Справа № 2-А-2/07
Суддя: Ткачук С.С.
Дата ухвалення: 2007-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-А-2/07 Категорія 12
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 року Ясинуватський міськрайонний суд Донецької області у
складі:

головуючої судді
Ткачук С.С., при секретарі Шпаковській
Ю.В.,

за участю
позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, та її представників ОСОБА_4 та адвоката
ОСОБА_5, відповідачів ОСОБА_6, Первомайської сільської ради,
Ясинуватського районного відділу земельних ресурсів, розглянувши у судовому
засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання державного
акту на право власності на земельну ділянку, рішення сільської ради
недійсними та стягнення
моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив
визнати недійсним рішення Первомайської сільради від 29.12.1999р. за НОМЕР_1 „Про передачу земельних ділянок у приватну
власність, після уточнення площ", яким ОСОБА_3 було передано у приватну
власність земельну ділянку, розміром 0,2262
га, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1,
без урахування частки права власності відповідачки на
цей будинок.

В обґрунтування
свого позову позивач
зазначив наступне.

На підставі цього рішення відповідачці був виданий
державний акт про право приватної власності на земельну ділянку, на якій
розташований житловий будинок АДРЕСА_1,
співвласником якого крім позивачки є він. Вважає рішення незаконним, бо
питання про передачу земельної ділянки у приватну власність відповідачці ніхто
не узгоджував із користувачами суміжних ділянок землі. На момент посвідчення
нотаріусом договору дарування частки цього будинку з господарськими будівлями,
в договорі зазначено, що земельна ділянка, на якій розташований будинок
належить Первомайській сільраді і між користувачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 існував
спір про порядок користування цією земельною ділянкою.

В судовому засіданні позивач збільшив розмір позових вимог і просив також
визнати недійсним державний акт, виданий відповідачці на підставі оскаженого
рішення та стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 5000грн. у
солідарному порядку з
усіх відповідачів.

Позивач пояснив, що згідно рішення суду у 1992 році
будинок АДРЕСА_1, було розподілено між

ОСОБА_3 та її колишнім чоловіком ОСОБА_7 їй виділено у

натурі 59/100 ідеальної частки будинку з господарським
будівлями, а ОСОБА_7 - 41/100 ідеальної частки будинку і гараж, зазначений під
літерою „г".

26.11.2002р. власник ОСОБА_7
подарував позивачу належну частину та гараж, але

він не може користуватися своєю власністю, бо його не
впускають на подвір'я

будинку,
внаслідок чого технічний стан
належної йому частини будинку

погіршується,
а він, зареєстрований в цій частині як мешканець, позбавлений права
користуватися житловою площею. Також не може користуватися гаражем за
призначенням, при тому, що у нього є легковий авто, який він вимушений
зберігати на вулиці. ОСОБА_3, як власник земельної ділянки, без законного
дозволу побудувала на земельній ділянці інші споруди, які зараз перешкоджають
йому користуватися гаражем
за призначенням.

Підставами стягнення моральної шкоди позивач указав, що під час його спроб
увійти до приміщення своєї частки будинку, відповідачка вчиняла сварки, потім
зверталася до міліції з заявами про притягування його до кримінальної
відповідальності, вказуючи надумані обставини вчинення ним злочинів. Його
викликали до Ясинуватського МРВ, де він давав пояснення своїм діям. Як вважає
позивач, в зв'язку з незаконними рішеннями та діями сільради, Ясинуватського
управління земельних ресурсів, сина ОСОБА_3 - ОСОБА_6 йому завдано моральну
шкоду, бо все це відбувається тривалий час, потребує від нього додаткових зусиль,
він страждає, оцінює завдану моральну
шкоду в розмірі

2

5000грн. Позивач пояснив, що про усунення перешкод в користуванні своєю
часткою будинку до суду
не звертався.

Від вимог до Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру
при Державному комітеті України по земельних ресурсах" відмовився і ця
відмова прийнята судом.
Ухвалою суду від 01.12.06
справу в цій
частині закрито.

