Справа № К-25496/06
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2007-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2007 р. м.
Київ

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів
Федорова М.О.

Ланченко Л.В.

Нечитайла О.М.

Степашка О.І.

при секретарі: Ільченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сапсан"

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.06.2006 р.

у справі № 5/1707-12/293

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю
"Сапсан"

до Державної податкової інспекції у
Дрогобицькому районі (правонаступник Дрогобицької об'єднаної державної
податкової інспекції у Львівській
області)

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Львівської області від 28.02.2006 р.
скасовано податкове повідомлення-рішення № 000480/23-2 від 18.02.2004 р. про
визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 36257,00 грн.,
з яких 27890,00 грн. основного платежу та 8367,00 грн. штрафних санкцій.
Скасовано податкове повідомлення-рішення № 000481/23-2 від 18.02.2004 р. про
визначення суми податкового зобов'язання за проведення готівкових розрахунків в
сумі 324,00 грн. Скасовано частково податкове повідомлення-рішення №
000483/23-2 від 18.02.2004 р. про визначення податкового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб в сумі 1286,28грн., з яких 428,76 грн. основного
платежу та 857,52 грн. штрафних санкцій. Скасовано податкове
повідомлення-рішення № 000484 від 18.02.2004 р. про визначення податкового
зобов'язання з податку з власників транспортних засобів в сумі 260,00 грн., з
яких 90 грн. основного платежу та 170,00 грн. штрафних санкцій.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.06.2006 р.
вказану постанову скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено
частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення №000484/17-2. В решті
позовних вимог відмовлено.

ТОВ "Сапсан" подало касаційну скаргу, якою просить скасувати
постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої
інстанції. Вважає постанову суду апеляційної інстанції такою, що постановлена з
порушенням норм матеріального права, а постанову суду першої інстанції законною
та обґрунтованою. Зазначає, що податкові повідомлення-рішення прийняті з
порушенням термінів, визначених Порядком оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового та
валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності-юридичними
особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами",
затвердженим наказом ДПА України від 16.09.2002 р. № 429, до акту не додані
додатки. Вважає, що немає законних підстав для донарахування податку на
прибуток в сумі в сумі 27890,00 грн. та фінансової санкції 8367,00 грн.,
податку з доходів фізичних осіб - 428,76 грн. та фінансової санкції - 857,52
грн., фінансової санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки - 324,00
грн.

Сторони, належним чином повідомлені про день, час та місце касаційного
розгляду справи, своїх представників в судове засідання не направили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд
касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Як
було встановлено судами попередніх інстанцій, спірними податковими
повідомленнями-рішеннями від 18.02.2005 р. позивачеві було визначено податкові
зобов'язання: № 000480/23-2 з податку на прибуток на суму 36257,00 грн.; №
000481/23-2 на суму 324,00 грн. - фінансова санкція за проведення готівкових
розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа; №000483/17-2 з
податку з доходів фізичних осіб на суму 2297,79 грн.; №000484/17-2 з податку з
власників транспортних засобів на суму 260,00 грн.

Суд касаційної інстанції знаходить правильним висновок суду апеляційної
інстанції щодо правомірності визначення позивачеві податкового зобов'язання з
податку на прибуток, оскільки останнім було достовірно встановлено, що
позивачем у порушення вимог п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" кредиторська заборгованість в сумі
111573, 78 грн. не була включена до валового доходу 1 кварталу 2004 року, що
зумовило несплату податкового зобов'язання.

Вказана
кредиторська заборгованість правильно визнана як безнадійна у розумінні п. 1.25
ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", оскільки
це заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності
станом на 01.04.2001 р. Відповідно, вказана заборгованість підпадає під
визначення безповоротної фінансової допомоги, передбачене п. 1.22.1 п. 1.22 ст.
1 цього ж закону, як заборгованість платника податку перед іншою юридичною чи
фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної
давності.

