Справа № 22а-0071-07
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2007-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22а-71-07
суддя у 1-ій
інстанції- Л.А. Коваль
№А7/440-06
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 липня 2007 р. м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Туркіної Л.П. (доповідач)

суддів при секретарі: за участю представника позивача: відповідача-1: відповідача-2:

Проценко О.А., Коршуна А.О., Серьогіній О.В. ОСОБА_1 Дерець Т.В.
Стефлюк Ю.В.

розглянула у відкритому засіданні апеляційну
скаргу

Підприємця - фізичної особи
ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ

на постанову

від 06.03.2007 року

господарського суду
Дніпропетровської області

у справі

№ А7/440-06

за
позовом:

Підприємця - фізичної
особи ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ

до:
відповідача-1 відповідача-2 про:

Дніпропетровської митниці, м.
Дніпропетровськ Головного Управління
державного казначейства України в Дніпропетровській області, м.
Дніпропетровськ визнання нечинним
(недійсним) рішення та повернення з державного бюджету 42 697,42грн.

В С Т А Н О В И Л А :

У
грудні 2006 року суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2
звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про
визнання недійсним (нечинним) рішення Дніпропетровської митниці від
28.11.2005р. щодо митної оцінки товару до вантажної митної декларації (далі ВМД)
№НОМЕР_1 та від 28.11.2005р. щодо митної оцінки товару до ВМД №НОМЕР_2 та про
покладення на Дніпропетровську митницю
обов'язку здійснити поворот виконання рішення від 28.11.05р. шляхом митного
оформлення товару позивача за ціною угоди, визначеною СПД ОСОБА_2 у названих
ВМД. Відповідачем СПД ОСОБА_2 визначив Дніпропетровську митницю. В судовому
засіданні позивач заявив доповнення та уточнення до позову, згідно яких просить
рішення Дніпропетровської митниці щодо митної оцінки товару до ВМД №НОМЕР_3 та
НОМЕР_2 визнати нечинними (недійсними)
та здійснити поворот виконання рішень щодо митної оцінки товару,
застосувавши митну вартість, заявлену декларантом, відповідно до ВМД №№НОМЕР_3,
НОМЕР_2, та повернувши з державного бюджету надмірно сплачені кошти (митного
збору та ПДВ) в сумі 42 709,42грн.

Ухвалою
суду від 15.01.07р. до участі у справі у якості відповідача залучено Головне
управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі контракту від 15.11.2005р.
№НОМЕР_4 придбав у продавця - товариства з обмеженою відповідальністю
„Магна" (Росія) кальмари свіжоморожені, виходячи з ціни придбання товару
заповнив вантажні митні декларації №НОМЕР_3 та №НОМЕР_2. Відповідач-1
відмовився оформити декларацію за митною вартістю, визначеною за ціною угоди
(метод № 1); 28.11.2005р. прийняв рішення про визначення митної вартості за
методом № 2 - за ціною на аналогічні товари. З метою випуску товару у вільний
обіг та уникнення збитків, пов'язаних з порчею товару, позивач змушений був
сплатити мито та ПДВ, виходячи з митної вартості, визначеної відповідачем-1.
Позивач не погоджується з визначенням митної вартості товару за методом № 2
(ціною на аналогічні товари), зазначає, що відповідач-1 не зазначив в рішенні,
чому неможливо застосувати метод ціни угоди, не витребував у позивача додаткові
документи або відомості, якщо подані документи вважав недостатніми, не
обґрунтував сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей. Також
позивач зазначає, що відповідач-1 допустив порушення при застосуванні ціни на
ідентичні товари, оскільки застосував ціну, яку не можна вважати ідентичною,
застосував протоколи від 26.10.2005р. та від 05.11.2005р., які не є
нормативно-правовими актами. Відповідач-1 надав дані за цінами на аналогічні товари, що ввозилися на
територію України за останні 90 днів, згідно яких митна вартість кальмарів
свіжоморожених того самого виробника з тією самою країною погодження, фізичними
характеристиками, ідентичною упаковкою та приблизною вагою партії становить від
2, 73 грн. за 1 кг до 2, 78 за 1 кг, тоді як застосована митна вартість 7, 12
грн. за 1 кг.

Відповідач-1 проти позову заперечував, зазначаючи, що у
вантажних митних деклараціях від 28.11.2005р. №НОМЕР_3 та від 30.11.2005р.
№НОМЕР_2 митну вартість товару заявлено за ціною угоди - 1, 64 грн. за 1 кг.
Під час здійснення митного контролю посадовою особою митниці прийнято рішення
про направлення запиту до спеціалізованого підрозділу для перевірки
правильності визначення митної вартості. Відділом контролю митної вартості
проведена митна оцінка товару та визначена митна вартість 7,12 грн. за 1 кг.
Відповідач-1 посилається на своє право при наявності обґрунтованих сумнівів про
достовірність відомостей щодо митної вартості товару самостійно визначати митну
вартість товару. До документів, на підставі яких здійснюється перевірка
достовірності заявленої митної вартості, віднесено і банківські документи щодо
розрахунків за товар, які повинні містити всі реквізити, потрібні для
ідентифікації їх з поставкою, що оформлюється у митному відношенні. Наданий
позивачем контракт від 15.11.2005р. №НОМЕР_4 укладено між ним та товариством з
обмеженою відповідальністю „Магна", яке не є виробником товару. Надана
позивачем довідка банку не могла бути прийнята митницею для підтвердження
митної вартості товару через відсутність у ній достатніх відомостей та
неможливість ідентифікації з конкретною поставкою товару. За інформацією щодо
оформлення ідентичних товарів за період 90 днів до ввезення товарів, що оцінюються
в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби України, митна
вартість складає від 2, 78 грн. за 1 кг до 7, 15 грн. за 1 кг. Відповідач-1
стверджує про правомірність митного оформлення товару за митною вартістю,
встановленою митним органом, зазначає, що товар випущено у вільний обіг, тому
відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідач-2 просив в позові відмовити. Відповідач-2
пояснював, що суми мита, податку на додану вартість, акцизного збору та інших
платежів і зборів повертаються Державним казначейством за умови подання
власником копії рішення судового органу, а також підтвердження митним органом
перерахування цих коштів до державного бюджету. Повернення платникам помилково
та/або надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) здійснюється
з того бюджету, до якого зараховується у поточному бюджетному році платіж, який
підлягає поверненню. Тобто, повернення здійснюється не з єдиного рахунку, а з
тих рахунків, на які зараховуються платежі, що підлягають поверненню, по відповідним
кодам платежу. До відповідача-2 від позивача не надходили документи, відповідно
до яких повинно здійснюватися повернення з бюджету зайво сплачених митних
платежів на вказану в позові суму, в зв'язку з чим відповідач-2 був позбавлений
можливості щодо повернення вказаних коштів.

Постановою
господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2007 року у задоволенні позову було відмовлено. Рішення
суду мотивовано тим, що відповідач-1 не приймав рішень щодо митної оцінки
товарів до ВМД №НОМЕР_3 від 28.11.2005р.
та №НОМЕР_2 від 30.11.2005р. У позивача
були відсутні правові підстави для застосування рішення митниці щодо
митної оцінки товару до ВМД №НОМЕР_1 від
28.11.05р., до ВМД №НОМЕР_3 від
28.11.2005р. та №НОМЕР_2 від
30.11.2005р.

Не
погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій
зазначив, що постанову винесено судом з порушенням матеріального та
процесуального права. Порушення норм процесуального права призвело до того, що
судом прийнято рішення, яке не відповідає
обставинам справи. Так, позивач зазначає, що згідно ч.2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову. Статтею 72 КАС України
передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини, крім того, не доводяться обставини, які
заперечуються сторонами і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих
обставин та добровільності їх визнання.

