Справа № 22-а-564/07
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2007-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Київський апеляційний
адміністративний суд
Справа: №22-а-564/07 Головуючий у 1-й інстанції: Морозов С.М.
7 серпня 2007 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного
адміністративного суду у складі: головуючого - судді Межевича М.В., суддів
Бараненко І.І. та Глущенко Я.Б., при секретарі Ковальчук А.І., за участю
представників відповідача Шкодича Ю.В. та Литвинюк А.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції
у Печерському районі м. Києва на постанову Господарського суду м. Києва від
19.03.2007 року у справі за позовом суб»єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі
м. Києва про визнання недійсним рішень,
року суб»єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до
Господарського суду м. Києва з позовом про визнання недійсним податкових
повідомленнь-рішеннь Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва (далі - відповідач, ДПІ у Печерському
районі м. Києва) НОМЕР_1 та НОМЕР_2, яким позивачу визначено суму податкового
Господарського суду м. Києва від 19.03.2007 року позов задоволено частково:
визнано недійним податкове повідомлення - рішення ДПІ у Печерському районі м.
Києва НОМЕР_2 в частині нарахування 9 347, 65 грн. податку з доходів фізичних
осіб, та податкове повідомлення рішення НОМЕР_2 в частині нарахування
податкових зобов»язань в сумі 154 161,00 грн. податку на додану вартість.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Господарського суду
м. Києва від 19.03.2007 року та постановити нове рішення про відмову позивачу в
задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, а саме: п.п.7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок
на додану вартість».
В судовому засіданні апеляційної інстанції
представники відповідача просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених в
ній мотивів, а представник позивача в
судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги
повідомлений належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем 07.06.2005р. була проведена позапланова невиїзна документальна
перевірка суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового
законодавства згідно поданої заяви про
зняття із обліку платника податків за період з 01.10.2004р. до 07.06.2005р., за
результатами якої складено Акт перевірки НОМЕР_3.
вищевказаного Акту перевірки Відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 09.06.2005р., згідно з якими Позивачу донараховано
податок з доходів фізичних осіб за 2004 рік в сумі 15 630, 33 грн.
повідомленням-рішенням НОМЕР_2; податок на додану вартість в сумі 154 331, 00
грн. (з них основний платіж 102 774,00 грн., штрафні санкції 51 557, 00 грн.)
повідомленням-рішенням НОМЕР_4.
доходів фізичної особи за 2004 рік, судом вірно зазначено, що позивачем за
період з 01.10.2004 року до 07.06.2005 року слідувало нараховувати та сплачувати податки та збори
на загальних підставах і у відповідності з Законом України «Про податок з
доходів фізичних осіб» № 889-1У від 02.05.2003 р. та Декретом Кабінету
Міністрів України № Про прибутковий
податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992 р. з послідуючими змінами і
декларації про доходи позивача за 4 квартал 2004р. вбачається, що ним був
одержаний валовий дохід від підприємницької діяльності (виробництво) в сумі 231
339, 96 грн., а валові витрати за 4 квартал 2004 р. становили 231 339, 96 грн.
і сума чистого доходу відсутня. Тоді як Актом перевірки загальну суму доходу
встановлено в 243 283,30 грн., в т.ч. 50 500 грн. як зворотну фінансову
допомогу і суд підставно погодився з цим, т.я. позивач не підтвердив
документально продовження терміну розрахунків з ПФ «Нафтосервіскомплект».
Стосовно валових витрат позивача за
4 квартал 2004 року суд правомірно не погодився з сумою валових витрат
визначених відповідачем в ході перевірки в розмірі 123 050 грн. (147 660 грн. з
оскільки цей висновок спростовується наданими позивачем документами і тому
валові витрати в 4 кварталі 2004 р. складають 194955,00 грн. (233 946, 00 грн.
з вирахуванням ПДВ 38 991, 00 грн.).
Зважаючи на викладене, господарський суд
міста Києва дійшов правильного висновку, що база оподаткування податком з
доходів складає: суму валового доходу 243 283,30 мінус суму витрат, пов»язаних
Сума податку у розмірі 13% від бази оподаткування дорівнює 6 009 грн.
цьому колегією суддів встановлено, що
судом першої інстанції не врахована сума 2 107,64 грн. з урахуванням ПДВ за
накладною НОМЕР_5 постачальника ТОВ «Сервісний метало центр Леман - Україна», а
тому слід рахувати, що нарахування податку у сумі не 9 347,65 грн., а 11 455,64
не доведено відповідачем в суді. У зв»язку з цим в цій частині повідомлення - рішення підлягає
Що ж стосується донарахування податку на
додану вартість, то судом першої інстанції встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивач був
зареєстрований як платник податку на додану вартість з 23.03.2004р. (свідоцтво
НОМЕР_6) та був знятий з обліку як платник ПДВ 21.01.2005р.
За жовтень 2004 року до податкового органу
Позивачем подавалися декларації з податку на
додану вартість з нульовими показниками, а за грудень 2004р. позивачем не була
подана податкова декларація з податку на додану вартість до податкового органу,
незважаючи на те, що заява про припинення діяльності була подана позивачем
22.2004р. Однак перевіркою було встановлено, що на розрахунковий рахунок
у жовтні 2004 року надійшли кошти у сумі 231 339, 96 грн., з них 38 556, 66
грн. складав податок на додану вартість, чим
порушив п.п. 7.3.1, 7.3 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість".
А це свідчить про те, що сума податкових зобов'язань
позивача за жовтень 2004р. була занижена на 38 557, 00 грн.
