Справа № 22-а-462/07
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2007-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Мамалуй О.О.
оскарження рішення суддя
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2007 року

№ 22-а-462/07

Судова колегія Харківського апеляційного адміністративного
суду у складі:

Головуючого судді - Сіренко О.І.

Суддів - Григоров А.М., Подобайло З.Г.

при секретарі: Спесивцева О.В.

за участі:

представник СПД ФО ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представник ДПІ у Зміївському районі Харківської області - Даньшина Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Зміївському
районі Харківської області на постанову Господарського суду Харківської області
від 03 квітня 2007року по справі
№ АС-13/113-07

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

до Державної
податкової інспекції у Зміївському
районі Харківської області

про визнання незаконними повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1, звернувся до Господарського суду Харківської області з
позовом до Державної податкової
інспекції у Зміївському районі
Харківської області про визнання незаконними повідомлення-рішення.

Постановою господарського суду Харківської
області від 03.04.2007p. пo справі №АС-13/113-07 задоволені позовні вимоги
СПДФО ОСОБА_1 до ДПІ у Зміївському районі в частині скасування податкових
повідомлень - рішень НОМЕР_1 про нарахування податкового зобов'язання по ПДВ в
cyмi 711946 грн. та НОМЕР_2 про
визначення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних ociб в
pозмірі 138564,32 грн.

Державна
податкова інспекція у Зміївському
районі з висновками суду першої інстанції
не згодна та просить переглянути
матеріали справи та надати їм
належну оцінку.

Скаржник вказує, що судом не надана належна
оцінка договірних відносин СПДФО ОСОБА_1 та правильності їх правового
оформлення. Так, судом не враховано, що
нормою, яка визначає правові та організаційні засади здійснення
транспортно-експедиторської діяльності є
Закон України "Про транспортно-експедиторську діяльність".
Згідно ст.9 зазначеного Закону за договором транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату i за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

З жодним
iз підприємств-замовників
договорів транспортного експедирування СПДФО ОСОБА_1 не заключав. Договори на
транспортно-експедиційне обслуговування заключались підприємцем з третіми особами, що є
порушенням вимог Закону та порядку документального оформлення та проведення
транспортно-експедиційної діяльності.

Тобто фактично кошти перераховувались клієнтами підприємця на
підставі договорів про надання транспортних послуг та з зазначенням призначення
платежу - за виконані авто послуги. Тобто кошти, що надходили на розрахунковий
рахунок СПДФО ОСОБА_1, вважаються сумою виручки отриманої за надання ним
транспортних послуг.

Слід зазначити, що згідно ст.9 Закону України "Про
транспортно-експедиторську діяльнють" платою експедитору вважаються кошти,
сплачені клієнтом експедитора за
належне виконання договору транспортного
експедирування. У плату експедитора не
включаються витрати на оплату
послуг інших осіб.

Скаржник зазначає, що СПДФО ОСОБА_1 до
перевірки надано банківські виписки про надходження від замовників на розрахунковий рахунок
коштів з призначенням платежу: за виконані авто послуги СПДФО ОСОБА_1 згідно виписаних рахунків. За
даними банківських виписок, перевіркою встановлено, що сума коштів, отриманих
від замовників СПДФО за виконані автопослуги за період з 01.01.2004р. по
30.09.2006р. становить: 3607648,35 грн.

Відповідно до п.п. 19.1.1 Інструкції про
прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом ДПА України від 21.04.1993
року №12, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності зобов'язані вести
облік доходів, одержаних протягом року, i витрат, безпосередньо пов'язаних з ix
одержанням. Громадяни, які одержують
доходи від здійснення будь-якої підприємницької діяльності, пов'язаної з
виробництвом, реалізацією товарів, наданням послуг, зобов'язані вести книгу
обліку доходів та витрат за встановленою
формою. Підсумкові дані Книги
обліку доходів та витрат за квартал (рік) є підставою для заповнення
громадянами декларації про доходи, що
підлягають оподаткуванню.

При перевірці підприємницької діяльності
виявлені розбіжності між даними
підприємця (дані звіту суб'єкта малого підприємництва-фізичної особи - платника
єдиного податку) та даними перевірки (дані надходжень на розрахунковий рахунок)
щодо визначення обсягу виручки.

