Справа № 2-а-8007/07
Суддя: Сторчак В.Ю.
Дата ухвалення: 2007-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул. Островського, 14
П О С Т А Н О В А

І м е н е м Ук р а ї н и

06 вересня 2007 року
Справа № 2-а-8007/07

Вінницький окружний адміністративний суд

в
складі: головуючого - судді Сторчака В.Ю.

при секретарі - Чернюк А.Ю.

за участю
представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача:
Захаренко В.В. (за дорученням)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного військового комісаріату, про
стягнення недоплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

До окружного адміністративного суду з позовною заявою до Вінницького
обласного комісаріату звернувся
ОСОБА_1, в якій просив суд зобов'язати Вінницький обласний військовий комісаріат
здійснити доплату різниці між фактично виплаченим грошовим забезпеченням та
грошовим забезпеченням, яке включає в себе надбавки за безперервну військову
службу у розмірі 50%, та провести нарахування індексації даної суми у зв'язку з
втратою частини грошових доходів та порушенням термінів їх виплати.

В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні до
позовної заяви, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує.

Суд,
заслухавши пояснення учасників судового
процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З
позовної заяви та додатків до неї вбачається, що позивач в період з 01.05.03 по
01.11.04 проходив службу у військової
частині А-0269 (додатки до позовної заяви: копія послужного списку,
архівна довідка) де і отримував відповідне грошове забезпечення разом з
надбавкою за безперервну військову службу і
тому позов до Вінницького обласного військового комісаріату є безпідставним.

Військова частина
А-0269, де позивач в зазначений їм в позовних вимогах період проходив службу і стояв на фінансовому забезпеченні, є
окремої установою, яка належить до Збройних Сил України і, відповідно є окремим суб'єктом господарської діяльності у
Збройних Силах України. Згідно з Законом України "Про господарську
діяльність у Збройних Силах України", вищезазначені
військові установи, як окремі суб'єкти господарської діяльності у ЗСУ, утримуються за рахунок коштів Державного бюджету
України, ведуть відокремлене господарство, мають печатку із зображенням
Державного Герба України і своїм найменуванням, свій кошторис надходжень та видатків, рахунки в Головному
управлінні Державного казначейства України і, як суб'єкти господарської
діяльності за своїми зобов'язаннями відповідають коштами, що надходять на їх рахунок по відповідних статтях кошторису.
Відповідно і обов'язок щодо грошового забезпечення
або виплати надбавки за безперервну військову службу у визначений у позовної
заяві період покладався на ті установи, які здійснювали це забезпечення, а саме
на військову частину А-0269, де позивач проходив військову службу і
стояв на фінансовому забезпеченні.

Указом Президента України
від 05.05.03 № 389 "Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України,
Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної
служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу"
право встановлювати військовослужбовцям Збройних Сил України щомісячні
надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України залежно від стажу служби
(далі - надбавки) надано тільки Міністру оборони України. Вони встановлюються в таких
розмірах: понад 5 років - до 10 %; понад 10 років - до ЗО %; понад 15 років - до 50 %; понад
20 років - до 70 %; понад 25 років - до 90 відсотків. При цьому в Указі не визначено конкретних розмірів надбавок,
яких повинен дотримуватись Міністр оборони при їх встановленні, а визначено лише можливі максимальні їх розміри, без
встановлення мінімального розміру.

В частині 2 п.1 Указу
передбачено, що порядок і умови виплати зазначених надбавок визначаються Міністром
оборони України. Пунктом 2 зазначеного Указу встановлено здійснювати виплату
надбавок з 1 травня 2003 року за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті
України на утримання Збройних Сил України.

На виконання вказаного
Указу Президента, було видано наказ Міністра оборони України від 26.05.2003 року №149
" Про затвердження Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну
військову службу в ЗСУ", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.05.03 за
№411/7732.

Згідно з пунктом 2
наказу Міністра оборони України "Про затвердження Інструкції про порядок і
умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах
України", розміри надбавки встановлюються виходячи з наявного фонду грошового забезпечення
за рішенням Міністра оборони України.

Зазначена надбавка
виплачується за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою
грошового забезпечення за поточний місяць (пункт 2.3 Інструкції).

На протязі періоду,
який вказується позивачем, Міністром оборони України, з метою реалізації свого права,
відповідними розпорядженнями встановлювалися конкретні розміри даної надбавки з огляду на
наявність бюджетних коштів передбачених на утримання ЗСУ. Виділені Міністерству оборони
України на 2003 та 2004 роки кошти (82 % від потреби) дозволяли виплачувати зазначену
надбавку залежно від стажу служби лише в таких розмірах: понад 5 років - 3;
понад 10 років - 5; понад 15 років - 10; понад 20 років - 15; понад 25 років -
20 відсотків до грошового
забезпечення.

Внаслідок проведення у Збройних Силах
України організаційних заходів у Міністерстві оборони України вивільнялися кошти за
іншими видами видатків, які встановленим
порядком були спрямовані на виплату цієї надбавки за листопад - грудень 2003 року у максимальних розмірах і за
вересень - грудень 2004 року в розмірах, понад 5 років - 10; понад 10
років - 30; понад 15 років - 40,
понад 20 років - 50, понад 25 років -
70 відсотків до грошового забезпечення
і у максимальних розмірах у місяці
звільнення тим військовослужбовцям,
які звільнялися з військової служби після 1 січня 2004 року.

Представник відповідача проти позову заперечує,
посилаючись також на пропущення строку звернення. Відповідно
до ч.2ст.99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду
встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення своїх прав чи інтересів.

При отриманні грошового забезпечення
кожний військовослужбовець
має можливість ознайомитися з інформацією щодо складових свого грошового забезпечення.
Тобто позивачу ще у 2003 році було відомо, що зазначена надбавка сплачувалася, як він
вважає не в повному обсязі і тому він мав можливість подати відповідний позов до суду у
визначений Законом термін. Ч.1 ст. 100 КАС України визначено,
що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому
наполягає одна із сторін.

Враховуючи наведене, керуючись, Законом України № 2262 від 09.04.1992 р.
“Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”, Законам України № 1769
від 15.06.2004 р., Законом України «Про міліцію» від 1990 року, Законом України
«Про внутрішні війська МВС України» від 1992 року, Указом Президента України №
926/96, Постановами КМУ №393 від 1992 року, № 452 від 1998 року, № 251 від 2003
року, ст.ст. 17, 100, 104, 107, 159, 160, 162, 163, КАСУ суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницького обласного комісаріату про
стягнення недоплаченої заробітної плати
- відмовити.

Відповідно до ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства України постанова може бути оскаржена протягом 10
днів з дня ї проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної
інстанції через суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст.254 КАС
України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом,
постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього
строку.

У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя