Справа № К-19106/06
Суддя: Фадєєва Н.М.
Дата ухвалення: 2007-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

суддів:
Фадеєвої Н.М. Бим М.Є., Гордійчук М.П., Леонтович К.Г., Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам'янка-Бузького районного суду
Львівської області від 07 листопада 2005 року та постанову апеляційного суду
Львівської області від 20 березня 2006 року, у справі №2-53/05р. за позовом
ОСОБА_1 до Кам'янка-Бузької міжрайонної державної податкової інспекції, третя
особа - ОСОБА_2, про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди, визнання недійсним наказу, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1. звернулась до суду зі згаданим позовом, в якому з урахуванням збільшення
позовних вимог просила визнати звільнення її з роботи незаконним, поновити її на робот, стягнути заробітну
плату за час вимушеного прогулу а також моральну шкоду в сумі 30 000,00грн., та
визнати недійсним наказ відповідача за № НОМЕР_1від 15.11.2004р. про поновлення
її на роботі.

Позов мотивований тим, що позивачка працювала у
відповідача на посаді старшого державного податкового інспектора відділу
правового забезпечення, з якої її було
незаконно звільнено наказом № НОМЕР_2 від 15.11.2004р. за п.1 ст.36 КЗпП
України за угодою сторін, оскільки письмової заяви і своєї згоди на звільнення
вона не давала, а наказ № НОМЕР_1від 15.11.2004р. про поновлення її на
роботі насправді не існував.

Рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської
області від 07 листопада 2005 року позов ОСОБА_1. задоволено частково: визнано
незаконним її звільнення з роботи наказом № НОМЕР_2від 15.11.2004р.; поновлено
її на посаді старшого державного податкового інспектора відділу правового
забезпечення Кам'янка-Бузької МДПІ; стягнуто з відповідача на користь позивача
2556,82грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 15.11.2004р.
(з дня звільнення) по 04.04.2005р. (день коли вона повинна була довідатись про
її поновлення на роботі); визнано незаконним наказ податкової інспекції №
НОМЕР_1від 15.11.2004р. в частині дати видання цього наказу; стягнуто в
користть позивача 1000,00грн. на відшкодування спричиненої їй незаконним
звільненням з роботи моральної шкоди.

Ухвалою Кам'янка-Бузького районного суду Львівської
області від 09 грудня 2005 року виправлено
арифметичну помилку допущену в судовому рішенні від 07.11.2005р., зазначено, що
стягненню в користь позивача підлягає сума 5112 грн.66 коп., а не 2556 грн. 82
коп.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 20
березня 2006 року апеляційну скаргу ОСОБА_1. задоволено частково. Рішення
Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 07 листопада 2005 року
змінено. Позов ОСОБА_1. задоволено частково. Визнано наказ Кам'янка-Бузької
МДПІ №57-о від 15.11.2004р. незаконним; поновлено ОСОБА_1. з 15.11.2004р. на
посаді старшого державного податкового інспектора відділу правового
забезпечення Кам'янка-Бузької МДПІ; визнано незаконним наказ Кам'янка-Бузької
МДПІ №58-о від 15.11.2004р. в частині зазначеної у ньому дати його видання та
визначено, що фактично наказ про поновлення позивача на роботі видано
30.05.2005р., тобто у день направлення їй офіційного повідомлення про
поновлення на роботі й допуск до виконання службових обов'язків. Стягнуто з Кам'янка-Бузької МДПІ на користь
ОСОБА_1 7199,46грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу з 15.11.2004р.
по 01.06.2005р. В решті позовних вимог рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями ОСОБА_1. було
подано касаційну скаргу, в якій просить змінити постанову апеляційного суду
Львівської області від 20.03.2006 р., скасувати рішення Кам'янка-Бузького
районного суду Львівської області від 07.11. 2005 р. та задовольнити її позовні
вимоги, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального
права, неналежну оцінку наявних в матеріалах справи доказів.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального
права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Вирішуючи спір про звільнення з посади державного
службовця суд перевіряє відповідність припинення державної служби положенням
спеціальних законів, якими в даному випадку є Закон України «Про державну
службу» та Закон України «Про державну податкову службу в Україні», а також
загальних законів - Кодекс законів про працю України.

Відповідно ст. 21 Кодексу законів про працю України
трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним органу чи фізичною особою.

Згідно п.1 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України
підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Таким чином суди попередніх інстайцій дійшли вірного
висновку про те, що відповідно до вказаних нормативно-правових актів
Кам'янка-Бузькою МДПІ було неправомірно видано наказ від 15.11.2004р. за
№НОМЕР_2 про звільнення ОСОБА_1. з посади за угодою сторін, оскільки остання
згоди на припинення трудового договору не давала.

Суди правомірно також виходили з того, що власнику або
уповноваженому ним органу не забороняється скасовувати наказ (розпорядження)
про розірванні трудового договору зі своєї ініціативи й самому поновлювати
працівника на попередній роботі.

Разом з тим оскільки за змістом ст.21 та ст.
24 КЗпП України трудовий договір є
двосторонньою угодою, тому до відома працівника у встановленому законом порядку
повинні доводитись всі накази, що стосуються умов його праці.

Як встановлено судом апеляційної інстанції,
позивача було вперше офіційно повідомлено листом Кам'янка-Бузької МДПІ від 30
травня 2005 року про поновлення на
роботі.

Таким
чином, суд апеляційної інстанції вірно зазначає, що стягнення належного
позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід проводити лише по
01.06.2005р. (по день одержання позивачем наказу №58-0), що становить 138
робочих днів вимушеного прогулу з дня її незаконного звільнення, а тому до
виплати у її користь підлягає сума 7199,46грн. (виходячи з середньоденного заробітку
за 2 місяці перед звільненням позивача з роботи).

Також вірним є висновок суду апеляційної
інстанції стосовно того, що за період з 01.06.2005р. до
постановлення судом першої інстанції 07.11.2005р.
судового рішення позивач мала право і
можливість приступити до виконання своїх службових обов'язків та одержувати
заробітну плату, а тому її доводи в цій частині позовних вимог є
безпідставними.

Вірним є також висновок судів попередніх
інстанцій про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 1000,00грн., адже позивачем не
було надано доказів на підтвердження фактів її моральних переживань, порушення
її нормальних життєвих зв'язків, а головним чином, розміру спричинення їй
відповідачем моральної шкоди саме у визначеному позивачем розмірі 30000,00 грн.

Згідно ч.3 ст.220-1 Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а постанову
апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2006 року та змінене судом
апеляційної інстанції рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської
області від 07 листопада 2005 року
залишити без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді