Справа № 2-а-7466/07
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2007-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул. Островського, 14
Справа №2-а-7466/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2007 року м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд

в складі головуючого: судді Мельник-Томенко Ж.М.

при секретарі Пивовар І.М.

за участю:

позивача - Мельник Р.Л . - представник за довіреністю;

відповідача - Стратович С.В. - представник за довіреністю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Вінницькому районі
Вінницької області про визнання незаконною бездіяльність та стягнення
недоплачених щомісячних підвищень до пенсії -

ВСТАНОВИВ:

Подано позов про стягнення з Управління пенсійного фонду у Вінницькому
районі 28629,32 грн. заборгованості, що виникла внаслідок недоплати позивачу
щомісячних підвищень до пенсії за період з 01.01.2004 року по 31.12.2006 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що оскільки він є інвалідом
війни І групи, що підтверджується посвідченням виданим 09.02.2004 року, а до
цього він мав статус учасника бойових дій, то відповідно до вимог ст.14 Закону України «Про статус ветеранів
війни та гарантії їх соціального захисту» (в редакції 1996 року) як учасникові
бойових дій пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, повинна була бути
підвищена на 75 відсотків, а згідно ст.13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції 1996 року) як інвалід війни
І групи він мав право на доплату, яка виплачується замість пенсії на 400 відсотків мінімальної пенсії за
віком. При цьому у позовній заяві позивач, посилаючись на норми Конституції
України як норми прямої дії, зазначив, що розрахунок даного підвищення
необхідно здійснювати, беручи до уваги розмір мінімальної пенсії за віком, що
передбачений законами України, зокрема, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне страхування», Законом України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік».

Разом з цим позивач також вважає, що Постанова Кабінету Міністрів України
«Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету» від 03.01.2002 року №1, на підставі якої відповідач здійснював
нарахування та вплати зазначеного підвищення, виходячи із розміру 19,91 грн. за
2004-2005 роки, не відповідає ч.3 ст.22
Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів чи внесенні
змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав
і свобод, а тому є незаконною.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечила, мотивуючи тим, що
Управління пенсійного фонду України, здійснюючи розрахунок зазначеного
підвищення правомірно користувався положеннями п.2 Постанови Кабінету Міністрів
України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» від 03.01.2002 року №1, відповідно до якого розрахунок
підвищення, що передбачений Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» повинен провадитись, виходячи із розміру 19,91
грн., оскільки зазначена Постанова не визнана у встановленому законом порядку
неконституційною. Окрім цього, відповідач стверджує, що посилання позивача на
Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є
неправомірним, оскільки мінімальний розмір пенсії за віком згідно положень
ст.28 зазначеного Закону не може бути використаний для розрахунку підвищень, а
лише виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно цього Закону.
Крім того, позивач з січня 2006 року отримує підвищення на 50% від прожиткового
мінімуму для осіб, що втратили працездатність згідно ст.14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Також відповідачем подано заяву з вимогою про те, що він вважає, що
позивачем відповідно до ст.99 КАС України пропущений річний строк звернення до
адміністративного суду, а тому просить суд на підставі ст.100 КАС України
відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кодекс адміністративного судочинства України набрав чинності з 01.09.2005
року. До набрання чинності зазначеного кодексу судовий захист порушених
органами влади прав здійснювався у порядку, передбаченому Главою 31-А ЦПК
України 1963 року, статтею 248-5 якого передбачено двомісячний строк звернення
до суду.

Ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод и інтересів. Тобто, порушення свого права щодо недоплати підвищень
пенсії позивач повинна був дізнатися при отриманні пенсії, яка виплачується
відповідно до чинного законодавства щомісячно. Позивач щомісячно отримувала
пенсію, що підтверджується пенсійною справою, яка була оглянута в судовому
засіданні, і не могла не знати про розмір пенсії, що була йому нарахована.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін.

А тому в частині позовних вимог про стягнення недоплати за період з
01.01.2004 року по 13.06.2006 року слід відмовити на підставі ч.1 ст.100 КАС
України.

Крім того, як стверджується матеріалами справи, позивачу, як інваліду війни
І групи в період з 13.06.2006 року по 31.12.2006 року виплачувалась щомісячне
підвищення до пенсії у розмірі 179,50 грн. до 01.10.2006 року, та 183.0 грн. з
01.10.2006 року по 31.12.2006 року, що відповідає вимогам ст.13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону № 2939-ІУвід
05.10.2005 року у розмірі 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то положення ч.4 ст.14 вищевказаного Закону підлягають
застосуванню з 01.01.2007 року, оскільки відповідно до розділу ІІ прикінцевих
положень закону України від 05.10.2005 року №2939-ІУ.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 99, 100, 159,
163, 186 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
Фонду України у Вінницькому районі Вінницької області про визнання незаконною
бездіяльність та стягнення недоплачених щомісячних підвищень до пенсії -
відмовити повністю.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої
інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з
дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження або у термін, встановлений для подачі заяви про апеляційне
оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАС
України, постанова суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Мельник-Томенко
Ж.М.