Справа № 2-А-84/2007р.
Суддя: Тучинська Н.В.
Дата ухвалення: 2007-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2-А-84/ 2007 p.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2007 року Мурованокуриловецький
районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді
Тувинської Н.В.

при секретарі Пилипчук В.П.

з участю представника відповідача Шевчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт
Муровані Курилівці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1до Управління
праці та соціального захисту населення Мурованокуриловецької райдержадміністрації
про стягнення разової щорічної допомоги, -

встановив:

Позивач у справі має статус члена сім'ї загиблого
(померлого) інваліда війни і відповідно до ч. 5 п. 23 ст. 15 Закону України №
3551-ХП від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» їй щорічно до 5 травня має виплачуватися разова грошова
допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком. Оскільки позивачу у
2002-2005 роках допомога виплачувалася без врахування розміру мінімальної
пенсії за віком, з посиланням на закон про держбюджет, яким занижено розмір
допомоги, за цих п'ятть років йому недоплачено всього 2310,25 гривень щорічної
разової грошової допомоги. За захистом своїх прав ОСОБА_1 з позовом про
стягнення недоплаченої суми щорічної разової допомоги звернулася до суду.

В судове засідання позивач не з'явилася, а в своїй заяві
до суду просив справу слухати у її відсутності (а.с. 8).

Представник відповідача позов не визнала і суду пояснила:
Виплата допомоги щорічно до 5
травня членам сім'ї загиблого (померлого) інваліда війни здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету, розпорядником яких є Кабінет Міністрів
України. Управління ж є лише розпорядником коштів і бере на себе зобов'язання
та проводить видатки лише в межах бюджетних асигнувань. Вважає, що за цим
позовом мають відповідати Міністерство фінансів та Кабінет Міністрів України.
Просить відмовити в позові.

Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи зі слідуючого:

ОСОБА_1 має статус члена сім'ї загиблого (померлого)
інваліда війни (а.с. 5) і має
право на пільги, передбачені Законом України № 3551-ХП від 22.10.1993
року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Зокрема, ч. 5 п. 23 ст. 15 Закону України № 3551-ХП від 22.10.1993 року «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому щорічно до 5
травня має виплачуватися разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 279
від 13.03.02 р. мінімальна пенсія за віком на травень 2002 року складала 47
гривень 30 копійок; відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 279
від 13.03.02 р. мінімальна пенсія за віком у 2003 році складала 47 гривень ЗО
копійок; відповідно до Закону України № 1058-1У від 09.07.2003 року «Про
загальнообов'язкове державне страхування» мінімальна пенсія за віком у 2004
році складала 92 гривні 45 копійок; відповідно до Закону України № 2291-1У від
23.12.2004 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове
державне страхування» та Закону України № 2505-1У від 25.03.2005 року «Про
внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік»
мінімальна пенсія за віком у 2005 році складала 332 гривні.

Таким чином, з урахуванням цих розмірів мінімальних
пенсій за віком та ч. 5 п. 23 ст. 15 Закону України № 3551-ХП від 22.10.1993
року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_1
мало б бути виплачено щорічної грошової допомоги: у 2002 році - 236 гривень 50
копійок (47,30 грн. х 5), 2003 році - 236 гривень 50 копійок (47,30 грн. х 5),
2004 році - 462 гривні 25 копійок (92,45 грн. х 5), у 2005 році - 1660 гривень
(332 грн. х 5), а всього за 2002-2006 роки 2595 гривень 25 копійок.

Відповідно до
пояснень сторін в судовому засіданні та довідки відповідача № НОМЕР_1 від 20.01.07 р. (а.с. 7) позивачу
виплачено щорічної грошової допомоги до Дня перемоги за 2002 рік -40 гривень, за 2003 рік - 50 гривень, за 2004 рік - 65 гривень, за 2005 рік - 130 гривень,. Отже,
недоплачена сума щорічної допомоги ОСОБА_1 за 2002 - 2005 роки складає 2310,25 гривень (2595,25 грн. - 285 грн.).

Суд не приймає
до уваги пояснення представника відповідача в тій частині, що головним Законом,
яким керується в своїй роботі Управління праці та соціального захисту
населення, є закони про держбюджет на відповідні роки, а цими законами
визначені конкретні зменшені розміри щорічної допомоги членам сімей загиблих
(померлих) інвалідів війни. Основним Законом України є Конституція України, про
що записано у преамбулі до неї та зафіксовано у ст. 8 Конституції
України. Відповідно до ч. 2
ст. 22 Конституції
України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Отже, з
врахуванням цих положень Конституції України, рішення Конституційного Суду №
20-рп/2004 від 01 грудня 2004 року, яким визнано неконституційними положення
ст.44 Закону України «Про державний бюджет на 2004 рік» про встановлення
розміру щорічної разової допомоги, а також відповідно до ст. 17 Закону України
«Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», де
зафіксовано, що до числа основних державних соціальних гарантій включаються
мінімальний розмір заробітної плати та мінімальний розмір пенсії за віком, суд
прийшов до висновку про необхідність задоволення основної частини вимог
позивача.

Заперечення
представника відповідача щодо належності його до цього статусу не відповідає і
суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 486 від 11.04.2002
року «Про забезпечення виплати у 2002 році разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», постанови Кабінету Міністрів України № 425 від 31.03.2003
року «Про забезпечення виплати у 2003 році разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», якими встановлено, що виплату разової
грошової допомоги здійснює орган праці та соціального захисту населення.

Суд, враховуючи
вік та стан здоровя позивача, вважає, що слід задоволити клопотання про
поновлення строку звернення до суду з цим позовом. Крім того, відповідно до ч.
2 ст. З Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають
зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за
свою діяльність, забезпечення прав є головним обов'язком держави. Таким чином,
відмовивши в поновленні строку позовної давності, суд обмежить гарантовані
державою Україна соціальні гарантії учаника бойових дій. Отже, суд вважає
поважною причину пропуску позивачем строку для звернення до суду з
адміністративним позовом, а тому на підставі ч. 2 ст. 100 КАС України
задовільняє клопотання про його поновлення.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. З, 8, 22 Конституції України, ст.ст. 2, 10, 15,
17-1, 22 Закону України № 3551-ХП від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України № 1058-1У від
09.07.2003 року «Про загальнообов'язкове державне страхування». Законом України
№ 2291-1У від 23.12.2004 року «Про внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне страхування» та Законом України № 2505-1У від
25.03.2005 року «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет
України на 2005 рік», Закону України № 3235-1У від 20.12.2005 року «Про
державний бюджет України на 2006 рік», рішенням Конституційного Суду №
20-рп/2004 від 01 грудня 2004 року, ст.ст. 9, 10, 11, 100, 159, 161, 163 КАС
України, суд, -

постановив:

Позов
задоволити. Поновити позивачу строк звернення з цим позовом до суду. Стягнути
із Управління праці та соціального захисту населення Мурованокуриловецької
райдержадміністрації (МФО-802015, код-03191839, р/р 0379) на користь
ОСОБА_1недоплачені суми щорічної разової грошової допомоги як члену сім'ї
загиблого (померлого) інваліда війни за 2002-2005 роки всього 2310 (дві тисячі
триста десять) гривень 25 копійок.

Заяву про апеляційне
оскарження постанови суду може бути подано протягом десяти днів з дня її
проголошення. Протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження сторони можуть подати апеляційну скаргу на постанову суду.

Суддя: