Справа № 22-а-547/07
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2007-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22-а- 54707 Головуючий 1
інстанції:Ковригін О.С.
Категорія : визнання права Доповідач: Подобайло З.Г.
на пенсію за вислугу років та її призначення
Ухвала

Іменем України

12 липня 2007 року

м. Харків

Колегія суддів
Харківського
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Сіренко О.І.

Суддів - Подобайло З.Г.

-
Мельнікової Л.В.

за участю секретаря
судового засідання - Спесивцевої О.В.

та осіб, які беруть участь
у справі:

представник
позивача -ОСОБА_2.

представник
відповідачів : 1. - Ібрагімов Ф.Б.

2. - Фінікова Г.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою Головного управління
пенсійного фонду України в Харківській області на постанову Чугуївського
міського суду Харківської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року по справі НОМЕР_1

за позовом
ОСОБА_1

до
Харківського обласного військового комісаріату, Головного управління пенсійного
фонду України в Харківській області

про
визнання права на пенсію за вислугу років та її
призначення

встановив :

Позивач звернувся до суду з позовом до Харківського обласного військового
комісаріату, Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській
області про визнання права на пенсію за вислуги років та її призначення.

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від ІНФОРМАЦІЯ_1
року по справі НОМЕР_1 за позовом
ОСОБА_1 до Харківського обласного військового комісаріату, Головного управління
пенсійного фонду України в Харківській області про визнання права на пенсію за
вислугу років та її призначення, позовні вимоги задоволено частково.

На зазначену постанову Чугуївського
міського суду Харківської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року Головним управлінням пенсійного фонду України
в Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій просить в частині
задоволення позову скасувати постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити
в задоволенні позовних вимог. В апеляційній
скарзі посилається на те, що за новими змінами у законах головними умовами є
те, що особа повинна була при звільненні зі служби мати загальний трудовий
(страховий) стаж не менше 25 календарних років і більше, з яких не менше 12,5
календарних років становить військова служба або служба в органах внутрішніх
справ та на день звільнення зі служби досягла 45-річного віку.

Скаржник вважає, що оскільки позивач звернувся до суду після набуття нових
змін до Закону, то суд до спірних правовідносин повинен був застосовувати пп. 8
п. 1 Закону України „Про внесення змін до деяких законів України з питань
пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців" від 4
квітня 006 року № 3591 - ІУ, який набув чинності з дня опублікування, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2р.

Тому, скаржник вважає, що
дії посадових осіб
облвійськкомату щодо відмови
в призначенні пенсії ОСОБА_1. є правомірними.

Представник відповідача ,
Харківського обласного військового комісаріату, підтримує доводи апеляційної
скарги та просить суд задовольнити її, прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог, надаючи усні пояснення.

Представник позивача заперечує
проти доводів , викладених в апеляційній скарзі, вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим, тому просить суд відмовити в задоволенні
апеляційної скарги, надаючи усні пояснення.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги , судова колегія вважає , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було встановлено, та підтверджено у суді апеляційної
інстанції , що позивач ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, з ІНФОРМАЦІЯ_4 року по
ІНФОРМАЦІЯ_5 року проходив військову службу у Збройних Силах України.
Звільнений з військової служби у запас „за власним: бажанням" у
військовому званні „капітан". На момент звільнення з служби, позивач мав
вислуги військової служби 15 років, 9 місяців, 8 днів, що підтверджується
особовою справою позивача. Трудовий стаж позивача складає понад 10 років, що
підтверджується його трудовою книжкою. Позивач має загальний трудовий стаж з
врахуванням вислуги військової служби понад 27 років.

Оцінюючи правомірність відмови в призначенні позивачу пенсії за вислугу
років з урахуванням його загального трудового (страхового) стажу, суд першої
інстанції правомірно прийшов до висновку про невідповідність цієї дії
відповідача вимогам чинного законодавства, яке діяло на момент звернення
позивача до відповідача.

Згідно Закону України " Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших осіб"(назва із змінами, внесеними згідно
із Законом України від 4.04.2006 р. № 3591- IV, деякі його положення (статті) неодноразово змінювалися, а тому
передбачали різне вирішення одних й тих же правовідносин.

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_6 рік, коли позивач згідно з вимогами ст.48
вищезазначеного Закону України звернувся до компетентного органу Міністерства
оборони в особі Харківського облвійськкомату з заявою про призначення йому
пенсії за вислугу років згідно з п."б" ст.12 Закону, ця норма була
чинною в редакції Закону України від 04.07.2002р. №51- IV. При
цьому вона передбачала, що право на пенсію за вислугою років мають «особи
офіцерського складу, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу
звільнення і досягай 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових звань,
а також звільнені зі служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений
з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння,
а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний
трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних
років і 6 місяців становить військова служба».

