Справа № К-21583/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

7 червня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді Цуркана М.І.

суддів: Амєліна С.Є., Федорова М.О.,
Юрченка В.В., Ліпського Д.В.

секретар: Замега Ю.І.

розглянувши
в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенського
міського управління праці та соціального захисту населення та Коростенського
Управління Пенсійного фонду України про стягнення невиплачених коштів за її
касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Житомирської області від 1
червня 2006 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2005 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила
стягнути з Коростенського міського управління праці та соціального захисту
населення недоплачені кошти в сумі 3096, 80 грн., які передбачені ст.37 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та з Коростенського Управління Пенсійного фонду
недоплачені кошти в сумі 15484,00, які передбачені ст.39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 1 жовтня 2002 року по 1 жовтня 2005 року. Свої вимоги
мотивувала тим, що вона проживає в м.Коростень, яке відповідно до переліку
населених пунктів віднесений до зон радіоактивного забруднення внаслідок
Чорнобильської катастрофи відноситься до зони безумовного обов'язкового
віднесення.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20
березня 2006 року позов задоволено.

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 1 червня 2006 року
постанова суду першої інстанції скасована. Ухвалено нове судове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції позивач звернулася з
касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України. В касаційній
скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення
суду першої інстанції залишити в силі, оскільки вважає, що суд апеляційної
інстанції неправильно застосував норми
матеріального права.

Заслухавши
доповідь судді Вищого адміністративного суду України, перевіривши доводи
касаційної скарги за матеріалами справи , колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами
встановлено, що позивачка є пенсіонеркою за віком та перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального захисту населення м.Коростень. Відповідно до
посвідчення НОМЕР_1 вона є потерпілою 3 категорії від Чорнобильської катастрофи
та отримує на підставі ст. 37,39 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» відповідні
кошти, розмір яких встановлений Постановою Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 р. №836.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи» громадянам, які проживають на територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного
господарства в таких розмірах: - у зоні гарантованого добровільного відселення -
40 процентів від мінімальної заробітної плати.

Згідно зі ст. 39 зазначеного Закону громадянам,
які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в
таких розмірах: - у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні
заробітні плати;

Рішення суду апеляційної
інстанції мотивоване тим, що при нарахуванні позивачу виплат відповідач виходив
з положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 р. №836, якою
встановлені розміри виплат, передбачених вказаним Законом.

Однак з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна,
оскільки він ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального
права.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зміст законів України, якими встановлюються розміри мінімальних заробітних
плат, свідчить про відсутність будь-яких обмежень щодо можливостей застосування
розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації положень ст.ст. 37,39
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в
наслідок Чорнобильської катастрофи».

Тому, виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме статті 37,39 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи», а не Постанова
КМУ №836.

За
таких обставин та з урахуванням вимог статей 37,39 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в
наслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач повинен виплатити позивачу
щомісячну грошову допомогу та доплату, виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати на момент виплати.

Оскільки судом апеляційної інстанції невірно застосовано норми
матеріального права та помилково скасовано рішення суду першої інстанції, то
рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 226, 230 КАС України, колегія суддів -

У Х В
А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову апеляційного суду Житомирської області від 1 червня 2006 року
скасувати, а постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст.ст. 237
КАС України.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Д.В. Цуркан

СУДДІ
: С.Є.
Амєлін

М.О. Федоров

В.В. Юрченко

Д.В. Ліпський