Таким чином, перевіркою встановлено порушення
СПДФО ОСОБА_1 п.п. 19.1.1 Інструкції про прибутковий податок з громадян, в
результаті перекручення даних про отримані доходи в Книзі обліку доходів та
витрат за період з 01.01.2004р. по 31.12.2005р. та відсутності записів в Книзі
обліку доходів та витрат за період з 01.01.2006р. по 30.09.2006р.

У відповідності з вимогами ст.1 Указу
Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" в редакції від 28.06.1999р. № 746/99,
спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для
суб'єктів малого підприємництва, обсяг виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. грн. Відповідно до вимог ст. 1 зазначеного вище Указу,
виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума,
фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок
або (та) в касу за здійснення операції з продажу продукції (товарів, poбіт,
послуг).

СПДФО ОСОБА_1 в порушення ст.1 Указу № 746/99
завищив обсяг виручки від реалізації послуг за 2005 рік на загальну суму
268479,56 грн. Якщо сума виручки перевищила встановлений розмір, платник
єдиного податку, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), повинен
перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, порядок якої
регулюється IV розділом ДКМУ "Про прибутковий податок з громадян" №
13-92 від 26.12.1992р. При цьому платник податку повинен надавати податковому
органу за місцем проживання податкову декларацію за результатами звітного
кварталу, наступного за тим, у якому виникло перевищення обсягу виручки.

Починаючи з I кв. 2006р. СПДФО ОСОБА_1
повинен був перейти на загальну систему оподаткування обліку та звітності,
порядок якої регулюється IV розділом ДКМУ "Про прибутковий податок з
громадян" № 13-92 від 26.12.1992р.

Указом Президента України від 03.07.1998 р. №
727 " Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва" (абз.5 ст.1) встановлено, що виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично
отримана об'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та)
в касу за здійснення операцій по продажу (товарів, робіт, послуг). Відповідно,
СПДФО ОСОБА_1 (платник єдиного податку) здійснює саме продаж послуг замовникам,
тому сума фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності - платником
єдиного податку на розрахунковий рахунок за здійснення послуг, яка включає в
себе i суму винагороди, вважається виручкою від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) i враховуючи положения Указу, не повинна перевищувати впродовж
календарного року 500 тис. грн..

При порушенні вимог, встановлених ст.1 Указу,
а саме, якщо в звітному періоді сума доходу перевисила обсяг виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) більш ніж 500тис. грн. платник єдиного податку, починаючи з наступного
звітного періоду, повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та
звітності, порядок якої регулюється IV розділом Декрету Кабінету Miністрів України "Про прибутковий податок з
громадян". Платник податків повинен був представити податковому органу
податкову декларацію по результатам звітного періоду, наступного за тим, в
якому виникло перевищення обсягу виручки.

Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону України від
03.04.97р. №168/97-ВР "Про податок на додану вартість", якщо особа
укладає одну чи більше цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання
яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме
протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену
п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 цього Закону, то така особа зобов'язана зареєструватися
як платник цього податку до кінця такого звітного податкового періоду. Особа,
що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність
за ненарахування або несплату цього податку на piвнi зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту. В ході проведення перевірки СПДФО ОСОБА_1,
встановлено, що приватним підприємцем був заключений договір про надання
транспортних послуг НОМЕР_3. з ТОВ "Пивзавод "Рогань",
надходження на розрахунковий рахунок СПДФО ОСОБА_1 в ciчні 2006р. від ТОВ
"Пивзавод "Рогань" складають 308424,0 грн.

Тобто, СПДФО ОСОБА_1 повинен був з січня
2006р. зареєструватися як платник податку на додану вартість та нараховувати
податкові зобов'язання з надання автотранспортних послуг.

Беручи до уваги вci обставини та матеріали,
використані при проведенні перевірки, слід зазначити, що перевіряючими
правомірно донараховано податок на додану вартість, у зв'язку з чим визначено
податкове зобов'язання у cyмi 711946,27 грн. та визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних ociб - 138564,32 грн.

Таким чином, при вирішенні спору не надана
надежна оцінка фактам, що були вказані відповідачем , чим позбавлено сторону на
належний судовий захист своїх iнтересів, що в свою черту є підставою вважати
судовий акт першої інстанції таким, що прийнятий при помилковому тлумаченні
норм матеріального та процесуального права.