За роз'ясненнями вище приведеної норми Закону, викладених у п.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 15 квітня 2005 р. № 4 „Про окремі питання
застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення
військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб" від 15.04.2005 р. № 4, на підставі п."б" ст.12 Закону
України № 2262 - XII ( в редакції Закону від
04.07.2002 р. №51- IV., який набув чинності з дня
опублікування, тобто з 6.08.2002р.) право на призначення пенсії за вислугу
років мають і військовослужбовці, раніше звільнені зі служби. На підставі цього
Закон)' починаючи з 6 серпня 2002 р. незалежно від підстав та часу звільнення
їм може бути призначена така пенсія за умови, що цим особам виповнилося 45
років (а інвалідам війни-незалежно від віку) і що вони мають загальний трудовий
стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6
місяців становить військова служба.

Таким чином суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що на час
звернення з заявою про призначення спірної по цій справі пенсії позивач
повністю відповідав вимогам вищенаведеного Закону України - відноситься до осіб
офіцерського складу, звільнений зі військової служби „ за власним
бажанням", тобто не у зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з
використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, не
позбавлений військового звання «капітан», досяг 45-річного віку, мав понад 25
років загального трудового стажу, з яких більше 12 календарних років і 6
місяців становила військова служба, а тому відмова в призначенні йому
військової пенсії за вислуги років і обґрунтування такої відмови є
протиправним.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника в апеляційній скарзі
стосовно того, що на теперішній час набрав чинності п "б" ст.12
Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової
служби, та деяких інших осіб" в редакції Закону України від 04.04.2006р. №
3591- IVоскільки згідно вищенаведених
норм Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи
повинен керуватися Законами України, чинними на час виникнення спірних
правовідносин, а останні на думку судової колегії, виникли станом на час
звернення позивача з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років -
02лютого 2006р., тобто коли був чинним п. "б" ст. 12 в редакції
Закону України від 4.07.2002р. № 51 - IV.

Крім того, п.3 Прикінцевих положень Закону України від 4.04.2006 р. № 3591-
IV, прямо передбачена необхідність
збереження пенсійного забезпечення за особами, пенсії яким призначені до
набрання чинності цим Законом на умовах, передбачених пунктом "б"
ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб" (в редакції Закону України від 4 липня 2002р. № 5 І- IV).

Суд першої інстанції , розглядаючи вимогу ОСОБА_1 про призначення йому
пенсії з ІНФОРМАЦІЯ_7 року, тобто з моменту досягнення ним 45 річчя (за минулий
період), а не з дня звернення за призначенням пенсії, вірно дійшов висновку, що
в цій частині позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 4 ст.50 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" дійсно передбачено,
що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня
виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за
пенсією.

Колегія суддів зазначає, що несвоєчасність звернення за призначенням пенсії
за вислугу років повинна обумовлюватися поважними причинами для особи, яка має
право на таку пенсію.

Як встановлено судом першої інстанції позивачем не були надані суду
які-небудь докази поважності таких причин, а тому пенсія повинна бути йому
призначена на загальних підставах - з часу його письмового звернення за її
призначенням, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку,
стосовно того , що позивачем не пропущений строк звернення до суду, оскільки
згідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення
до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний
строк.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач мав право на пенсійне
забезпечення по лінії Міністерства оборони України відповідно до п. „б"
ст. 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб", в редакції Закону України від 4 липня 2002 р. № 51- IV, то суд першої інстанції вірно дійшов до
висновку , щодо зобов'язання Харківського облвійськкомату та Головного
Управління Пенсійного фонду України у Харківській області призначити з
ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_1. військову пенсію відповідно до п. „б" ст. 12
Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб" в редакції Закону України від 4 липня 2002р. № 51 - IV.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної
скарги є помилковими.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу Головного
управління пенсійного фонду України в Харківській області на постанову
Чугуївського міського суду Харківської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року по справі НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Постанову Чугуївського
міського суду Харківської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року по справі НОМЕР_1 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця з дня набрання ухвалою законної сили, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Сіренко
О.І.

Судді
Подобайло З.Г.

Мельникова Л.В.

Повний текст виготовлено
та підписано 17 липня 2007р.

ЗГІДНО З
ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного
суду
Подобайло З.Г.