Справа № К-11015/06
Суддя: Харченко В.В.
Дата ухвалення: 2007-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів
Вищого
адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді
Харченка В.В.

Суддів: Васильченко Н.В.

Кравченко
О.О.

Гончар
Л.Я.

Матолича
С.В.

при секретарі: Деревенському І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві
справу за касаційними скаргами виконавчого
комітету Луцької міської ради та представника третьої особи ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської
області від 26 липня 2004 року та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 12 квітня 2005 року у справі за позовом Волинського
державного університету ім. Лесі Українки до виконавчого комітету Луцької
міської ради, третя особа - приватний підприємець ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2003 року Волинський державний
університет ім. Лесі Українки звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Луцької
міської ради, третя особа - приватний підприємець ОСОБА_2 про
визнання недійсними рішень.

Рішенням господарського
суду Волинської області від 26 липня 2004 року, залишеним без змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 12 квітня 2005 року позовні вимоги Волинського державного університету ім. Лесі Українки задоволено.

В касаційних скаргах виконавчий комітет Луцької міської ради та представник
третьої особи ОСОБА_1 просять скасувати
ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду
України, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач у даній справі володіє земельною
ділянкою площею - 2.33 га згідно з планом,
долученим до справи, на підставі Державного акту на право постійного корис­тування
землею від 30.06.2000 року серія І-ВЛ №000576.

Згідно
п.9 ст.27 Земельного кодексу України право володіння чи користування земельного ділянкою чи
її частиною припиняється відповідною Радою народних депу­татів шляхом вилучення у випадках,
передбачених ст.ст.31,32 Земельного кодексу України, на що потрібно отримати
згоду в землекористувача чи земле володільця , а в разі їх відмови дати таку згоду,
питання про вилучення земельної ділянки вирішується в судовому порядку.

В
матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач у даній справі звертався
до суду з
позовом про примусове вилучення у позивача спірної земельної ділян­ки.

Що стосується вилучення
спірної земельної ділянки у позивача за погодженням проректора Університету п.
Коменди В.В.

Відповідно до ст.18
Статуту Волинського державного університету ім. Лесі Укра­їнки від 02.09.1997
року, який зареєстрований в Міністерстві освіти України за №168 від 04.11.1997 року, управління діяльністю
Університету здійснює уповноважений засновником ректор, який діє
на засадах єдиноначальності та призначається на посаду, відпові­дно до Закону України "Про освіту" та
Положення про порядок наймання та звільнен­ня керівників закладів освіти України, що є у загальнодержавній
власності, затвердже­ного наказом Міністра освіти від 27.04.1993 року за №116
та зареєстрованого в Міністерс­тві юстиції України за №38 від 07.05.1993 року.

Згідно
п. п. 1 ст. 26 Статуту, ректор самостійно, в межах чинного законодавства, ви­рішує
питання діяльності Університету та являється, відповідно до п.4 ст.26 Статуту, розпорядником майна та коштів Університету.

Ректор
може делегувати частину своїх прав та обов'язків проректорам, деканам, завідувачам відділеннями, про що зазначено в
п.17 ст.26 Статуту.

Статтею
48 Статуту передбачено, що відчуження майна, що закріплене за Універ­ситетом, в т.ч. земельних ділянок,
здійснюється в порядку, передбаченому чинним за­конодавством України. Отже, в даному випадку, відчуження земельної
ділянки пови­нно здійснюватися з дотриманням вимог, передбачених ст.ст.27,31,32
Земельного ко­дексу України.

Посилання
відповідача на те, що вилучення спірної земельної ділянки на підставі
оскаржуваних рішень виконкому, відбулося за згодою позивача, про що свідчить
пого­дження від імені Університету факту вилучення
землі проректором п. Комендою В.В., судами обґрунтовано не прийнято до уваги виходячи з наступного.

Як зазначалось вище,
управління діяльністю Університету здійснює, на заса­дах єдиноначальності, ректор Університету, який може делегувати частину
своїх прав та обов'язків проректорам, деканам, завідувачам відділеннями.

Відповідач
не подав жодних письмових доказів, які б підтверджували передачу ректором Університету права вирішувати
питання щодо дачі дозволу на вилучення зе­млі
відповідачем у даній справі, проректору Університету п. Коменді В.В. чи іншим особам.

Відповідно
до контракту від 30.06.2000 року, укладеного між ректором Волинського державного університету ім. Лесі Українки п.
Олексенюком І.Д. та Комендою В.В., останній був призначений на посаду проректора з
адміністративно-господарської ро­боти
цього Університету з наданими йому правами
і обов'язками, визначеними в п.п.2,3 згаданого Контракту.

Як
вбачається із тексту п.п.2, 3 цього Контракту, ректор Університету не наділяв п. Коменду В.В. правом
вирішення земельних питань. В матеріалах справи відсутні будь-які інші письмові докази, які б підтверджували
делегування ректором Універси­тету згаданих вище прав проректору п. Коменді
В.В.

Вищенаведене свідчить
про те, що питання земельних відносин, зокрема, надання дозволів на вилучення землі, яка знаходиться в користуванні Університету
на підставі згаданого вище Державного акту на право постійного
користування землею серії І-ВЛ №000576 від 30.06.2000 року, являється виключною
компетенцією ректора.

Твердження
в оскаржуваному рішенні виконкому Луцької міської ради за №НОМЕР_2 від 31.07.2001 року про те,
що виконком розглядав клопотання Університету про припинення права користування
земельною ділянкою, не ґрунтується на належних письмових дока­зах, оскільки таке клопотання в матеріалах
справи відсутнє.

Дане
клопотання представник відповідача не зміг в процесі розгляду справи представити судам першої та апеляційної інстанції, що свідчить відсутність його від імені
Волинського державного універси­тету ім.
Лесі Українки взагалі.

Крім
того, матеріалами справи підтверджується, що рішення про продаж спірної земельної ділянки підприємцю ОСОБА_2 (рішення
№НОМЕР_1 від 27.06.2001 року та дого­вір
купівлі-продажу цієї ділянки площею 356 кв.м. від 10.07.2001 року), передували
оска­ржуваним рішенням виконкому Луцької міської ради за №НОМЕР_2 від
31.07.2001 року та №НОМЕР_3 від
29.11.2001 року, що є грубим порушенням вимог Земельного кодексу України, зокре­ма,
ст.ст.27,31,32,34.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної
інстанцій вірно встановили фактичні обставини справи, ретельно дослідили наявні
докази, дали їм належну оцінку та прийняли законне та обґрунтоване рішення у
відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Оскільки судові рішення
відповідають вимогам матеріального та
процесуального права, то вони не можуть бути скасовані чи змінені з підстав, наведених
в касаційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги
виконавчого комітету Луцької міської ради та представника третьої особи
ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення господарського
суду Волинської області від 26 липня 2004 року та постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 12 квітня 2005 року - без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та у порядку визначеними ст.ст. 237 - 239 КАС України.

Судді (підписи)

З оригіналом згідно

Суддя Вищого адміністративного

суду України
Харченко В.В.