Справа № 22а-40/07
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2007-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22а - 40/2007 р. Головуючий суддя у 1-ій
статобліку - 23 інстанції - Кожан М.П.
№А36/121-07(А17/2-07)
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 червня 2007 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Туркіної Л.П. (доповідач),

суддів -
Проценко О.А., Коршун А.О.,

при секретарі -
Серьогіній О.В.,

за участю представників сторін:

позивача - не прибув

відповідача
- Збаранський А.М.
(довіреність № 8613/10/10-019 від 15.06.2007 р.),

Решетнік
О.Ю. ( довіреність № 23/10/10/10-019 від 05.01.2007 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Верхньодніпровської
об'єднаної державної податкової інспекції, м. Верхньодніпровськ
Дніпропетровської області

на постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 13.02.2007 року

у справі №А36/121-07(А17/2-07)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Вільногірськ Дніпропетровської області

до Верхньодніпровської об'єднаної
державної податкової інспекції, м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області

про визнання недійсними рішень від
18.04.06р. НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_2,
акту перевірки від 14.04.06р. НОМЕР_3, -

ВСТАНОВИЛА:

У
листопаді 2006 року суб'єкт підприємницької діяльності - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними
наступних рішень Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції:
- від 18.04.06р. НОМЕР_2 про
застосування фінансових санкцій у сумі 1700грн.;

-
від 18.04.06р. НОМЕР_2 про застосування фінансових санкцій у сумі 876грн.;

-
від 18.04.06р. НОМЕР_2 про застосування фінансових санкцій у сумі 9грн., а
також про визнання недійсним акту планової перевірки від 14.04.06р. НОМЕР_3.

Позовні
вимоги обґрунтовано тим, що перевірку здійснено всупереч діючому законодавству,
факти, викладені в акті перевірки, не відповідають дійсності.

Постановою
суду від 13.02.07р. позов задоволено частково в частині визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення від 18.04.06р.НОМЕР_2.

В
решті позову відмовлено. Рішення суду у частині задоволення позову мотивовано
наступним:

-
перевірку здійснено податковим органом з порушенням норм закону “Про державну
податкову службу в Україні”;

- відповідачем не доведено факт
наявності правопорушень, за які застосовано санкції, у зв'язку з чим спірне
рішення слід визнати необґрунтованими.

У
задоволенні решті позову відмовлено, оскільки рішення від 18.04.06р. НОМЕР_2 та
НОМЕР_2 на суми 876грн. та 9грн. відповідачем не виносились.

Не
погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав до суду апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду від 13.02.07р. скасувати, у задоволенні позову
відмовити.

Апеляційну
скаргу обґрунтовано тим, що судом здійснено безпідставні висновки відносно
того, що 2 рішення від 18.04.06р. за номером НОМЕР_2 на суму 9 та 876грн.
податковою не виносились. Таким чином, рішення суду не відповідає фактичним
обставинам.

Апелянт
також зазначає, що судом невірно застосовано норми матеріального права - ст. 11
Закону “Про державну податкову службу в Україні”, у зв'язку з чим суд дійшов
помилкового висновку щодо неправомірності проведеної перевірки.

Як
свідчать матеріали справи, судом першої інстанції встановлено наступні
обставини:

Відповідачем була проведена перевірка позивача щодо
контролю за здійсненням . розрахункових операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності, за результатами
якої був складений акт НОМЕР_3 від 14.04.2006р.

На підставі вказаного акту перевірки
Верхньодніпровською ОДПІ було винесено рішення НОМЕР_2 від 18.04.2006р. про
застосування до відповідача штрафної (фінансової) санкції в сумі 1700грн.00коп.
Рішення НОМЕР_2 про застосування до позивача фінансових санкцій на суму
876грн.00коп. та рішення Верхньодніпровської об'єднаної податкової інспекції
від 18.04.2006р. НОМЕР_2 про застосування до позивача фінансових санкцій на
суму 9грн.00коп., які просить скасувати позивач, за результатами вказаної
перевірки не приймались.

Перевіркою
встановлено проведення розрахункової операції без застосування зареєстрованого
належним чином реєстратора розрахункових операцій, невідповідність суми
готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі згідно Х-звіту,
здійснення господарської діяльності без придбання торгового патенту, реалізація
тютюнових виробів без наявності відповідної ліцензії.

Відповідно
до акту перевірки матеріально-відповідальною особою від суб'єкту
підприємницької дяльності, що перевіряється зазначено ОСОБА_2. Проте, як
зазначено у поясненнях до акту перевірки, ОСОБА_2. зазначила, що продавцем
цього кіоску не є. Крім того, позивачем надано трудові угоди із особами, які
перебувають із ним у трудових відносинах, серед яких ОСОБА_2. не зазначено.

