Справа № К-22925/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І.-
головуючий,

Амєліна С.Є.
- суддя-доповідач,

Гуріна М.І.,

Ліпського
Д.В.,

Юрченка
В.В.,

при секретарі Дашківській О.Є.

з участю представника відповідача
Зінченка Г.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Управління Пенсійного
Фонду України у Макарівському районі Київської області на постанову
Макарівського районного суду Київської області від 17 лютого 2006 року та
ухвалу судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області
від 11 травня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
Фонду України у Макарівському районі Київської області про призначення пенсію,

в с т а
н о в и л а :

У квітні 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним
адміністративним позовом, посилаючись на те, що Управлінням Пенсійного Фонду
України у Макарівському районі Київської області відмовлено в призначенні
пенсії за вислугу років як педагогічному працівнику за відсутності необхідного
спеціального стажу.

Вважаючи незаконною відмову у призначенні пенсії, просив суд задовольнити
позов.

Справа неодноразово розглядалася судами.

Останньою постановою Макарівського районного суду Київської області від 17
лютого 2006 року, залишеною без змін ухвалою судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області від 11 травня 2006 року, позов задоволено:
зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України у Макарівському районі
Київської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 01 вересня 2004
року.

В касаційній скарзі відповідач зазначає, зокрема, що суди неправомірно
застосували до спірних правовідносин Положення про порядок обчислення стажу для
призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров'я,
затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року №1397, яке
втратило чинність після прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 04
листопада 1993 року №909, норми якої не прийняті судами до уваги. Посилаючись
на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати
судові рішення та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В касаційній інстанції представник відповідача підтримав доводи касаційної
скарги.

Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд
справи повідомлений.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й
процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 15 серпня 1977 року по 29
серпня 1977 року працював на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1

Навчався у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01 вересня 1977 року по 15 серпня 1981 року,
а з 15 серпня 1981 року по 01 вересня
2004 року працював на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1.

Управління Пенсійного Фонду України у Макарівському районі Київської
області, куди в вересні 2004 року звернувся позивач, не врахувало навчання у
ІНФОРМАЦІЯ_2 до спеціального трудового стажу, який складає 22 роки 5 місяців і
є недостатнім для призначення такого виду пенсії.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з висновками якого погодився
апеляційний суд, виходили з того, що відповідно до Положення про порядок
обчислення стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та
охорони здоров'я, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня
1959 року №1397 та чинного на час навчання позивача, період навчання в
педагогічних навчальних закладах, якщо навчанню безпосередньо передувала і
безпосередньо за ним слідувала педагогічна діяльність, зараховується до
спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років.

З такими висновками судів погодитися неможна, оскільки вони зроблені на
підставі нормативно-правового акту, положення якого втратили чинність та не
підлягали застосуванню на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники
освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком,
що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України,
незалежно від віку.

На виконання приведеного Закону постановою Кабінету Міністрів України від
04 листопада 1993 року №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на
пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту 2 Постанови пенсії за вислугу років працівникам
освіти, охорони здоров'я і соціального захисту призначаються при наявності
спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Відповідно до пункту «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», яка визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу
роботи, який дає право на трудову пенсію, до стажу роботи зараховується,
зокрема, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах
і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації,
в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Тобто, навчання
зараховується до загального, а не
спеціального стажу роботи.

Відмовляючи ОСОБА_1. у призначенні пенсії за вислугу років суб'єкт владних
повноважень прийшов до обґрунтованого висновку про те, що згідно діючого на час
звернення позивача до територіального органу Пенсійного фонду України
законодавства період навчання у вищому навчальному закладі могло бути зараховано
лише до загального трудового стажу, а тому за відсутності у позивача
спеціального трудового стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу
років як педагогічному працівнику, відсутні правові підстави для призначення
такого виду пенсії.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або проведення
додаткової перевірки доказів, обставини справи судами встановлені повно й
правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, суд
касаційної інстанції, згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного
судочинства України, скасовує рішення судів першої та апеляційної інстанцій і
ухвалює нове рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 223, 229, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

п о с т
а н о в и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України у
Макарівському районі Київської області задовольнити.

Постанову Макарівського районного суду Київської області від 17 лютого 2006
року та ухвалу судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської
області від 11 травня 2006 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами протягом одного
місяця з дня їх відкриття.

Судді:

М.І. Цуркан
С.Є. Амєлін М.І. Гурін Д.В. Ліпський В.В. Юрченко