунального майна Львівської міської ради на загальну суму 351 708
грн. (в т.ч. ПДВ 5 8618 грн.), без надання товарно-транспортних накладних на
перевезення товару. Також актом перевірки зафіксовано, що вищезгадані податкові
накладні не відповідають вимогам пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» в частині відсутності повної назви отримувача.

Як встановлено судом першої інстанції - позивач згідно вищезгаданих
податкових накладних придбав у ТОВ «Лімниця» косметичний товар. При цьому
основним видом діяльності Позивача є надання перукарських послуг із
використанням косметичних засобів та реалізація косметичного товару
(косметичний салон).

Позивачем фактично було оплачено придбаний товар, в тому числі сплачено на
рахунок продавця суму ПДВ, яку останній зобов'язаний сплатити до бюджету.

Також позивачем було придбано в Управлінні комунального майна Львівської
міської ради нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, в якому розташований косметичний
салон і на підставі податкової накладної на загальну суму 351 708 грн. (в т.ч.
ПДВ 58 618 грн.), позивачем також було включено сплачену суму ПДВ до складу
податкового кредиту, який підлягає до відшкодування.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції в обґрунтування свого
рішення послався на пп. 7.2.1 п. 7.2, пп. 7.4.1 п. 7.4 та пп. 7.5.1 п. 7.5 ст.
7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Із зазначеним обґрунтуванням суд апеляційної інстанції погоджується
повністю.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,
доводи касаційної скарги та касаційного подання, пояснення представників сторін
і прокуратури, колегія суддів вважає, що касаційна скарга і касаційне подання
не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України від 03.04.1997 № 168 «Про податок на додану вартість» -
податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених
платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу)
та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.
Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за
звітний період (п.п7.7.3 п.7.3 ст.7 Закону). А у відповідності з пп. 7.5.1 п.
7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення
права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в
оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного
чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт
придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Оскільки судами встановлено, що позивачем було оплачено за придбаний товар,
тобто відбулась одна з подій, яка визначає дату виникнення права на податковий
кредит по ПДВ, тому придбавши та оплативши товар, позивач мав усі підстави для
включення до податкового кредиту суми по зазначених накладних. Також і
контрагентом (ТОВ «Лімниця», Управлінні комунального майна Львівської міської
ради) були включені всі суми до податкових зобов'язань.

Щодо податкової накладної № НОМЕР_3, яка фактично оплачена позивачем, в
якій ДПІ вбачає порушенням пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок
на додану вартість», (відсутня повна назва покупця), то судами правомірно
встановлено, що в податкових накладних зазначено прізвище та ініціали,
ідентифікаційний код та всі інші необхідні реквізити, на підставі яких можна
ідентифікувати особу покупця і відповідно порушень зазначеної норми Закону
немає.

Щодо не надання доказів надмірної сплати ПДВ по проведеним операціям, то як
встановлено судами - контрагент позивача включив до податкового зобов'язання
усі суми які позивач включив до податкового кредиту. При цьому необхідно
звернути увагу скаржників, що ключовим для визначення відсутності податкового
зобов'язання стало те, що у контрагентів виникали як зобов'язання так і кредит,
тому сплату зобов'язань до бюджету вони проводили за мінусом свого податкового
кредиту.

При цьому розглядаючи спір про бюджетне відшкодування
необхідно врахувати норму пп. 7.7.3 п. 7.7. ст. 7
Закону України від 03.04.1997 № 168 «Про податок на додану вартість», якою
встановлено, що у разі коли за результатами звітного періоду сума, визначена
згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті, має від'ємне значення, така сума
підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом
місяця, наступного після подачі декларації.

Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації
за звітний період. За бажанням платника податку сума бюджетного відшкодування
може бути повністю або частково зарахована в рахунок платежів з цього податку.
Таке рішення платника податку відображається в податковій декларації.

І оскільки підставою для отримання бюджетного відшкодування є тільки данні
податкової декларації за звітний період, що встановлено пп. 7.7.3 п. 7.7. ст.
7, а суми, не відшкодовані платнику податку протягом встановленого строку,
вважаються бюджетною заборгованістю, тому за стягненням такої суми платник має
право у будь - який момент після її виникнення звернутися до суду з позовом про
стягнення коштів з бюджету.

Порядок сплати ПДВ, порядок віднесення сплаченого ПДВ до податкового
кредиту, порядок його повернення та інші питання, що стосуються ПДВ чітко
урегульовані Законом України «Про податок на додану вартість»., який не
пов'язує виникнення права покупця на віднесення до податкового кредиту сум,
сплачених в ціні придбання з обставиною підтвердження його контрагентом факту
сплати податку на додану вартість до бюджету, та з тією обставиною, чи були
проведені контролюючим органом зустрічні перевірки.

Тому на противагу заперечень скаржника необхідно врахувати, що саме до
компетенції державних податкових інспекцій законодавцем віднесено забезпечення
обліку платників податків, контроль за своєчасністю подання платниками податків
бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших
документів, пов'язаних з обчисленням податків, функцій щодо перевірки
достовірності цих документів щодо правильності визначення об'єктів
оподаткування і обчислення податків.

Відповідно недодержання цього порядку контролюючим органом, та не
спростування заявлених до відшкодування сум - не може бути підставою для
відмови у їх задоволені.

Також необхідно зазначити, що задовольняючи позов частково, суди виходили з
того, що при придбанні матеріальних цінностей (податкова накладна виписана ТОВ
«Віско» від 03.02.2005р. № 36 на суму 4 803,84 грн. на придбання будівельних
матеріали (керамічної плитки), які фактично оплачені згідно платіжного
доручення від 01.02.2005 використанні фізичною особою ОСОБА_1 для своїх власних
потреб, а тому суди правомірно відмовили у задоволенні позову в цій частині.

Таким чином доводи щодо безпідставного завищення позивачем бюджетного
відшкодування по ПДВ спростовано судами дослідженими обставинами справи, а
тому правомірно податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 08.06.2005,
яким виявлено завищення бюджетного відшкодування по ПДВ визнано нечинним
повністю, а податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 визнано нечинним частково,
в сумі 3 235,67 грн.

Відповідно аналізуючи наведені норми Закону України «Про податок на додану
вартість», які спростовують доводи касаційної скарги та касаційного подання стосовно неправильного
застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, встановлено,
що суди першої та другої інстанцій правильно дослідили обставини справи та
винесли постанову та ухвалу з дотриманням норм матеріального і процесуального
права, які не підлягають скасуванню.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. ст. 160, 220, 221, 223, 224,
230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м.
Львова залишити без задоволення.

Касаційне подання Прокуратури Львівської області залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду Львівської області від 24.11.2005 та ухвалу
Львівського апеляційного господарського суду від 07.03.2006 по справі №
5/2074-12/346 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-239
КАС України.

Головуючий О.В.
Карась

Судді А.І.
Брайко

Г.К.
Голубєва

А.О.
Рибченко

М.О.
Федоров