Відповідачем
не доведено, що фізична особа ОСОБА_2, яка зазначена в акті перевірки, як
особа, що діяла від імені позивача при здійсненні перевірки дійсно була
матеріально-відповідальною особою від СПД, що перевіряється.

Перевірку
позивача здійснено без відповідного рішення - керівника податкового органу, яке
оформлюється наказом та шляхом проведення оперативної перевірки, що не
відповідає порядку, встановленому діючим законодавством.

На
підставі зазначених фактів суд дійшов висновку, що відповідно до ч.2 ст. 70 КАС
акт перевірки, що проведена всупереч нормам ст.ст. 11 та 111 Закону
“Про податкову службу в Україні”, не можна прийняти у якості належного доказу
щодо наявності факту правопорушення. Оскільки інших доказів правопорушення
відповідачем не надано - позовні вимоги щодо рішення на сум у1700грн.
задоволено, у задоволенні вимог щодо рішень податкового органу на суму 876грн.
та 9грн. відмовлено, так як суд дійшов висновку, що такі рішення податковою не
приймалися.

Заслухавши
представників сторін,перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав :

Як
зазначено вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем рішення від 18.04.06р. за номерами НОМЕР_2 про застосування до позивача
фінансових санкцій на суми 876грн.00коп. та 9грн.00коп.. не приймались.

Висновки
суду підтверджуються матеріалами справи, зокрема копіями рішень та їх корінців,
наданих сторонами, які свідчать, що рішення про застосування фінансових санкцій
у сумах 876грн. та 9грн. мають номери
НОМЕР_2 та НОМЕР_1 відповідно.

За таких
обставин рішення суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання
недійсними рішень про застосування фінансових санкцій на суми 876грн.00коп. та
9грн.00коп. від 18.0./06р. за НОМЕР_2 є обґрунтованим та відповідає чинному
законодавству. Посилання апелянта на наявність рішень НОМЕР_2 на суми
876грн.00коп та 9грн.00коп не можуть бути прийняті до уваги,як такі, що
суперечать матеріалам справи. Рішення суду відносно відмови у задоволенні
позовних вимог щодо визнання акту перевірки недійсним також відповідають
чинному законодавству, оскільки зазначений акт не є актом застосування права
або актом нормативного характеру, а відноситься
до доказів у справі.

Колегія
суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що документи
перевірки, зокрема акт перевірки від 14.04.2006р НОМЕР_3, не можуть бути
прийняті судом у якості доказів. Висновки колегії обґрунтовуються наступним:

Відповідно
до п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в
Україні», зазначено, що органи державної податкової служби у випадках, в межах
компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право
здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків
за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Відповідно
до ч.1 ст.15 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" вказані
перевірки здійснюють органи державної податкової служби України шляхом
проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством
України.

Відповідно
до ст. 16
Закону України „Про
застосування реєстрів
розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг”, контролюючі органи мають право відповідно
до законодавства здійснювати планові або
позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону.

Планова
перевірка здійснюється органами, уповноваженими законом нараховувати або
стягувати податки і
збори (обов'язкові платежі)
з осіб, що використовують
спрощену систему оподаткування згідно з пунктами 5-9 статті 9 цього Закону.
Така перевірка здійснюється не частіше
одного разу за наслідками звітного календарного
року, але не раніше строків, визначених
законодавством для подання річного податкового звіту (декларації) такими особами з такого
податку. Податкове або адміністративне
нарахування, здійснене з порушенням цього правила вважається незаконним та не
підлягає виконанню.

Як
свідчать пояснення сторін, позивач не є особою, що використовує спрощену
систему оподаткування.

Згідно ч.
З ст. 16 вказаного
Закону позапланова перевірка,
що провадиться уповноваженими
контролюючими органами стосовно осіб, визначених у частині 2 цієї статті,
може здійснюватися виключно на підставі постанови слідчого,
органу дізнання або відповідно до
рішення суду.

Згідно ч. 4 ст. 16 вказаного Закону планові або
позапланові перевірки ociб, що використовують
реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або обліку розрахункових операцій, здійснюються у
порядку, передбаченому
законодавством України.

На момент
здійснення спірної перевірки
порядок здійснення планових або
позапланових перевірок органами, уповноваженими законом нараховувати або стягувати податки
і збори (обов'язкові платежі) встановлювався ст.ст.111 , 11 2
Закону України “Про державну податкову службу в Україні». Іншими законами
України порядку проведення вказаних перевірок не встановлено.

