Справа № 22а-93/07
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2007-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22а-93/07
головуючий суддя у 1-ій
інстанції- В.О. Татарчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 червня 2007 р. м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Коршуна А.О.
(доповідач)

суддів при секретарі: за участю представника позивача: відповідача:

Проценко О.А.,
Туркіної Л.П., Серьогіній О.В. Матвєєва М.О. , довіреність від 06.07.2004р.,
реєстровий №3550 Гумерова О.А., довіреність №130030/10/173 від
12.06.2007р.

розглянула у
відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Південної міжрайонної
державної податкової інспекції у м. Кривому Розі

на постанову

від 13.03.2007 року

господарського суду Дніпропетровської області

у справі

№27/121(38/17928/82

за позовом:

Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Кривий Ріг

до: про:

Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому
Розі про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И Л А :

СПД ОСОБА_1 звернувся
до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Південної
міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривий Ріг про визнання недійсними податкових
повідомлень- рішень.

Після
доповнення позовних вимог, позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим,
що відповідачем було прийнято
податкове повідомлення - рішення НОМЕР_1
від 10.09.2003р. яким визначено суму податкового зобов'язання позивача з сплати ПДВ в розмірі 112793,50
грн., з яких: основний платіж - 76546 грн., штрафні санкції 36247,50 грн., це
податкове повідомлення рішення було прийнято на підставі акту про результаті
планової перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового
законодавства, після адміністративного оскарження відповідачем були прийняті
податкові повідомлення рішення - НОМЕР_2
від 15.10.2003р. яким позивачу було визначено суму податкового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 112793,50
грн., з яких основний платіж - 76546 грн., штрафні санкції 36247,50 грн., НОМЕР_3 від 30.12.2003р. яким позивачу було
визначено суму податкового зобов'язання у розмірі 132003,80 грн., з яких :
основний платіж - 76032 грн., штрафні санкції-55971,80 грн., НОМЕР_3 від 04.03.2004р., яким позивачу було
визначено суму податкового зобов'язання у розмірі 132003,80 коп., з яких: основний платіж - 76032 грн., штрафні санкції
55971,80 грн., позивач вважає що
відповідач безпідставно нарахував йому податкові зобов'язання з сплати ПДВ та застосував штрафні санкції,
оскільки відповідач визначаючи розмір сум податкового зобов'язання позивача не
врахував суму податкового кредиту, який підтверджується податковими накладними
та платіжними дорученнями, та обліковувався
на особовому рахунку позивача
станом на 01.01.2003р., також відповідачем не було прийнято до уваги уточнюючи
декларації з ПДВ надані позивачем, крім цього мали місце порушення порядку
проведення перевірки та оформлення акту за наслідками перевірки, тому позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області
від 13.03.2007р. у справі №27/121(38/179-28/82)
адміністративний позов задоволено частково, визнано недійсним податкові
повідомлення-рішення Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м.
Кривому Розі НОМЕР_3 від 30.12.2003р. та НОМЕР_4 від 04.03.2007р.в частині
визначення податкового зобов'язання позивача з ПДВ у сумі 55598,80 грн., в тому числі: основний платіж 27762
грн., штрафні санкції 31836, 80 грн., у задоволені іншої частини позову
відмовлено, судові витрати у сумі 85
грн. - судовий збір, 118 грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу стягнуто з Державного бюджету України на користь СПД ОСОБА_1

Постанова суду мотивована тим, що позивачем допущено
порушення Закону України “Про податок на додану вартість”, оскільки до
податкового кредиту відносилися суми по отриманню товару від комітента, а не за
датами перерахувань йому коштів, в той же час податковим органом при прийнятті
спірних рішень не враховано те, що позивач мав право включити до податкового
кредиту наведені суми саме за датами перерахування коштів в лютому, березні,
травні, червні 2003р. , також відповідачем безпідставно не прийняті до уваги
суми за податковими накладними ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачем під час проведення
перевірки не було враховано в податковому кредиті сума податку на додану вартість
у розмірі 4335,83 грн., яка обліковувалась на особовому рахунку позивача станом
на 01.01.2003р. , відповідач безпідставно не врахував уточнюючі декларації
позивача за січень, травень червень 2003р., але позивачем не доведено факт
відсутності заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість в
сумі 48270 грн..

