Справа № К-2851/06
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2007-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
Справа № К-2851/06
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Ліпського Д.В. -
головуючий,

Амєліна С.Є.
- суддя-доповідач,

Федорова М.О.,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

при
секретарі Дашківській О.Є.

з
участю представника Державної податкової адміністрації у Донецькій області
Колбаєва О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Донецька від 08 жовтня 2004
року та ухвалу судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької
області від 10 січня 2005 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної
податкової адміністрації у Донецькій області, Державної податкової інспекції у
місті Маріуполь Донецької області про стягнення грошової компенсації замість
продовольчих пайків та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У червні 2003 року ОСОБА_1. звернувся в суд з зазначеним
позовом.

Зазначав, що під час проходження служби в органах
податкової міліції у 1999 році йому видали продовольчі пайки, а за період з
2000 року по 2002 рік - ні.

Вважав, що суб'єкти владних повноважень повинні виплатити
йому грошову компенсацію замість неотриманих продовольчих пайків та
відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Київського районного суду міста Донецька від 08
жовтня 2004 року, залишеним без змін ухвалою судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області від 10 січня 2005 року, в задоволенні
позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення, а
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник ДПА у Донецькій області касаційну скаргу не
визнав, просив її відхилити посилаючись на те, що судові рішення відповідають
вимогам законодавства.

Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд
справи повідомлений.

Перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального й процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про
те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1.
перебував на службі в Головному відділі податкової міліції Державної податкової
інспекції у місті Маріуполь Донецької області, з якої наказом голови Державної
податкової інспекції у місті Маріуполь Донецької області від 26 грудня 2002
року НОМЕР_1 був звільнений за підпунктом «в» пункту 64 (через обмежений стан
здоров'я) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української РСР.

Під час проходження служби у грудні 1999 році позивачу
видавали продовольчі пайки, а за період з 1999 року по 2002 рік виплачено
грошову компенсацію замість неотриманих продовольчих пайків в сумі 1421,83
грн.

Невиплаченою залишилася грошова компенсація за періоди:

- січень
2000 року - 45,26 грн.;

- лютий 2000
року - 42,34 грн.;

- березень 2000
року - 54,56 грн.;

- серпень 2001
року - 54,56 грн.;

- вересень 2001
року - 52,80 грн.;

- жовтень 2001
року - 54,56 грн.;

- січень 2002
року - 54,56 грн.;

- лютий 2002
року - 49,28 грн.;

- березень 2002
року - 54,56 грн.;

- квітень 2002
року - 52,80 грн.;

- травень 2002
року - 54,56 грн.;

- червень 2002
року - 52,80 грн.;

- листопад 2002
року - 52,80 грн.;

- грудень 2002
року - 51,04 грн.

Вирішуючи спір суди першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що оскільки частиною 2 Закону
України «Про деякі заходи економії бюджетних коштів» з 11 березня 2000 року
призупинена дія частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців і членів їх сімей», зокрема, в частині одержання військовослужбовцями
речового майна і продовольчих пайків або за бажанням компенсації за них, тому
позовні вимоги про стягнення грошової компенсації замість продовольчих пайків
та відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

З такими висновками судів погодитися неможна, оскільки
вони зроблені з порушенням норм матеріального права.

Статтею 4 Закону України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що дія цього Закону
поширюється на військовослужбовців, які проходять службу на території України,
і військовослужбовців - громадян України, які виконують військовий обов'язок за
межами України; членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли,
пропали безвісти або стали інвалідами при проходженні військової служби;
військовозобов'язаних, призваних на збори, та членів їх сімей.

Відповідно до статті 3 Закону до військовослужбовців
належать особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці
строкової і надстрокової служби та військової служби за контрактом Збройних Сил
України, Державної прикордонної служби України, Служби національної безпеки
України, військ цивільної оборони, а також інших військових формувань, що
створюються Верховною Радою України, стратегічних сил стримування, які
дислокуються на території України, військовослужбовці-жінки, курсанти
військових навчальних закладів.

В період проходження служби в органах податкової міліції
ОСОБА_1. не належав до категорії осіб, на яких поширюється дія Закону України
«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», тому
суди помилково вирішували спір на підставі закону, що не підлягав застосуванню
до даних правовідносин.

Відповідно до статті 24 Закону України “Про державну
податкову службу в Україні” особи начальницького складу податкової міліції
проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб
начальницького складу органів внутрішніх справ.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про норми
забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та
інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства,
військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства
внутрішніх справ» від 12 березня 1996 року №316 з 01 березня 1996 року введені
у дію норми забезпечення продовольчими пайками, зокрема, військовослужбовців та
осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ, та
встановлено розмір грошової компенсації за такі продовольчі пайки.

З 29 березня 2002 року вказана постанова визнана такою,
що втратила чинність відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про
норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових
формувань» від 29 березня 2002 року
№426.

Тобто продовольчі пайки, та грошова компенсація за
неотримані продовольчі пайки були передбачені законодавством України в період з
01 березня 1996 року по 29 березня 2002 року, в тому числі й для осіб рядового
і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ, до яких відносився
позивач.

На підставі вказаних нормативно-правових актів та
обставин справи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 не видавалися продовольчі пайки
та їх грошова компенсація за періоди січень-березень 2000 року, серпень-жовтень
2001 року, січень-березень 2002 року на загальну суму 462,48 грн.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або
проведення додаткової перевірки доказів, обставини справи судами встановлені
повно й правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального
права, суд касаційної інстанції, згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного
судочинства України, скасовує судові рішення судів першої та апеляційної
інстанцій і ухвалює нове рішення.

Керуючись статтями 223, 229, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Донецька від 08
жовтня 2004 року та ухвалу судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області від 10 січня 2005 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у місті
Маріуполь Донецької області сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за
продовольчий пайок за періоди січень-березень 2000 року, серпень-жовтень 2001
року, січень-березень 2002 року в сумі 462 (чотириста шістдесят дві) гривні 48
копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня їх відкриття.

Судді:

Д.В. Ліпський С.Є. Амєлін М.О. Федоров М.Г. Кобилянський В.В. Юрченко