Позивач повідомив суд, що про право власності ОСОБА_3 на
земельну

ділянку йому стало відомо напередодні звернення до суду,
коли він випадково

побачив цей акт в районному відділі архітектури та
містобудування Ясинуватської

райдержадміністрації. Він звернувся до Ясинуватського
райвідділу Донецької

регіональної філії ДП „Центр державного земельного
кадастру при Державному

комітеті України по
земельних ресурсах" і
17.11.04 отримав довідку
про

належність цієї
земельної ділянки. Вважає, що строк для звернення до суду він не порушив, бо
17.11.04 на час подання до суду позовної заяви, яка розглядалася в порядку
цивільного судочинства, ще не сплинув строк позовної давності. Після закриття цивільного
провадження, 30.08.06 він в той же
день подав до суду даний адміністративний
позов.

Відповідач
позов не визнала та пояснила, що в 1975 році земельна ділянка була виділена її
колишньому чоловікові ОСОБА_7 для побудови жилого будинку Авдіївським радгоспом.
Після розірвання шлюбу та розподілу будинку за рішенням суду, ОСОБА_7 у своїй
частині не проживав і перебудов в будинку не проводив. Нею була подана заява до
сільради про приватизацію земельної ділянки для обслуговування житлового
будинку, а потім вона зверталася до кадастрової служби, спеціалісти якої
проводили заміри ділянки, виставляли кілля на межі. Всі документи вона здала до
сільради, після чого було прийнято рішення. ОСОБА_7 під час проведення замірів
був присутній, не заперечував на приватизацію нею всієї ділянки, із замірами
був згідний і у 1999році встановили огорожу. Акт про суміжне користування
ділянкою був підписаний обома сусідами, а саме, як ОСОБА_7, так і ОСОБА_8.
Після дарування ОСОБА_4 позивачу своєї половини будинку разом із гаражем, яку
він обіцяв віддати синові, між нею та ОСОБА_1 склалися неприязні стосунки,
внаслідок чого вона зверталася до Ясинуватського МРВ із заявою, за якою
проводилася перевірка. Відповідач підтвердила, що обидві половини будинку
знаходяться на ділянці, яка за державним актом належить їй на праві приватній
власності. Проти права користування цією ділянкою позивача заперечила. Вважає,
що моральної шкоди позивачу не завдала і просила в позові відмовити.

ОСОБА_6 позов також не визнав і пояснив, що мати подарувала йому свою
частину будинку у 2006 році, позивачу він ніяких перешкод у користуванні своєю
частиною будинку не чинить. Гараж, який належить позивачу, був перебудований ще
його батьком, який переніс ворота в гаражі на іншу сторону і в такому стані ця
будівля була подарована позивачу. Весь цей час позивач користується гаражем з
території суміжної земельної ділянки, що належить матері його дружини. З
території земельної ділянки АДРЕСА_1 користуватися гаражем для розміщення авто неможливо, бо
немає вільної площі для проїзду машини. Вважає вимоги позивача
щодо стягнення з
нього моральної шкоди
необґрунтованими.

Представник Ясинуватського районного управління земельних
ресурсів позов

визнала частково. В судовому засіданні представник
повідомила, що дійсно рішення

сільради
про передачу у
приватну власність земельної
ділянки, на якій

розташований
житловий будинок АДРЕСА_1, порушує права другого співвласника будинку. Зі
схематичного плану вбачається, що частка будинку та гараж, які належать
ОСОБА_1, розміщені усередині подвір'я і для проходу до них позивач повинний
користуватися приватною земельною ділянкою, що належить ОСОБА_3, і це зроблено
не припустимо при вирішуванні питання про приватизацію землі для обслуговування
житлового будинку та господарських споруд. Ці обставини повинні були
враховуватися сільрадою, тому як в договорі дарування і в рішенні суду умови
користування земельною ділянкою, на якій
розташований будинок, що
перебуває у співвласності
двох осіб, відсутні.