Відповідач - Південна міжрайонна державна податкова
інспекція у м. Кривому Розі не погодившись з вказаною постановою суду подала апеляційну
скаргу, у якій посилаючись на те, що судом під час винесення постанови було
порушено норми матеріального права, суд не врахував те, що на момент перевірки
позивачем до податкового кредиту відносились суми по отриманню товару від
комітента, а не за датами перерахувань йому коштів, в ході перевірки позивач не
надавав відповідачу ніякої інформації про наявність податкових накладних
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ці документи під час проведення перевірки не надавались, оскільки судом першої інстанції при винесені
постанови було невірно застосовано норми матеріального та процесуального
права, просить суд скасувати постанову
суду від 13.03.2007р. в частині визначення податкового зобов'язання позивача в
сумі 59598,80 грн., в тому числі 27762 грн- основний платіж, 31836,80 - штрафні
санкції та відмовити позивачу у задоволені позовних вимог в частині визначення
податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 59598,80 грн.

У судовому засіданні 13.06.2007 року представник
відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила постанову суду
скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.

Представник позивача - Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2, у судовому засіданні
заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що під
час розгляду справи судом не було допущено порушення норм матеріального права,
просила у задоволені апеляційної скарги відмовити та постанову суду від
13.03.2007р. по даній справі залишити без змін.

Заслухавши представника відповідача, представника
позивача, перевіривши доводи апеляційної
скарги та матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за наступних підстав.

За результатами планової документальної перевірки
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з 01.07.2002р. по 30.06.2003р., які
відображено у акті Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м.
Кривому Розі НОМЕР_5 від 10.09.2003р., було видано податкове
повідомлення-рішення НОМЕР_1 від 10.09.2003р., яким визначено позивачу сумму
податкового
зобов'язання у розмірі 112793,50 грн., у
тому числі за основним платежем - 76546 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями 36247,50 грн., після
адміністративного оскарження в процедурі апеляційного узгодження податкового
зобов'язання відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- НОМЕР_2 від 15.10.2003р., яким визначено суму
податкового зобов'язання позивача в податку на додану вартість у розмірі
112793,50 грн., з яких основний платіж - 76546 грн., штрафні санкції - 36247,50
грн.;

- НОМЕР_3 від
30.12.2003р., ким визначено податкове зобов'язання позивача у розмірі 132003,
80 грн., з яких основний платіж - 76032 грн., штрафні санкції 55971,80 грн.,

- НОМЕР_4 від
04.03.2004р., яким позивачу визначено податкове зобов'язання у розмірі 132003, 80 грн., з яких основний платіж -
76032 грн., штрафні санкції 55971,80 грн..

Під час розгляду даної справи було встановлено, що
вищезазначені рішення були прийняті у зв'язку із порушенням позивачем абз.
2 п. 4.7. ст. 4 Закону України “Про
податок на додану вартість”, п. 17.1.3. п. 17,1 ст. 17 Закону України “Про
порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” .

Відповідно до абз. 2 п. 4.7. ст. 4 Закону україни “Про
податок на додану вартість” у випадках
коли платник податку здійснює діяльність з поставки товарів, отриманих в межах
договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого утримання, інших
цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку
(далі-комісіонера) здійснювати поставку товарів від імені та за дорученням
іншої особи ( далі-комітента) без передання права власності на такі товари,
базою оподаткування є продажна вартість цих товарів, визначена у порядку,
встановленому цим законом. Датою збільшення податкових зобов'язань комісіонера
є дата, визначена за правилами п. 7.3. цього закону, а датою збільшення суми
податкового кредиту комісіонера є дата перерахування коштів на користь
комітента або поставки останньому інших видів компенсації вартості зазначених товарів.
При цьому датою збільшення податкових зобов'язань комітента є дата отримання
коштів або інших видів компенсації вартості товарів від комісіонера.

