Справа № 22-а-58
Суддя: Маслов В.О.
Дата ухвалення: 2007-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-58 Головуючий
у 1-й інстанції Куц B.I.
Категорія 36 Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого
2007 року колегія
суддів судової палати
з цивільних справ

апеляційного
суду Сумської області в складі:

головуючого -
Маслова В.О.,

суддів - Сибільової Л.О.,
Попруги СВ.,

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., та осіб, які беруть участь у
справі - представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідача територіального управління Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті у Сумській області Кота Ю.Д.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на постанову
Сумського районного суду Сумської області від 05 грудня 2006 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до територіального управління Головної
державної інспекції на
автомобільному транспорті в Сумській області, третя особа - ОСОБА_3,

- про
визнання нечинною постанови начальника територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному транспорті в Сумській області від 21
квітня 2006 року про застосування фінансових санкцій в сумі 1700 гривень, -

встановила:

Зазначеною
постановою суду відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

В
апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи, просить цю постанову скасувати та
постановити нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав
скаргу з мотивів, в ній викладених, представника відповідача, який заперечує
проти скарги та вважає постанову суду вірною, вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено, що 13 квітня 2006 року в м. Суми при здійсненні
працівниками відповідача перевірки дотримання автомобільними перевізниками
законодавства з питань діяльності автомобільного транспорту державним
інспектором було встановлено, що ОСОБА_3 на належному ОСОБА_1 автомобілі "DAEWOO-Lanos 1,5"
реєстраційний номер НОМЕР_1, облаштованого за зовнішнім виглядом як таксі,
привіз пасажира на територію Сумського автовокзалу, зупинився на платформі посадки та висадки пасажирів, куди в'їзд був
заборонений, і висадив там пасажира. У
водія автомобіля була відсутня ліцензійна картка на перевезення пасажирів.

Відносно власника транспортного засобу в цей день було складено протокол
про порушення ним вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Постановою начальника територіального управління від 21 квітня 2006 року за
надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, перелік яких
визначений ст. 39 цього Закону, до ОСОБА_1 була застосована фінансова санкція у
сумі 1700 гр.

Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний
транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників застосовуються санкції, зокрема, за надання послуг з
перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких
визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що в діях
позивача мало місце порушення ст.39 Закону України "Про автомобільний
транспорт", оскільки при перевірці уповноваженими особами виявлено, що
автомобільним перевізником являвся ОСОБА_1, як власник транспортного засобу,
тому що на належному йому автомобілі водій ОСОБА_3 здійснював перевезення
пасажирів без належно оформлених документів - ліцензійної картки.

Обставини, що стали підставою для складення протоколу, останній не
заперечував, письмово пояснивши, що він здійснював таке перевезення без
ліцензійної картки і займається оформленням документів для отримання ліцензії.

Посилання апелянта на те, що він не є суб'єктом підприємницької діяльності
і до нього не можуть застосовуватись фінансові санкції, не спростовують
висновків суду, оскільки відповідно до ст. 1 вказаного Закону автомобільний
перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі
чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними
засобами. До нього були застосовані фінансові санкції як до фізичної особи -
власника автомобіля.

Не спростовують висновків суду і посилання апелянта на те, що облаштування
належного йому автомобіля не відповідало вимогам до оформлення таксі, а тому не
було підстав застосовувати до нього фінансове стягнення.

Суд першої інстанції повно та всебічно з» ясував обставини справи, вірно
визначився в спірних правовідносинах. Висновки суду узгоджуються з матеріалами
справи та відповідають вимогам матеріального права, а тому відсутні правові
підстави для скасування чи зміни судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 206 КАС України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Сумського районного суду Сумської області від 05
грудня 2006 року в даній справі - без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця після набрання нею законної сили.