Представник пояснив, що відповідно до повноважень їх управління, отримавши
рішення сільради, управління оформлено державний акт, який підписав голова
сільради, після чого був виданий ОСОБА_3. Таким чином, управління не відповідає
за законність рішення сільради і їх діями не було завдано моральної шкоди позивачу.
Просила в цій
частині позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов
підлягає задоволенню частково
з таких підстав.

За даними земельнокадастрової книги та земельної шнурової книги радгоспа
„Авдіївського" ОСОБА_7 за
адресою :АДРЕСА_1 первісно
було виділено

3

0,15га , в т.ч. під забудову - 0,01га. По записам
погосподарських книг Первомайської
сільради за НОМЕР_2 за 1991-1995
роки та за НОМЕР_3 за 1996-2000 роки, рішенням
Ясинуватського районного
суду від 04.09.1992г.,
судом встановлено, що на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_1 розташований житловий будинок, ідеальна частка
якого, розміром 59/100, була передана після розподілу у приватну власність
ОСОБА_3, а ідеальна частка розміром
41/100 -ОСОБА_7. Шлюб між ними розірвано 11.03.1992р. В погосподарській книзі
Первомайської сільради за 1991-19995 роки є запис про розподіл будинку за
рішенням суду. Крім того, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ще за життя у
шлюбі надавалася земля
під городи по 0,08га
кожному.

В судовому
засіданні ці обставини
підтвердила свідок ОСОБА_9

Згідно договору дарування від 26.11.2002р., посвідченого державним нотаріусом

Ясинуватської державної нотаріальної контори у реєстрі за
НОМЕР_4, ОСОБА_7

подарував позивачу свою частку будинку разом із гаражем,
зазначеним під літерою

„г", які розташовані на земельній ділянці належній
Первомайській сільській

раді.
Право власності позивача
зареєстровано Донецьким бюро
технічної

інвентаризації 2 6.11.02 у
реєстрі за НОМЕР_5. Рішенням Ясинуватського

міськрайонного
суду від 18.08.2005 року, що набрало
чинності, ОСОБА_3 було відмовлено у визнанні
недійсним цього договору.

За даними технічного плану на садибний житловий будинок від 13.09.02р. на час приватизації ОСОБА_3 всієї
площі земельної ділянки в будинку вже відбулось перепланування на дві
самостійні частини з особистими входами у приміщення. Частина, що належала
ОСОБА_7, а зараз позивачу,
знаходиться усередині подвір'я і для проходу до неї власник повинен
користуватися приватною земельною ділянкою. Передача земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою:
АДРЕСА_1, розміром 0,2262 га у приватну
власність ОСОБА_3 відбулась на підставі рішення Первомайської сільради від
29.12.1999р. за НОМЕР_1, відповідно до якого їй 08.02.2000 року було видано державний акт про право приватної
власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право
приватної власності на
землю Ясинуватської районній
раді за НОМЕР_6.

Опитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що він ніякої згоди
на приватизацію площі під будинком та господарськими спорудами не давав, між
ним та ОСОБА_3 відбулось тільки розмежування землі під городом, де і було
встановлено огорожу. Він підтвердив, що писав заяву до сільради, але ніякої
землі у приватну власність він не отримував і про приватизацію землі ОСОБА_3
йому не було відомо. Свідок також підтвердив, що у липні 1999року він перебудував
гараж і в
такому стані подарував
позивачу.

23.04.1997р. та 25.06.1997р. виконавчим комітетом Первомайської сільської ради
були прийняті рішення за НОМЕР_7 та НОМЕР_8,
згідно яких на підставі заяв було передано у приватну власність земельні
ділянки за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку: ОСОБА_3- розміром 0,12 га , а ОСОБА_7 -розміром
0,08га. Приймаючи 29.12.99 своє
рішення НОМЕР_1, Первомайська сільрада визнала рішення НОМЕР_7 від 23.04.97р. таким, що втратило чинність, і
на підставі матеріалів інвентаризації, виконаних госпрозрахунковим бюро при
Ясинуватському районному відділі земельних ресурсів, передала ОСОБА_3 у
приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 розміром 0,2262 га. Як визнала в суді ОСОБА_3 на цій
ділянці зараз і знаходиться весь будинок,
в т.ч. і частка
позивача