тим, перевіркою не було
відображено заниження позивачем суми податкового кредиту за жовтень 2004р. Відповідно до підпункту 7.4.1 та 7.4.4 пункту
7.4 статті 7 зазначеного Закону податковий
кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових
витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають
амортизації. У разі коли платник придбає товари (роботи, послуги), вартість
яких не відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) і не
піддягає амортизації, податки, що сплачені у зв'язку з таким придбанням, відшкодовуються за рахунок відповідних джерел і до
складу податкового кредиту не
На підтвердження права на податковий кредит за жовтень 2004 р. позивачем
надані суду першої інстанції податкові накладні ТОВ «Сервісний металоцентр
«Леман-Україна» НОМЕР_7 на суму ПДВ 5 147, 85 грн., НОМЕР_8 на суму ПДВ 3 993,
30 грн., НОМЕР_9 на суму ПДВ 5 994, 30 грн., НОМЕР_10 на суму ПДВ 3925,03 грн.,
НОМЕР_11 на суму 5 198, 25 грн., НОМЕР_12 на суму ПДВ 351, 27 грн., а також
податкові накладні ПФ «Нафтосервіскомплект» від 12.10.2004р. на суму ПДВ 8 696,
49 грн. та НОМЕР_13 на суму ПДВ 6 035, 78 грн. Загальна сума податку на додану
вартість за вказаними накладними складає 39 342, 27 грн.
При цьому судом першої інстанції правомірно
враховано, що податковою накладною не підтверджено податковий кредит на суму
ПДВ 8266,72 грн. постачальника ТОВ «Сервісний металоцентр Леман - України» в
Отже, в жовтні 2004 р. податкові зобов»язання
з ПДВ склали 38 557,00 грн., а
податковий кредит 39 342, 00 грн. Сума податку, що підлягає
відшкодуванню за підсумками місяця 785,00 грн. Судом підставно не прийнято
висновки відповідача, викладені в акті перевірки щодо заниження податку на
додану вартість за жовтень 2004 року в сумі 38 557 грн., оскільки не знайшли
свого підтвердження.
Що стосується того, що позивачем безпідставно
віднесено у травні-вересні 2004р. до податкового
кредиту суми ПДВ у розмірі 63 082, 47 грн. на підставі податкових накладних,
наданих ТОВ "Т.М.К.", яке з 11.03.2004р. не є платником податку на
додану вартість, то судова колегія погоджується з висновком господарського суду
про те, що відповідачем безпідставно проведено повторну перевірку за вказаний
період та нарахування податкових зобов»язань в сумі 64 217 грн., оскільки згідно з п. 4 Указу Президента «Про деякі заходи
з регулювання підприємницької діяльності» вищестоящий орган вправі прийняти рішення щодо повторної перевірки
суб'єкта підприємницької діяльності лише у тому разі, коли стосовно
посадових або службових осіб контролюючого
органу, які проводили планову або позапланову перевірку зазначеного суб'єкта, розпочато службове розслідування або
порушено кримінальну справу. Державна податкова
адміністрація України вправі прийняти рішення про проведення повторної перевірки суб'єкта підприємницької
діяльності у разі, коли таке рішення оформляється
наказом за підписом її Голови.
Як вбачається з матеріалів справи ні суду
першої інстанції, а ні апеляційній інстанції не надано жодного документа щодо розпочатих службових
розслідувань чи порушення кримінальної справи стосовно посадової особи, яка
проводила попередню перевірку позивача, не надано відповідного рішення ДПА України за підписом її Голови на проведення
повторної перевірки позивача за
перевірений раніше період. Висновки попереднього Акту перевірки НОМЕР_14
не були оскаржені відповідачем та не є предметом розгляду цього спору.
суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки не підтверджено податкові
зобов»язання з податку на додану вартість, які були нараховані позивачу за
висновком Акту перевірки, то штрафні
(фінансові) санкції за нормами 17.1.3 п.17.1 ст. 17 Закону 3 2181-11 від
21.12.2000 до позивача не
Перевіркою встановлено, що за останній звітний період з 01.12.2004 р. по 23.12.2004 р.
позивачем не надавалася податкова декларація з податку на додану вартість до
податкового органу і тому відповідно до підпункту 17.1.1 пункту 17.1 статті 17
Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами" платник податків, що не подає податкову декларацію у строки,
визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян за кожне
таке неподання або її затримку. На підставі вищевказаного, суд підставно погоджується
з нарахуванням позивачу штрафних санкцій в сумі 170 грн. за неподання
податкової декларації за грудень 2004 року.
огляду на викладене судова колегія вважає, що апеляційна скарга ДПІ У
Печерському районі м. Києва не підлягає задоволенню, а постанова господарського
суду м. Києва від 19.03.2007 року підлягає частковій зміні, а саме, щодо суми
нарахування податку з доходу фізичних осіб, оскільки вона є більшою ніж
встановлено судом першої інстанції та становить
11 455,64 грн. В решті частині постанова підлягає залишенню без змін, оскільки винесена з дотриманням норм матеріального та
процесуального прав.
Керуючись ст.ст. 160, 195,
196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів
Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва залишити без задоволення.
Постанову Господарського суду міста Києва від 19.03.2007 року змінити в
частині визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Печерському районі м. Києва НОМЕР_2 щодо нарахування 11
455,64 грн. грн. податку з доходів
фізичних осіб, в решті частині оскаржувану постанову залишити без змін.
Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.

Головуючий:

Судді: