Справа № К-20874/06
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2007-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2007 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого Співака
В.І.

суддів Білуги С.В.

Гаманка О.І.

Загороднього
А.Ф.

Заїки
М.М.

при
секретарі Лелюк О. П., за участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представників відповідача
Левицької Г. І. та Самбірської Н. Я.,

розглянувши у судовому засіданні касаційні скарги ОСОБА_1
та управління Пенсійного фонду України в м. Стрию на рішення Стрийського
міського суду Львівської області від 07 листопада 2002 року та рішення
апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2005 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Стрию, управління
соціального захисту населення Стрийського міськвиконкому про стягнення
заборгованості по пенсії та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2000 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Стрию, управління
соціального захисту населення Стрийського міськвиконкому про стягнення
заборгованості по пенсії та відшкодування моральної шкоди.

Свої
вимоги обґрунтовувала тим, що 29 серпня 1996 року вона пройшла медичне
обстеження в МСЕК, якою їй встановлена третя група інвалідності. Довідку про
групу інвалідності було відправлено в управління соціального захисту населення,
який, на її думку, повинен був призначити пенсію, але не призначив.

У
травні 1999 року вона подала заяву на оформлення пенсії, але така була
призначена управлінням Пенсійного фонду до якого були передані функції
управління соціального захисту з питань призначення пенсій лише з 26 липня 2000
року. Таким чином, на її думку, несплачена пенсія за період з 29 серпня 1996
року по 26 липня 2000 року становить 3774 грн.

Посилаючись
на викладене та те, що у зв'язку з недосплаченою пенсією перенесла нервове
потрясіння, страждання, оскільки не мала засобів для існування, що вплинуло на
погіршення стану здоров'я, просила задовольнити позов та стягнути 10000 грн.
моральної шкоди.

Рішенням
Стрийського міського суду Львівської області від 07 листопада 2002 року позов
задоволено частково. Постановлено стягнути з УПФ України в м. Стрию на користь
позивача 1070 грн. 34 коп. несплаченої пенсії та 51 грн. державного мита в дохід
держави. В решті позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Рішенням
апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2005 року рішення
Стрийського міського суду Львівської області від 07 листопада 2002 року в
частині відмови ОСОБА_1 в позові про стягнення моральної шкоди скасовано та
постановлено нове рішення про задоволення вимог частково, стягнувши з УПФ
України в м. Стрию на користь ОСОБА_1 1000грн. на відшкодування моральної
(немайнової) шкоди та 8 грн. 50 коп. державного мита в дохід держави. В решті
рішення суду залишено без змін.

На зазначені судові рішення надійшли
касаційні скарги ОСОБА_1 та УПФ України в м. Стрию, в яких УПФ ставить питання
про скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на
неправильне застосування судами норм матеріального права та просить відмовити
ОСОБА_1 в позові, а ОСОБА_1 просить змінити рішення судів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, колегія суддів
вважає, що касаційні скарги ОСОБА_1 та
УПФ України в м. Стрию задоволенню
не підлягають, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій
постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова
оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційних скарг є
необґрунтованими і не дають підстав, які передбачені статтями 225-229 Кодексу
адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що
висновком МСЕК від 29 серпня 1996 року ОСОБА_1 встановлено третю групу
інвалідності, а відповідач призначив їй пенсію по інвалідності з 26 липня 2000
року. Заяву про призначення пенсії позивач направила управлінню соціального захисту поштою 07
травня 1999 року і відповідач прийняв цю заяву, передав її до управління
Пенсійного фонду який їй пенсію не нарахував в той час, коли у відповідача
знаходилась трудова книжка позивача, що підтверджує її стаж роботи, місце
праці, довідка про нарахування заробітної плати і довідка МСЕК.

Відповідно до пункту 5 Порядку подання та оформлення
документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне
забезпечення» (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністра соціального
забезпечення України №15 від 15.03.1992 року, що діяв на час спірних
правовідносин, днем звернення за пенсією вважається день прийому відділом
соціального забезпечення заяви про призначення пенсії з усіма необхідними
документами.

У відповідності до пункту 7 зазначеного Порядку до заяви
про призначення пенсії по інвалідності повинні бути додані документи, які
засвідчують трудовий стаж (загальний і спеціальний), довідка про заробіток.
Відділ соціального забезпечення додає до заяви одержану ним від
медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) виписку з акту огляду в МСЕК.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суди першої та апеляційної
інстанцій врахували встановлені обставини у справі та правильно послались на
вимоги статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку подання
та оформлення документів для призначення пенсій, дійшли правильного висновку,
що позивач набула права для призначення пенсії саме з 07 травня 1999 року,
тобто з дня звернення з заявою про призначення пенсії, а не з дня встановлення
інвалідності МСЕК.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має
право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх
посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Встановивши при розгляді справи, що з вини працівників
управління Пенсійного фонду позивачу неправомірно з 07 травня 1999 року по 26
липня 2000 року не була нарахована та не виплачувалася пенсія, а відтак були
порушені її права щодо пенсійного забезпечення та заподіяна моральна шкода,
апеляційний суд, мотивуючи своє рішення, обґрунтовано, та на підставі статті
440-1 ЦК України, що діяла на час спірних правовідносин, стягнув з відповідача
на користь ОСОБА_1 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, колегія суддів
вважає, що порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального
та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана вірно, а тому касаційні скарги слід залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 221, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_1
та управління Пенсійного фонду України в м. Стрию залишити
без задоволення, а рішення Стрийського міського суду Львівської області
від 07 листопада 2002 року та рішення апеляційного суду Львівської області від
29 серпня 2005 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Стрию, управління соціального захисту населення Стрийського
міськвиконкому про стягнення заборгованості по пенсії та відшкодування
моральної шкоди - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Співак

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко

А.Ф. Загородній

М.М. Заїка

З оригіналом згідно суддя Гаманко
О. І.