Так
відповідно до ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від
04.09.2006р. у справі №8/14 судом встановлено, що відповідач-1 не погодився з
митною вартістю товару за контрактом №НОМЕР_4 від 15.11.2005р. та прийняв
рішення про здійснення митної оцінки товарів, що переміщувались через митний
кордон за вказаним контрактом.

Крім
того, представник відповідача-1 у судовому засіданні обґрунтовував саме
правомірність прийняття рішення щодо визначення митної вартості за методом№2
стосовно товарів, переміщуваних за ВМД №НОМЕР_3, №НОМЕР_2, посилаючись при
цьому на виникнення сумнівів відносно правильності визначення митної вартості
за методом №1 та недостатності документів, що обґрунтовують таку митну
вартість.

Висновки
суду відносно того, що відповідач-1 не приймав рішень, які стосувались ВМД
позивача №НОМЕР_3 та №НОМЕР_2 не
відповідають матеріалам справи та здійснені всупереч ст.ст. 71,72 КАС України.

Позивач
також зазначає, що визначення митної вартості товару Дніпропетровською митницею
було здійснено всупереч нормам ст.ст. 4, 5, 264, 266, 268 Митного кодексу
України, п.п. 18, 21 Порядку декларування митної вартості товарів, що
переміщуються за кордон.

Відповідачі
проти апеляційної скарги заперечують, вказуючи, що рішення суду першої інстанції
є обґрунтованим та відповідає обставинам справи.

Заслухавши
представників сторін та дослідивши обставини справи, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду
першої інстанції - скасуванню.

Висновки
апеляційної інстанції обґрунтовуються наступним:

15.11.2005р.
Товариство з обмеженою відповідальністю „Магна" (Росія), як продавець, та
Підприємець - фізична особа ОСОБА_2 (м. Дніпропетровськ), як покупець, уклали
зовнішньоекономічний контракт № НОМЕР_4 на поставку товару - соєвої муки.

21.11.2005р.
до контракту укладена додаткова угода НОМЕР_5, якою розширено перелік товару,
що поставляється, зокрема, предметом поставки є заморожені риба та морепродукти
походженням із Росії.

24.11.2005р.
до контракту складена специфікація НОМЕР_6 на поставку кальмарів
свіжоморожених, виробник - ЗАТ „Акрос” в кількості 38, 368 тн по ціні 8
600,00руб./тн, вартістю 329 964, 80 руб.

На
виконання цього контракту Товариство з обмеженою відповідальністю „Магна"
виставило позивачу рахунок НОМЕР_7 від 25.11.2005р. на суму 329 964, 80 руб.

За міжнародними товарно-транспортними накладними
25.11.2005р. кальмари свіжоморожені відвантажені позивачу та надійшли в зону
митного контролю Дніпропетровської митниці (м. Дніпропетровськ).

Дніпропетровській митниці позивачем був наданий пакет
товарно-супровідної документації, а саме: контракт, інвойс, довідка банку,
сертифікат про походження товару, пакувальний лист, та здійснено оформлення
вантажних митних декларацій від 28.11.2005р. № НОМЕР_3 та від 30.11.2005р. №
НОМЕР_2 із зазначенням у графах 12, 45, 47 митної вартості відповідно 31 464,
56 грн. та 31 523, 96 грн. (1, 64 грн. за 1 кг товару), яка включає фактурну
вартість та витрати на доставку - 2 525, 00 грн. по кожній партії.

Відповідачем-1 було прийняте рішення щодо митної оцінки
товару до вантажної митної декларації №НОМЕР_1 від 28.11.2005р., згідно з яким
не застосований метод №1 щодо
визначення митної вартості товару
(за ціною угоди)
у зв'язку з
недостатністю документів та матеріалів згідно вимог Митного кодексу
України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від
28.08.2003р. №1375.

Як пояснив відповідач-1 у засіданні суду апеляційної
інстанції, №НОМЕР_1 був зазначений митницею помилково, як наслідок описки.