Скаржник просить скасувати постанову
господарського суду Харківської області від 03.04.2007 року по справі №АС-
13/113-07 та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог СПДФО
ОСОБА_1 в частині скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ НОМЕР_1 про
нарахування податкового зобов'язання по ПДВ в сумі 711946 грн. та НОМЕР_2 про
визначення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних ociб в
pозміpi 138564,32 грн.. Крім того доповнив апеляційну скаргу і просить
скасувати постанову суду першої інстанції і в частині частині визнання
незаконним та скасування податкового повідомлення - рішення ДПІ у Зміївському районі Харківської
області НОМЕР_4 на суму 1700,00 грн. і у позові відмовити.

В
судовому засіданні позивач проти апеляційної скарги заперечує, крім питань щодо
податкового повідомлення - рішення на 1700 грн. зі збору на забруднення
навколишнього природного середовища..

Представник відповідача в судовому засіданні
апеляційну скаргу підтримав та надав уточнення до неї стосовно повідомлення -
рішення на 1700 грн. зі збору на забруднення навколишнього природного
середовища.

Заслухавши представників сторін, перевіривши
матеріали справи , обговоривши доводи апеляційної скарги , судова колегія
вважає , що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судом
першої інстанції було встановлено, та постанова мотивована наступним.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач,
СПДФО ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій
просить скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Зміївському районі
Харківської області.

НОМЕР_1 на суму 711946,27 грн.;

НОМЕР_4 на суму 1700,00 грн.;

НОМЕР_2 на суму 138564,32 грн.

Відповідач, ДПІ у Зміївському районі
Харківської області з позовними вимогами не згоден, просить у позові відмовити.
Свої заперечення обґрунтовує тим, що податкові повідомлення-рішення
відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Надані суду документи, свідчать про те, що в
період з 13.02.2007 р. по 15.02.2007 р. ДПІ у Зміївському районі Харківської
області була проведена виїзна планова документальна перевірка дотримання вимог
податкового законодавства СПДФО ОСОБА_1 за період з 01.10.2003 р. по 30.09.2006
р., за результатами якої був складений акт НОМЕР_5, з яким позивач не був
згоден.

Згідно акту перевірки ДПІ у Зміївському
районі Харківської області винесло податкові повідомлення-рішення НОМЕР_1, в
якому було визначено суму податкового зобов"язання в poзмipi 711946,27
грн. (за основним платежем -473724,18 грн. та сума фінансової санкції в розмірі
238222,09 грн.); НОМЕР_4, в якому було визначено суму податкового
зобов"язання в розмірі 1700,00 грн. фінансових санкцій та НОМЕР_2, в якому
було визначено суму податкового зобов"язання в розмірі 138564,32 грн..

Суд першої інстанції встановив, що податкові повідомлення-рішення НОМЕР_1,
НОМЕР_4 та НОМЕР_2 винесеш з порушенням Указу Президента України „Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва", а саме те, що позивач є платником єдиного податку, який
сплачується щомісячно, при цьому ставка податку встановлена Зміївською місцевою
радою та складає 150,00 грн. Згідно ст. 1 вказаного Указу, об'єм виручки від
реалізації продукції не повинен перевищувати 500000,00 грн. за piк. Позивач
дотримується цієї норми. Також в цій нормi вказано, що виручкою від реалізації
продукції вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок чи в касу за здійснення операцій по продажу
продукції. А лист ДПА України № 14724/7/15-1317 від 07.11.2000 р. передбачає,
що грошові кошти, які поступають на розрахунковий рахунок платників єдиного
податку на підставі договору комісії, експедиторських, брокерських договорів є
транзитними, платники єдиного податку не мають права власності на такі кошти,
вказані грошові кошти не входять до бази оподаткування. Таким чином, в даному
випадку, оподаткуванню підлягає виручка, яка належить суб'єкту підприємницької
діяльності від реалізації своєї
продукції. Також передбачається, що грошові кошти, які поступають
транзитом на рахунок суб'єкта підприємницької діяльності - платника єдиного
податку, не е власністю цього суб'єкта, оскільки підлягають обов'язковій
передачі третій особі та ці кошти не є виручкою від реалізації продукції чи
доходом суб'єкта підприємницької діяльності. Таким чином, ці кошти не можуть
бути віднесені до складу виручки від реалізації платником єдиного податку -
фізичною особою.