Відповідно
до ч. 7 ст. 111 вказаного Закону позаплановими перевірками
вважаються також перевірки в межах повноважень
податкових органів, визначених законами України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій
у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг",
"Про державне регулювання
виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів”.

Відповідно до ч. 9 ст. 111 Закону
України «Про державну податкову службу в Україні» позапланова виїзна перевірка здійснюється
на підставі виникнення обставин, викладених у цій статті, за рішенням керівника податкового
органу, яке оформляється наказом.

Згідно
ст.112 названого Закону посадові особи податкової служби вправі
приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за
наявності підстав для їх проведення та за умови надання платнику податків під
розписку направлення на перевірку та копію наказу керівника податкового органу
про проведення позапланової перевірки.

Як
свідчать матеріали справи, наказу на проведення перевірки податківці не мали,
направлення на проведення перевірки ні платнику податків - ПП ОСОБА_1, ні
уповноваженим нею особам не надавалось.

За таких
обставин слід визнати,що перевірку проведено всупереч нормам ст.ст.111,112
Закону " Про державну податкову службу в Україні”.

Водночас
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити на помилкові висновки суду першої інстанції відносно необхідності
отримання органами державної податкової служби рішення суду щодо проведення
перевірки з питань дотримання суб'єктом підприємницької діяльності
законодавства про застосування РРО. Відповідно до ст.111 Закону “Про державну податкову службу в
Україні” в редакції від 25.03.2005р. визначено наступні види позапланових перевірок: за
зверненням платника податків, перевірки, що проводяться після порушення
кримінальної справи проти платника
податків або його посадових осіб, перевірки у межах повноважень податкових
органів, визначених законами України “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”,
"Про державне регулювання
виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів”, а в інших випадках - за рішенням
суду. Як свідчить зокрема текст ч.7, 8
ст.111 названого Закону,
перевірки щодо дотримання вимог законодавства про РРО до інших випадків не
відносяться.

Відповідно
до ч.2 ст.70 КАС України, докази, одержані з порушенням закону при вирішенні
справи не беруться до уваги судом.

Відповідно
до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Оскільки
будь-яких інших доказів щодо наявності правопорушень з боку ПП ОСОБА_1, окрім документів перевірки, суду
надано не було, суд першої інстанції правомірно
із застосуванням норм ч.2 ст.70, ч.2 ст.71 КАС України дійшов висновку
про недоведеність податковою факту правопорушення та обґрунтованості прийняття
оспорюваного рішення про застосування штрафних санкцій від 18.04.06р. НОМЕР_2.

Відповідно
до ст.2 КАС України при оцінці рішень
суб'єкта владних повноважень суд перевіряє, чи є воно зокрема обґрунтованим. У
разі необґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень судом може бути
прийнято рішення про скасування, визнання недійсним акту ненормативного
характеру, виданого суб'єктом владних повноважень.

Посилання
апелянта на те, що вимоги ст.ст ст.111,
ст.112 Закону “ Про
державну податкову службу в Україні”не
поширюються не перевірки, що проводяться
податковою службою в межах реалізації функцій контролю за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахункових
операцій, не можуть бути прийняті до уваги, як такі , що суперечать нормам
ч.ч.7,8 ст. ст.111 названого Закону.

Крім
того, слід зазначити, що висновки апелянта відносно того,що названі перевірки
можуть проводитись у порядку, встановленому лише наказом ДПА України від 04.04.
2002р. №155/ДСК є такими, що
суперечать ст.19 Конституції України,п.2 ч.1 ст.11 Закону України “Про державну податкову службу”. Виходячи із названих правових норм, доводи
апелянта про те, що порядок проведення перевірок у сфері розрахунків законами
України не визначений, давали б лише можливість дійти висновку про
неправомірність проведення таких перевірок взагалі.

Виходячи
з викладеного вище, та приймаючи до уваги що рішення суду першої інстанції винесено з додержанням норм процесуально та
матеріального права, на підставі правильно встановлених обставин, зазначене
рішення слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 КАС
України, колегія суддів-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Верхньодніпровської об'єднаної
державної податкової інспекції залишити
без задоволення.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області
від 13.02.2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
місячний строк до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги.

Дата виготовлення
ухвали у повному обсязі - 25.06.2007р.

Головуючий :
Туркіна Л.П.

Судді : Коршун
А.О.

Проценко
О.А.

Оригіналу
відповідає:

помічник
судді
Порохова К.А.