Справа № 22А-6/2007р.
Суддя: Вовненко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2007-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

('права № 22 А - 6 /200 7 р. Головуючий 1-ї інстанції: Корнешова Т. И.
Категорія- Суддя-доповідач
апеляційного суду: Галущенко О.І.
УХВАЛА

31 січня
2007 р. Судова колегія судової
палати в цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючої: Вовненко Г.Ю.

суддів: Колосовський С.Ю.

Галу щенка О. І.

при
секретарі: Фірсовій Т.В.

за участю:

представників

відповідач
ів- Розумної Ю. 1., Ісакової О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві адміністративну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду
м.Миколаєва від 20.10.2006 р.
у справі за

адміністративним позовом

ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва , Головного управління ПФУ в Миколаївській
області та до Пенсійного Фонду України про призначення пенсії за віком,

встановила:

19.05.2006 ОСОБА_1 звернувся з позовом до органів
Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком.

Позивачка
зазначала, що її трудовий стаж налічує більше 28 років.

З ІНФОРМАЦІЯ_1 р. тобто після досягнення 55 літнього віку
вона набула право на призначення пенсії за віком.

02.04.2006 р. вона звернувся до ПФУ з заявою про
призначення пенсії.

21.04.2006 р. їй відмовлено в призначенні пенсії з посиланням на те, що
вона не проживає на території України.

Вважаючи відмову незаконною та такою, що порушує її конституційні права,
позивачка просила про задоволення її вимог щодо призначення пенсії.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від
20.10.2006 р. постановлено про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі П'ятигорська Т.З. ставить питання
про скасування постанови як незаконної і ухвалення нової про задоволення
позову, посилаючись на неправильне тлумачення відповідачем та судом норм
Конституції України, міжнародного права, законодавства про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З 01.01.2004 p. набрав чинності Закон України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. (
далі-Закон-1058)

Зазначений Закон зокрема, визначає принципи, засади і
механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Норми Прикінцевих положень цього Закону містять прямі
вказівки на застосування в окремих випадках інших законів, що регулюють
пенсійне забезпечення.

При цьому, п.п 15, 14 Розділу XV Прикінцеві
положення Закону-1058 застережено, що з дня запровадження цього Закону інші
закони мають застосовуватися лише в частині, що не суперечить положенням цього
Закону.

За змістом ст..4 Закону 1058, при визначенні права на
пенсію, мають застосовуватися і інші закони, якими встановлюються умови
пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 92 Закону «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 р. (далі - Закон 1788), громадянам, які виїхали на
постійне проживання за межі України, пенсії не призначаються.

Норма ст. 80 цього ж закону, якою визначається порядок
звернення за призначенням пенсії, встановлює, що заява про призначення пенсії
подається до пенсійного органу за місцем проживання заявника.

В тому випадку, коли громадяни України, які набули право
на пенсію, проживають за її межами, їх пенсійне забезпечення провадиться на
підстав міждержавних договорів відповідно до законодавства про державне
пенсійне забезпечення. (ст. 1 Закону-1058)

Зазначені положення Закону - 1788 не суперечать приписам
ст. 4 Закону -1058, оскільки регулють особливості пенсійного забезпечення, які
не врегульовані законодавством про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Суд повно та всебічно дослідив ці обставини справи, дав
належну оцінку наявним доказам і з врахуванням вимог законодавства, що регулює
пенсійне страхування, ухвалив законне рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог позивачки, обгрунтовано виходячи з того, що суб'єкт владних
повноважень при вирішенні питання про призначення пенсії діяв відповідно до
вимог ст.. З КАС України.

При цьому, суд правильно вважав, що позивачка не має
права на призначення пенсії, оскільки проживає постійно за межами України, а
міжнародної угоди з країною перебування про порядок призначення пенсій та їх
виплати таким громадянам, не укладено.

Доводи апеляційної скарги позивачки про її дискримінацію
та порушення положень Конституції України, міжнародних угод з питань пенсійного
забезпечення, не заслуговують на увагу, оскільки в разі повернення до України,
вона набуде право на призначення пенсії.

Також, не має підстав вважати, що відмова у призначенні
пенсії порушує конституційні права позивачки, так, як доказів того, що
зазначені положення коментованих законів є неконституційними чи суперечать
нормам міжнародного права, у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206 КАС України,
судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а постанову
Заводського районного суду М.Миколаєва від 20.10.2006 р. -залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу на протязі одного місяця може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.