Між тим, матеріалами справи підтверджено, що
всі грошові кошти, отримані позивачем були транзитними, отриманими за
договорами комісії та передані субпідрядникам на виконання транспортних послуг,
у зв'язку з чим об'єм доходу (виручки) позивача в звітний період не перевищував
встановлений діючим законодавством об'ємом доходу (виручки) для платника
єдиного податку.

Матеріали справи містять в coбi копії
висновку спеціаліста-економіста Харківського науково-дослідного Інституту
судових експертиз iм. зал. проф. М.С. Бокаріуса № 10796 від 12.12.2006 р., яким
встановлено, що сума отриманого доходу (виручки) позивача за період I, II, III
кварталу 2006 р. не перевищує об'єм дозволеного діючим законодавством об'єму
доходів (виручки) для платника єдиного податку та підтверджує транзитність
коштів, отриманих позивачем по господарським договорам.

На підставі наведеного суд першої інстанції
позов задовольнив повністю.

З такими висновками суду першої інстанції не
можна погодитися.

В апеляційному суді встановлено, що
нарахування податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість
обумовлено тим, що перевіркою встановлено, що у 2005 році позивач привісив
ліміт виручки встановлений Указом президента України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", ст.
1.

На підставі цього ДПІ робить висновок , що з
1 кварталу 2006 року позивач повинен був перейти на загальну систему
оподаткування, але не зробив цього , не визначав відповідні податкові
зобов'язання. В зв'язку з наведеним
проводиться нарахування податку з доходів фізичних осіб та податку на
додану вартість. Суми податку які нараховуються ДПІ рахувала виходячи з
здійсненого нею аналізу господарської
діяльності позивача.

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 2 ст.
71 КАС України обов'язок доведення правомірності оскарженого рішення
покладається на суб'єкта владних повноважень, тобто відповідача по справі.

В акті перевірки при встановленню факту
перевищення у 2005 році лімиту виручки йдеться лише посилання на те, що позивач
отримав на разрахунковий рахунок кошти за автотранспортні послуги в сумі більш
ніж ліміт. Цей висновок , як зазначено в
акті зроблений на підставі банківських виписок. Як свідчить акт перевірки,
аналаз операцій по яких надходили кошти та документи по операціях не
досліджувалися та не оцінювалися. ДПІ
оцінювало та досліджувало лише операції 2006 року по яких проводило
нарахування.

Судова колегія зазначає, що для донарахування
податку та застосування санкцій необхідно встановити склад порушення.

Відповідно до
п. 1.7 1.7. Порядку оформлення результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України №327 2005
р. та зареєстрованим МІнюстом Факти виявлених порушень податкового, валютного
та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної
планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Але з акту перевірки проведеної відповідачем
не вбачаєжться повного та обєктивного відображення факту порушень. ДПІ робить
висновки про перевищення граничного розміру виручки лише на пілдставі даних
банківскіх виписок не аналізуючи господварськи операції по яких надходили кошти
та не перевіряючи їх розход.

Відповідно до п. п. 2.3.2 зазначеного Порядку
за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства
необхідно:

висвітлити показники, які відображаються
суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники,
виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та
бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових
одиницях, передбачених звітністю;

у разі виявлення розбіжностей чітко викласти
зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових
актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення
здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта
господарювання щодо встановлених порушень;

зазначити первинний документ, на підставі
якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести
кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують
наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або
ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки
додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта
господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності
первинних та інших документів;

у разі відмови посадових осіб суб'єкта
господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених
порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що
підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.

Наведене не виконано ДПІ при перевірці.

Судова колдегія зазначає, що
не всі кошти отриманні на розрвахунковий рахунок можуть вважатися виручкою. Так
актом перевірки підтверджено факт укладання позивачем договору комісії,
експедування, при чому договір експедування
належить до автотранспортних послуг.
Грошові кошти, які поступають транзитом на
рахунок суб'єкта підприємницької діяльності - платника єдиного податку, не е
власністю цього суб'єкта, оскільки підлягають обов'язковій передачі третій
особі та ці кошти не є виручкою від реалізації продукції чи доходом суб'єкта
підприємницької діяльності. Таким чином, ці кошти не можуть бути віднесені до
складу виручки від реалізації платником єдиного податку - фізичною особою.
Наведене випливає з положень глав ЦК
України, які регулюють укладення та виконання таких правочинів (правочини
комісії, експедиції при виконанні перевезення третіми особами). Колегія суддів відмічає, що наведений Указ
передбачає граничний розмір виручки за товари , роботи, послуги здійснені самим
суб'єктом підприємництва, тому при встановленні розміру виручки необхідно
враховувати лише кошти, які надійшли за
роботи, товари послуги, які надані самим платником єдиного податку. В випадку
договорів комісії та експедирування це лише кошти надані за відповідні послуги.

В зв'язку з тим, що ДПІ не виконало вимоги
наведеного Порядку, в ході перевірки не
було належним чином встановлено по яких операціях перераховувалися кошти у 2005
році.

Тому у ДПІ не було об'єктивних підстав
встановлювати перевищення граничного розміру виручки позивачем.

Також колегія суддів зазначає, що ДПІ
допустила порушення і при розрахунку донарахованих сум податку з доходів
фізичних осіб та податку на додану вартість, а саме необґрунтовано включила в
розрахунок суми по правочину комісії
НОМЕР_6 та всі кошти по
договору на перевезення вантажів
НОМЕР_7, оскільки останній передбачає послуги експедирування та перевезення 3 особами вантажів.

Таким чином і розрахунок податку з доходів
фізичних осіб та податку на додану вартість проведений з порушеннями.

Таким чином податкові повідомлення - рішення
НОМЕР_1 на суму 711946,27 грн. НОМЕР_2 на суму 138564,32 грн., якими нараховано
відповідно податок на додану вартість та
податок з доходів фізичних осіб підлягають скасуванню, але з інших підстав та
по інших обставинах ніж зазначено в судом першої інстанції.

Суд першої інстанції при прийнятті постанови
виходив з того, що позивач не перевищив граничний розмір виручки у 2006 році,
але як вбачається з акту перевірки, санкції та податкові зобов'язання
нараховуються в зв'язку з перевищенням граничного розміру у 2005 році по
операціях 2006 року.

Крім того, суд першої інстанції
необґрунтовано посилався як на доказ на висновок спеціаліста, оскільки висновок
стосується обставин 2006 року та проведений поза межами судового розгляду.

Також судова колегія стосовно заперечень
відповідача про те, що договір комісії від 25 травня 2006 року фактично не є
договором комісії оскільки ним не встановлено комісійної винагороди, зазначає,
що відповідно ст. 1013 ЦК України її
розмір не обов'язково обумовлювати в договорі. Відповідні положення закріплені
і в ст.. 913 ЦК України стосовно договору експедирування.

Стосовно податкового повідомлення - рішення
НОМЕР_4 на суму 1700,00 грн., яким нараховані санкції за не подачу звітності по
збору за забруднення навколишнього природного середовища, апеляційний суд
зазначає, що позиція викладена в апеляційній скарзі та посилання на докази ДПІ
відповідають законодавству та матеріалам справи, в цієї частині апеляційна
скарга визнана представником позивача в судовому засіданні. При цьому судова
колегія зазначає, що Указ Президента України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" не
звільняє платника єдиного податку від уплати зазначеного збору а відповідно від
надання звітності.

Тому в цієї частині вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані.

Враховуючи вищенаведене, висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам справи, постанова суду відповідно до п. 3
ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про
часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, п. 3
ст. 202, ст.. ст.. 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області задовольнити частково.

Постанову Господарського суду Харківської
області від 03 квітня 2007року по справі
№ АС-13/113-07 скасувати.

Визнати незаконними та скасувати податкове
повідомлення - рішення ДПІ у Зміївському районі Харківської області НОМЕР_1 на суму 711946,27 грн. та
повідомлення - рішення ДПІ у Зміївському районі Харківської області НОМЕР_2 на суму 138564,32 грн..

В частині визнання незаконним та скасування
податкового повідомлення - рішення ДПІ у
Зміївському районі Харківської області НОМЕР_4 на суму 1700,00 грн. у позові
відмовити.

Стягнути з державного бюджету на користь Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 2,26 грн. витрат на сплату судового збору.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та підписано 16 липня 2007 року

Головуючий Сіренко
О.І.

Судді
Григоров А.М.

Подобайло
З.Г.