Відповідно до ч.3 ст. 72 КАС України обставини, що
визнаються сторонами можуть не доказуватись перед судом.

Таким чином, слід визнати, що рішення відповідача-1 щодо
митної оцінки товару до ВМД №НОМЕР_1 від 28.11.05р. стосувалось саме ВМД позивача
№НОМЕР_3.

Викладеним вище спростовуються висновки суду першої
інстанції відносно того, що відповідач-1 не приймав рішення щодо оцінки митної
вартості товару до ВМД №НОМЕР_3. Оскільки рішення суду першої інстанції
прийнято на підставі названих висновків, колегія суддів дійшла висновку, що
воно є необґрунтованим та прийнятим всупереч нормам ч.3 ст. 72 КАС України.

Що стосується позовних вимог позивача, колегія суддів
дійшла висновків про наступне:

- при винесенні рішення щодо митної оцінки товару до ВМД
№НОМЕР_1 дії митниці не були добросовісними, оскільки при прийнятті рішення
було допущено помилку у визначенні номеру ВМД, яка не була виправлена належним
чином.

Крім того, зазначене рішення було прийнято митницею
з порушенням норм ст.ст. 86, 264, 265 МК України.

Відповідно до ст. 86 МК України, митна декларація
приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом
Міністрів України або уповноваженим ним органом.

Подання митної декларації повинно супроводжуватися
наданням митному органу комерційних супровідних та інших необхідних документів,
перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним
органом.

Митна декларація приймається митним органом, якщо
встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі
необхідні документи. Дата і час прийняття митної декларації фіксуються
посадовою особою митного органу, що її прийняла, проставленням відміток на
бланку митної декларації та відповідним записом у документах митного органу.

З моменту прийняття митної декларації вона є документом,
що засвідчує факти, які мають юридичне значення.

Митний
орган не має права відмовити в прийнятті митної декларації, якщо декларантом
виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відмова
митного органу в прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про
причини відмови має бути письмово повідомлено декларанту.

Як
свідчать матеріали справи та пояснення митниці, рішення про відміну (талон
відмови) декларанту не надавався.

Згідно
ст. 264 МК України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним
відомості про її визначення мають базуватися на достовірній, документально
підтвердженій інформації, що подається у кількісному виразі.

У
разі потреби у підтвердженні заявленої декларантом митної вартості товарів
декларант зобов'язаний на вимогу митного органу надати йому необхідні для цього
відомості.

Статтею
265 МК України та п.18 Порядку декларування митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон України, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28 серпня 2003 року № 1375, передбачено 2-і підстави,
коли митний орган самостійно може визначати митну вартість товарів, що
декларуються:

1) у разі коли декларант не може документально
підтвердити заявлену ним митну вартість товарів, при цьому митний орган
відповідно до п. 15 вказаного порядку та ч. 2 ст. 264 МК України у разі потреби
надання додаткових документів повинен витребувати їх від декларанта;

2) коли виникають
обґрунтовані сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей.

Відповідач-1, під час судового розгляду зазначав, що
підставою для застосування методу №2 щодо визначення митної вартості товару є
відсутність оригіналу платіжного документу, що підтверджує оплату грошових
коштів за контрактом №НОМЕР_4, однак митний орган не витребував від позивача
додаткові документи або відомості, якщо він вважав їх недостатніми та не
повідомив чим обґрунтовуються сумніви щодо достовірності поданих декларантом
відомостей, якщо таки були.

Відповідно
до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень, суд перевіряє, чи прийняті вони на підставі, передбаченій
Конституцією та законами України, обґрунтовано та добросовісно.

У разі невідповідності рішення названим
вимогам, скарга особи щодо такого рішення підлягає задоволенню.

На
підставі зазначеного, позовні вимоги СПД - фізичної особи ОСОБА_2 до
відповідача-1 в частині визнання нечинним рішення митниці щодо митної оцінки
вартості товару до ВМД №НОМЕР_1, яке фактично стосувалось ВМД №НОМЕР_3,
підлягає задоволенню.

виходячи
із зазначеного вище, слід дійти висновку, що рішення суду першої інстанції,
яким дії митниці визнані правомірними , не відповідають нормам ст.ст. 86,264 МК
України.

Щодо
позовних вимог про поворот виконання оспорюваних рішень слід зазначити, що вони
не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

-
за результатами вивчення матеріалів справи та враховуючи пояснення учасників,
колегія суддів дійшла висновку, що будь-яких рішень відносно ВМД №НОМЕР_2 від
30.11.05р. відповідач-1 не приймав. Отже, у суду відсутні підстави щодо
визнання вказаного рішення протиправним та повернення коштів, нарахованих та
сплачених позивачем за ВМД №НОМЕР_2 від 30.11.2005р.

Вимоги
щодо повернення з державного бюджету коштів, сплачених за ВМД №НОМЕР_3 від 28.11.2005р. не підлягають
задоволенню, як такі, що суперечать нормам ст. 264 МК України, де зазначено, що
декларант має право оскаржити рішення митного органу щодо визначення митної вартості оцінюваних товарів до митного органу
вищого рівня та/або до суду. У разі, якщо після сплати декларантом податків і
зборів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом, буде прийнято
рішення про застосування вартості товарів, заявленої декларантом, сума надміру
сплачених податків і зборів повертається декларанту у місячний термін з дня
прийняття рішення у порядку, передбаченому законодавством.

За відсутності
названого рішення у відповідачів були відсутні підстави повернення коштів. Крім
того, слід зазначити, що право позивача щодо отримання коштів може вважатися
порушеним тільки після збігу місячного терміну, визначеного ст. 264 МК України.

На підставі викладеного
вище, колегія суддів вважає,
що позовні вимоги відповідача-1 підлягають задоволенню частково в частині
визнання рішення митниці від 28.11.05р. протиправним та нечинним. У задоволенні
решти позовних вимог до відповідача-1 слід відмовити. У задоволенні позовних
вимог до відповідача-2 слід відмовити у повному обсязі, оскільки прийняття
митницею рішення від 28.11.05р. не пов'язано із будь-якими діями
(бездіяльністю), рішенням відповідача-2, сам відповідач-2 вказаного рішення не
приймав.

Відповідно
до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом
на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно
ст. 202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового
рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції
вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або
питання.

Оскільки
рішення суду першої інстанції прийнято за наявності висновків, що не
відповідають обставинам справи,
порушенням норм ч.3 ст. 71 КАС України, ст.ст. 86, 264 МК України,
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у частині вимог щодо
скасування рішення суду першої інстанції та визнання рішення відповідача-1 від
28.11.05р. нечинним.

У
задоволенні решти вимог апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст.195, 196, 198, 205, 207 КАС України,
колегія суддів,

П О С Т Н О В И Л А :

Апеляційну
скаргу Підприємця - фізичної особи ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ, задовольнити частково.

Постанову
господарського суду Дніпропетровської
області від 06.03.2007 року у справі № А7/440-06 скасувати.

Позовні
вимоги задовольнити частково.

Визнати
рішення щодо митної оцінки товару до вантажної митної декларації №НОМЕР_1 від
28.11.2005 року, винесене Дніпропетровською митницею щодо вантажної митної
декларації від 28.05.2005 року №НОМЕР_3, нечинним.

У
задоволенні решти позовних вимог до Дніпропетровської митниці, м.
Дніпропетровськ, відмовити.

У
задоволенні позовних вимог до Головного управління Державного казначейства
України у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ, відмовити у повному
обсязі.

присудити
на користь позивача за рахунок Державного бюджету України 2грн. 30 коп. судових
витрат.

Постанова
набирає чинності відповідно до ст. 254 КАС України з моменту проголошення.

Постанова
може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Л.П.
Туркіна

судді: А.О.
Коршун

О.А.
Проценко

Оригіналу
відповідає:
Л.П. Туркіна