Справа № К-15642/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2007 року м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді
Бутенка В.І.,

суддів: Лиски Т.О., Панченка
О.І., Сороки М.О., Штульмана І.В.,

при секретарі Пархоменко О.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в порядку касаційного провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Донецької області від
12 січня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Червоногвардійської райдержадміністрації
Донецької області (далі - Управління, відповідач) про перерахунок та
стягнення недоотриманих сум на оздоровлення, -

в
с т а н о в и л а :

У вересні 2005 року ОСОБА_1
звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що він, як інвалід 3
групи внаслідок ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на підставі ст. 48 Закону
України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991р. №796-ХІІ (далі - Закон
№796-ХІІ), має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Проте відповідач здійснює виплати у
розмірі 21,50 грн. щороку згідно постанови Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996 р., яка суперечить Закону №796-ХІІ.

У зв'язку з цим, позивач просив суд
визнати неправомірними дії щодо відмови у виплаті сум на оздоровлення в
розмірах передбачених законодавством України та стягнути заборгованість з
щорічної допомоги на оздоровлення з урахуванням вже отриманих ним виплат за
період з 2001 по 2004 роки в розмірі 3262,00 грн. та в подальшому провадити
виплати на оздоровлення у відповідності до вимог ст. 48 Закону №796-ХІІ.

Рішенням Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки Донецької області від 14 жовтня 2005 року позовні
вимоги ОСОБА_1 було задоволено повністю та стягнуто з Управління на користь
позивача 3262,00 грн.

Постановою апеляційного суду
Донецької області від 12 січня 2006 року задоволено апеляційну скаргу
відповідача та скасовано рішення суду першої інстанції. У задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

В касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить
постанову апеляційного суду Донецької області від 12 січня 2006 року скасувати,
а рішення Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 14 жовтня 2005
року залишити в силі.

У своїх запереченнях на касаційну
скаргу відповідач з рішенням суду апеляційної інстанції погоджується, вважає
його таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим
просить його залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

При розгляді справи судом першої
інстанцій встановлено, що право позивача на отримання сум компенсації
відповідачем не оспорюється, тому доказуванню не підлягає. ОСОБА_1 є учасником
ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1-ої категорії,
інвалідом 3-ої групи та постраждалий при виконанні робіт з ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, у зв'язку з чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом №796-ХІІ. Проте при нарахуванні компенсацій сторони
керуються різними нормативно-правовими актами, на підставі яких мають
проводитись виплати.

Так, задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1, районний суд виходив із того, що відповідно до вимог ст. 48 Закону
№796-ХІІ, зокрема, інвалідам III групи передбачена щорічна допомога на
оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. За період
2001-2004 р.р. Управління ПСЗН Червоногвардійської
РДА, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №836 від
26.07.1996 р. "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в
наслідок Чорнобильської катастрофи", виплачувало позивачу компенсацію у
розмірі по 21,50 грн. Оскільки такі виплати не відповідають вимогам Конституції
України і названого Закону, то суд, враховуючи розмір мінімальної заробітної
плати, який встановлювався законодавством за період 2001-2004 р.р., стягнув на
користь позивача певну суму.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив з положень Закону №796-ХІІ та постанови
Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 р. №836 (далі
- Постанова КМУ № 836), згідно з якими ОСОБА_1 підлягала виплаті щорічна
допомога на оздоровлення за ці роки як інваліду 3-ої групи у розмірі 21,50 грн.
(встановленому зазначеною Постановою КМУ ще у 1996 році).

Однак, зазначений висновок
апеляційного суду не відповідає вимогам закону з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 3 ч.4 ст. 48
Закону №796-ХІІ, щорічна допомога інвалідам 3-ої групи виплачується у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати (абзац 7 ч.4 ст. 48 Закону № 796-ХІІ).

Зі змісту вимог законів України про
встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 2001, 2002 та 2003 роки,
Закону України "Про державний бюджет України на 2004 рік" не
вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону № 796-ХІІ, на що
вірно в своєму рішенні вказував суд першої інстанції.

Слід зазначити, що встановлений ще
в 1996 році постановою КМУ № 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення
протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому
іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному будь-яких рішень з цих питань не приймали, то
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме
стаття 48 Закону №796-ХІІ, стаття 1 Закону України "Про встановлення
мінімальної заробітної плати на 2001 рік" стаття 1 Закону України
"Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2002 рік", стаття 1
Закону України "Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2003
рік", стаття 89 Закону України "Про Держаний бюджет України на 2004
рік", а не Постанова КМУ №836.

За таких обставин та з урахуванням
вимог статті 48 Закону №796-ХІІ,
Управління праці та соціального захисту населення Червоногвардійської
райдержадміністрації повинно виплатити позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення за зазначений період, виходячи із суми мінімальної заробітної
плати на момент виникнення права на виплату.

Зважаючи на наведене, колегія
суддів Вищого адміністративного
суду України дійшла висновку про помилкове застосування судом
апеляційної інстанції до спірних правовідносин норм матеріального права, в зв'язку з чим оскаржувана постанова
підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, в
якому повно й всебічно встановлені
фактичні обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права.

При цьому суд касаційної інстанції
погоджується з висновком апеляційного суду про помилкове застосування
процесуального закону, за яким здійснювалось провадження по справі в суді
першої інстанції, але враховуючи те, що це не призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи, то відповідно до ч.2 ст. 224 КАС України, таке
рішення не може бути скасовано.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223,
226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Донецької області від 12
січня 2006 року скасувати, а рішення Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 14 жовтня 2005 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 237 КАС
України.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно

Суддя