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10, яка працювала
ІНФОРМАЦІЯ_1 в

сільраді у 1999 році і готувала оскаржуване рішення
сільради, пояснила, що

вказане в тексті рішення сільради за НОМЕР_7 від 23.04.97, фактично є рішенням

виконавчого комітету. При проведенні малої приватизації
земель у 1997р. та

прийняття виконавчим комітетом сільради рішень, державні
акти про право

приватної власності ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_7 не видавалися. Чому

не було скасовано рішення виконавчого комітету від 25.06.97 за НОМЕР_8 пояснити не

змогла. Сільрада приймає рішення тільки після винесення
земельної ділянки в

натурі і встановлення її меж. При відсутності згоди
сусідів та їх підпису на

акті про встановлення межі на суміжних земельних
ділянках, приватизація земель

для обслуговування житлового будинку та господарських
споруд не проводилася б.

Вона стверджувала, що ці документи на приватизацію
земельної ділянки ОСОБА_3

надавала і вони виносилися на розгляд сільради. На актах
про узгодження

суміжних меж стояли підписи ОСОБА_7 та ОСОБА_8, але
належність їх вказаним

особам вона не перевіряла. Потім ці документи зберігалися
в сільраді, але у

2002 році вона
відвезла документи та
книги реєстрації держактів до

4

госпрозрахункового бюро при Ясинуватському управлінні земельних ресурсів.
Акт про передачу документів
не оформляла.

Ці обставини
підтвердив в
судовому засіданні чоловік
ОСОБА_3 ОСОБА_11

Суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_3, бо вони
спростовуються іншими доказами
по справі.

Так, за повідомленням першого заступника Ясинуватської
райдержадміністрації

від 19.12.06р.
за № 01-13вх.2025/6 земельно-кадастрове бюро при Ясинуватському

районному
відділі земельних ресурсів
після прийняття наказу
Держкомземом

України 30.11.00 за №158 „Про реорганізацію системи земельно-кадастрових

центрів(бюро) при місцевих органах земельних ресурсів" було
перетворено в

районну філію ДП „Донецький регіональний центр державного земельного
кадастру",

т.т. структурний підрозділ регіонального центру Держкомзему без права
юридичної

особи. Рішення, яким було затверджено статут земельно-кадастрового бюро при

Ясинуватському районному відділі земельних ресурсів було скасовано

розпорядженням голови
Ясинуватської
райдержадміністрації від 22.02.2001 за

№ 43.
За повідомленням начальника
Ясинуватського районного відділу
Донецької регіональної
філії ДП „Центр
державного земельного кадастру
при Державному Комітеті України по
земельних ресурсах" у
нього відсутні матеріали інвентаризації
земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Відсутність цих документів підтверджено Архівним відділом
Ясинуватської

державної
райдержадміністрації та Ясинуватським районним відділом земельних ресурсів.
Крім того, як повідомив представник Ясинуватського районного відділу Донецької
регіональної філії ДП „Центр державного земельного кадастру при Державному
Комітеті України по земельних ресурсах", документи готуються у кількох
примірниках і один з них залишається у власника. ОСОБА_3 такі документи суду
надані не були.

Відсутність меж із суміжною земельною ділянкою по
АДРЕСА_2,

підтвердила власник будинку ОСОБА_8, яка повідомила, що між нею та

ОСОБА_3
також існує земельний спір
і ніяких документів вона
не

підписувала.

Суд звертає увагу, що в державному акті про приватну власність на землю,
виданому ОСОБА_3, вказано призвіще
сусідки ОСОБА_12.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані
діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні"
передбачено, що рішення органів та посадових осіб місцевого самоврядування з
мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

При зазначених
обставинах суд приходить
до висновку, що
слід визнати недійсним державний
акт НОМЕР_9 про
право приватної власності
на землю, виданий 08.02.2000 року
ОСОБА_3 на підставі
рішення Пермовайська
сільська ради від
29.12.1999 року за
НОМЕР_1 "Про передачу земельних
ділянок у приватну
власність, після уточнення
площ" з передачею їй у приватну
власність земельної ділянки
розміром 0,2262 га для
обслуговування житлового будинку
та господарських будівель,
", розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
Також слід визнати незаконним
назване рішення в
частині передачі ОСОБА_3
у приватну власність присадибної ділянки,
про що зазначено
у додатку до
рішення під номером 14,
бо це суперечить
нормам земельного законодавства.

Суд визнає, що існування рішення сільради та державного акту на землю
порушують право позивача, як співвласника будинку АДРЕСА_1, вільно
розпоряджатися своєї власності, як це закріплено у п.2 ст.4 Закону України „Про
власність". Його право підлягає захисту, бо на момент укладання договору
дарування позивачу не було відомо про приватизацію другого співвласника
присадибної ділянки.

Враховуючи, що земельні правовідносини у позивача виникли з моменту
переходу до нього у власність 41/100 ідеальної частки вказаного будинку, т.т. з
26.11.02, суд застосовує норми Земельного Кодексу України в редакції від 20.12.2001 року (ЗУ №2905-111), який набрав
чинності з 01.01.02р. В зв'язку з
передачею у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 у грудні
1999року, суд визнає
необхідним для вирішення
спору про недійсність
державного

5

акту на
землю застосувати положення
Земельного Кодексу,
діючого на час

прийняття рішення
сільрадою про її
приватизацію, т.т. на грудень 1999
року.

Крім того, розглядаючи даний позов, суд керується положеннями ст.5 п.2,ст.
Ііп.2 КАС.

Так, відповідно до ст.30
Земельного Кодексу Земельного Кодексу України від

13.03.1992р.(ЗУ№219б-Х11) при переході прав власності на
будівлю і споруду разом

з цим об"єктами переходить у розмірах, передбачених
статтею 67 цього Кодексу, і

право
власності або право
користування земельною ділянкою
без зміни її

цільового
призначення, якщо інше не передбачено у договорі дарування. При переході права
власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між
власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка
переходить у спільне
користування власників цих
об'єктів.

Як встановлено судом, після набрання чинності рішення Ясинуватського
районного суду від 04.09.1992р.
земельна ділянка для обслуговування розподіленого житлового будинку та
господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 перебувала у загальному
користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_7, правовий режим цього користування не
змінювався до моменту передачі присадибної
ділянки у приватну
власність ОСОБА_3.

Статтею 9 Земельного Кодексу від 13.03.1992р.(ЗУ№2196-Х11) до повноважень
сільських рад у галузі регулювання земельних відносин належало - передача
земельних ділянок у
власність громадян відповідно
до цього Кодексу.

Суд не може визнати відповідним закону рішення виконавчого комітету
сільради від 25.06.97р. за НОМЕР_8,
бо вирішування питання щодо регулювання земельних відносин згідно ст.26 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні" віднесено
до виключної компетенції
сільської ради.

Доказів проведення інвентаризації землі із виділенням спірної земельної
ділянки на місцевості та встановлення межових знаків присадибної ділянки при
передачі у приватну власність ОСОБА_3 суду не надано. Як визнала сама
відповідач ОСОБА_3, суміжна частка будинку була розташована і продовжує бути
розташованою на її приватній земельній ділянці. Проти права користування
позивачем її землею під час проживання в належній йому частині будинку вона
заперечує.

Згідно ст.120 Земельного Кодексу в редакції від 20.12.2001 року (ЗУ
№2905-111), при переході права власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на
підставі договору оренди.

Позивач пояснив в судовому засіданні, що звернувся до
суду з метою приведення правового режиму користування присадибної ділянки
будинку АДРЕСА_1
у первісне положення - загальне користування співвласників для надання йому
можливості розпоряджатися своєю
власністю.

На підставі довідки Ясинуватського районного відділу Донецької регіональної
філії Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру при
Державного комітеті по земельних ресурсах України", виданої 17.11.04р. суд
визнає, що позивачу
стало відомо про
порушене право у
листопаді 2004 року.

Враховуючи вказане суд визнає, що вимоги позивача про
відшкодування йому моральної шкоди необгрунтовані і
в цій частині
позову йому слід
вимовити.

Статтями 152 та 154 Земельного Кодексу в редакції від 20.12.2001 року (ЗУ №2905-111) визначено
порядок захисту права
громадян на землю.

Як передбачено ст.154
цього Кодексу органи виконавчої влади та органи

місцевого самоврядування несуть відповідальність за
шкоду, заподіяну їх

неправомірним втручанням у здійснення власником
повноважень щодо володіння,

користування і розпорядження земельною ділянкою. Таким
чином, вимоги позивача

про відшкодування йому моральної шкоди внаслідок
прийняття незаконного рішення

та
державного акту на
землю, виданого в
порушення норм земельного
законодавства, необгрунтовані на
законі.

Під час
розгляду справи позивачем
не було надано
доказів, які би

підтвердили його пояснення про страждання, що відчув він від дій
відповідачів. Оглянуті в судовому засіданні відказні матеріали Ясинуватського
МРВ УМВС України в Донецькій області вказують на існування неприязних стосунків
між позивачем та ОСОБА_3. Але за ст.40
Конституції України громадяни мають право індивідуального звернення до органів
державної влади. Крім того, стосунки між сторонами, що були предметом розгляду
органів дізнання не зачіпали земельних відносин. Як повідомив сам позивач в
суді, він не звертався до суду для усунення перешкод з боку ОСОБА_3 в
користуванні ним своєю часткою будинку.

6

Протиправних дій
з боку ОСОБА_6
судом встановлено не
було.

Згідно типового положення про районний відділ земельних ресурсів,
затвердженого ПКМУ від 07.08.1996р. за
№930, діючого на час видачі ОСОБА_3 державного акту на землю, до повноважень
районного управління земельних ресурсів віднесена організація видачі державних
актів про право власності на землю і право користування землею. Таким чином,
суд визнає дії Ясинуватського управління земельних ресурсів щодо видачі 08.02.2000р. ОСОБА_3 державного акту про
право приватної власності
на землю правомірними.

На підставі ст.ст. 87,89,94
КАС, враховуючи, що при поданні доповнення до адміністративного позову з
вимогою про стягнення на користь нього моральної шкоди, позивачем не було
сплачено судовий збір, який підлягає обов"язковій сплаті при поданні
позову, а також відмову суду у позові, з позивача ОСОБА_1 слід стягнути судовий
збір у розмірі 51 грн., який зарахувати на користь Первомайської сільради.

Керуючись ст.ст.10,79,163 КАС
України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним
державний акт на
право приватної власності
на землю, виданий на
ім"я ОСОБА_3 8
лютого 2000 року
на земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку
та господарських будівель, розміром 0,2262га
розташовану за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнати незаконним п.1
рішення Первомайської сільської
ради від 29.12.1999р. НОМЕР_1 "Про
передачу земельних ділянок
у приватну власність, після
уточнення площ" стосовно
передачі безкоштовно у
приватну власність земельної ділянки
для обслуговування житлового
будинку та господарських будівель,
розміром 0,2262га, розташованій за
адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3, зазначеній
у додатку до
рішення під номером
НОМЕР_10. В решті позову
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 51 гривні на користь
Первомайської сільської ради (р/р 0409, ОКПО 22090100 банк УДК в Донецькій
області МФО 834015).

Постанову може
бути оскаржено до
судової палати Апеляційного
суду Донецької області.

Заяву про апеляційне
оскарження рішення може
бути подано протягом
10 днів з дня
проголошення постанови, а
у разі складання
постанови у повному
обсязі відповідно до ст.160
КАС України -
з дня складання
в повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову
суду може бути
подана протягом 20
днів після подання
заяви про апеляційне оскарження,
або протягом 10
днів без попереднього
подання заяви про апеляційне.

a