В порушення вищезазначеної норми закону позивачем було
віднесено до податкового кредиту: - в
січні 2003р. - податок на додану вартість у сумі 46210,83, в той час як кошти
були перераховані на рахунок комітента у лютому 2003р., - в лютому 2003р. податок на додану вартість
у сумі 6454 грн., в той час як кошти було перераховано у березні 2003р., - в
березні 2003р. - податок на додану вартість у сумі 63224,53 грн., тоді як кошти
було перераховано у травні 2003р., в травні 2003р. податок на додану вартість у сумі 69613,99
грн. тоді як кошти було перераховано у червні 2003р., в червні 2003р. податок
на додану вартість у сумі 76033,26 грн. але станом на 01.07.2003р. кошти не
біли перераховані, але відповідачем при прийнятті спірних рішень не враховано
те, що позивач мав право включити до податкового кредиту ці суми саме за датами
перерахування коштів у лютому, березні, травні і червні 2003р.

Відповідно до абз. “б” пп. 4.2.2. п. 4.2. ст. 3 Закону
України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами” контролюючий
орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника
податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України “Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове
зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або
судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно
виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий
платник податків має право надати уточнюючий розрахунок. Платник податків має
право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються
ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Форма уточнюючих
розрахунків визначається у порядку, встановленому для податкових декларацій.

Враховуючи
вищезазначені норми закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
обгрунтовано прийшов до висновку про те, що відповідачем безпідставно не
прийняті суми за податковими накладними ІНФОРМАЦІЯ_1, за платіжним дорученням №1 від 03.01.2003р., №78 від 22.05.2003р., №97 від
09.06.2003р., які були оформлені при здійсненні господарських операцій між
позивачем та ТОВ “Чапаївське” і відповідні суми повинні були відноситись до
податкового кредиту позивача, та сума податкового кредиту позивача в розмірі
4335,83 яка обліковувалась на особовому рахунку позивача станом на
01.01.2003р., та відповідачем безпідставно не враховано надані позивачем
уточнюючі декларації за січень 2003р., травень 2003р.. червень 2003р.

Крім
цього колегія суддів вважає, що також є обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про те, що позивачем під час
розгляду даної справи не доведено факт відсутності заниження податкового
зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 48270 грн., ці обставини
підтверджуються зібраними по справі доказами, які знаходяться у матеріалах
справи.

Відповідно
до пп. 17.1.3 п. 17.1. ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує
суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у
підпункті “б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник
податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми
недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу),
починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи
податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового
повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої
суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за
весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

На підставі
вищезазначеної норми закону, суд першої інстанції зробив обгрунтований висновок
про те, що сума штрафний санкцій у зв`язку
з заниженням позивачем податкового зобовязання з податку на додану
вартість на 48270 грн., становить саме 24135 грн. і визначається
з урахуванням сум недоплати ( заниення
суми податкового зобов`язання) за кожний з податкових періодів ( для податку на
додану вартість - місяць)

Враховуючи
вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача по даній справі слід
задовольнити частково і визнати недійсними податкові повідомлення-рішення
НОМЕР_3 від 30.12.2003р. та НОМЕР_4 від 04.03.2004р. в частині визначення
податкового зобов'язання позивача з податку на додану вартість у сумі 59598, 80
грн., в тому числі основний платіж -27762 грн., штрафні санкції 31836,80 грн.,
а у задоволені вимог про визнання недійсними податкових повідомлень рішень
НОМЕР_3 від 30.12.2003р. та НОМЕР_4 від 04.03.3004р. в частині визначення
податкового зобов'язання позивача з податку на додану вартість в розмірі 72405
грн., в тому числі основний платіж- 48270 грн., штрафні санкції-24135 грн. слід
відмовити.

За
таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято
без порушень норм процесуального та матеріального права, на підставі повного,
всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, які підтверджуються
доказами, які були досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду
справи, тому постанову суду слід
залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для
скасування постанови суду, оскільки доказам, які були надані позивачем по
справі під час розгляду справи, судом першої інстанції була надана правильна
оцінка і зроблені правильні висновки, а тому суд вважає необхідним апеляційну
скаргу залишити без задоволення.

Керуючись
ст. ст. 198,200,2005,206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну
скаргу Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі -
залишити без задоволення.

Постанову
Господарського суду Дніпропетровської
області від 13.03.2007 року у справі
№27/121(38/17928/82 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена у місячний строк до Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий: А.О.
Коршун

судді: Л.П. Туркіна

О.А.
Проценко