Суд
касаційної інстанції не може погодитися з доводами позивача, викладеними у
касаційній скарзі, про те, що перебіг терміну позовної давності за вказаною
заборгованістю перед ПП ОСОБА_2 почався з липня 2001 року - часу, коли були
проведені позивачем останні розрахунки за отриманий товар. Строк виконання
зобов'язання між позивачем та ПП ОСОБА_2 не встановлювався, в матеріалах справи
відсутні документи, які б свідчили про надсилання ПП ОСОБА_2 позивачеві вимоги
у відповідності до приписів ст.165 ЦК УРСР. Оскільки позивачем розрахунки
почали здійснюватися 25.01.2001 р., тобто позивач фактично не потребував вимоги
з боку кредитора на сплату вартості товару за усною угодою, датою початку
перебігу строку позовної давності слід вважати - 25.01.2001 р., день, коли
позивач почав виконувати зобов'язання щодо оплати товару.

Посилання
позивача на ст. 267 ЦК України, який набув чинності 01.01.2004 р., якою
передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у
спорі, у даному випадку є недоречними.
Приписи цієї норми закону застосовуються судом при вирішенні спору між
сторонами такого спору, строк позовної давності за яким минув. У даному випадку
питання строку позовної давності між позивачем та відповідачем у справі про
визнання недійсними податкових повідомлень-рішень не існує.

Суд
касаційної інстанції відхиляє також доводи позивача про те, що підприємство у 1
кварталі 2000 року, з 01.01.2001 р. по 31.12.2003 р. перебувало на спрощеній
системі оподаткування, оскільки заниження податку на прибуток відбулося у 1
кварталі 2004 року, коли підприємство перебувало на загальній системі
оподаткування.

Позиція
суду апеляційної інстанції стосовно правомірності визначення позивачеві
фінансової санкції за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем
коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату цих коштів, також є
правильною. При цьому, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що
всупереч вимог п.1.2 Інструкції про службові відрядження в межах України та за
кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №59 від 13.03.1998
р., відмітки на посвідченні про відрядження зроблені шляхом відтиску кутового
штампу, а не печатки. Без відповідних платіжно-розрахункових документів відсутні підстави для висновків,
що 324,00 грн. це добові витрати на відрядження.

Щодо
визначення податковим органом позивачеві суми податкового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб, суд касаційної інстанції знаходить правильним
висновком суду апеляційної інстанції про правомірність такого визначення.

У позивача не було правових
підстав для застосування податкової соціальної пільги при здійсненні операції з
виплати доходів ОСОБА_1, який був зареєстрований як суб'єкт підприємницької
діяльності і працював у МППФ "Сапсан" на посаді директора. Такі дії
суперечать приписам п.п. "е" п.п. 6.3.3. п.6.3 ст.6 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб", якими передбачено, що податкова
соціальна пільга не поширюється на доходи самозайнятої особи від
підприємницької діяльності. При цьому, суд апеляційної інстанції правильно
врахував, що ОСОБА_1 згідно із звітом СПД отримував доходи від підприємницької
діяльності.

Сплата позивачем відсотків за користування фізичною особою - ОСОБА_1
кредитом необхідно розцінювати як отримання вказаною фізичною особою додаткових
благ, оскільки така сплата підпадає під визначення, передбачене п. 1.1. ст. 1 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб". Відповідно до п.п."г" п.п.
4.2.9 п. 4.2 ст. 4 вказаного закону додаткові блага (суми грошового або
майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку)
включаються до складу загального місячного оподатковуваного доходу.

Є також правомірним донарахування податку з доходів фізичних осіб на
отримані додаткові блага фізичною особою у сумі 1553,87 грн. Витрати на оплату
представницьких витрат у відповідності
до наказу № 11/1 від 30.01.2002р. не підтверджені розрахунковими документами, які б свідчили
про правомірність включення їх до валових витрат.

Процедурні порушення при складанні акту перевірки, в тому числі щодо
терміну прийняття податкового повідомлення-рішення, на які посилається позивач
у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки ці порушення є
незначними і не впливають на правильність прийняття податкових
повідомлень-рішень, у визнанні недійсними яких судом апеляційної інстанції було
відмовлено.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 230, Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапсан"
залишити без задоволення, а постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 07.06.2006 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України протягом одного місяця з дня відкриття обставин, які
можуть бути підставою для провадження за винятковими обставинами.

головуючий суддя підпис Н.Г. Пилипчук

судді підпис М.О. Федоров

підпис Л.В. Ланченко

підпис О.М. Нечитайло

підпис О.І. Степашко

Згідно з оригіналом

Суддя Н.Г. Пилипчук