Справа № 22-а-82\07
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2007-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22-а- 8207 Головуючий
1 інстанції:Савченка А.Г.
Категорія : встановлення Доповідач: Подобайло З.Г.
Постанова

Іменем України

05 липня 2007 року

м. Харків

Судова колегія Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого
судді - Сіренко О.І.

Суддів - Подобайло З.Г., Мельнікової Л.В.

за
участю секретаря судового засідання - Спесивцевої О.В.

та
осіб, які беруть участь у справі:

представник позивача -ОСОБА_1

представник відповідача - не явився

представник 3-ої особи - не
явився

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління
Міністерства Внутрішніх справ в Полтавській області на постанову Октябрського
районного суду м. Полтави від 26.12.2006 року
по справі № 2-а-538/06.

за позовом ОСОБА_1

до Управління
Міністерства Внутрішніх справ в Полтавській області

3-тя особа , яка не заявляє самостійних вимог Управління Державного
казначейства у Полтавській області

про встановлення розміру додаткових видів
грошового забезпечення

встановив :

Позивач,ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства Внутрішніх справ в Полтавській області
, 3-тя особа , яка не заявляє самостійних вимог Управління Державного
казначейства у Полтавській області про встановлення розміру додаткових видів
грошового забезпечення.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від
26.12.2006 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Міністерства Внутрішніх справ в Полтавській області ,
3-тя особа , яка не заявляє самостійних вимог Управління Державного
казначейства у Полтавській області про встановлення розміру додаткових видів
грошового забезпечення, позовні вимоги задоволено .

На зазначену постанову Октябрського районного суду м. Полтави від
26.12.2006 року Управлінням Міністерства Внутрішніх справ в Полтавській області
подано апеляційну скаргу. Скаржник в скарзі зазначає, що він не погоджується з
вказаною постановою суду першої інстанції, оскільки вона винесена в порушення
норм матеріального і процесуального права, тому просить суд скасувати постанову
Октябрського районного суду м. Полтави від 26.12.2006 по цій справі та ухвалити
нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені його позовних вимог за
безпідставністю, посилаючись на обставини викладенні в апеляційній скарзі.

Позивач надав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких посилаючись на законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, та його ухвалення з урахуванням всіх обставин у справі,
просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Представник Головного управління
державного казначейства у Полтавській області в судове засідання не з'явився,
але надав суду пояснення , в яких
вказує,що Управління державного казначейства у Полтавській області
реорганізовано шляхом його перетворення у Головне управління державного
казначейства у Полтавській області наказом Державного казначейства України від
12.07.2006р. № 343-к. Головне управління пояснює, що в судові засідання
Октябрського районного суду м. Полтави по даній справі не викликалось,
представники у розгляді справи участі не брали, крім того справа за позовом
ОСОБА_1 управлінню не відома та постанову за вказаним позов не отримувало.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції,
заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач дійсно проходив службу в
органах внутрішніх справ УМВС України в Полтавській області в період з 20 липня
1983 по 31 грудня 2004 року.

Суд першої інстанції оцінюючи
відмову відповідача у встановленні доплати, вважає її не вмотивованою та
незаконною, виходячи з того,що на час звільнення позивача з органів внутрішніх
справ він підпадав під критерії оцінки

для встановлення щомісячних пенсійних доплат, які проводились в цей період
іншим працівникам УМВС України в Полтавській області у відповідності до Указу
Президента України №926/96. Станом на 1 листопада 2004 року він мав право на
отримання надбавки до грошового утримання, так як стаж служби в органах
внутрішніх справ складав більше 20 років. Він був залишений для подальшого
проходження служби в органах внутрішніх справ за службовою доцільністю, так як
займався безпосереднім розслідуванням кримінальних справ економічної та
загальнокримінальної спрямованості. За результатами службової діяльності
неодноразово заохочувався, про
що свідчать відомості
про заохочення занесені до його трудової книжки. За весь період
проходження служби в органах внутрішніх справ не мав жодного дисциплінарного
стягнення .

Судом першої інстанції встановлено, що позивач брав участь в

ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. При безпосередній участі в
ліквідації аварії, отримав гранично допустиму дозу іонізуючого опромінення. За
участь в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС був нагороджений почесною
Грамотою Президії Верховної Ради України. Участь в перші дні ліквідації аварії
на Чорнобильській АЕС, куди він був направлений керівництвом УВС за службовою
необхідністю, негативно відбились на стані його здоров»я. Отримані ним
захворювання знаходяться в причинному зв'язку з роботами по ліквідації аварії
на Чорнобильській АЕС в період проходження служби в органах внутрішніх справ,
що підтверджено експертним висновком
НОМЕР_2 та свідоцтвом про хворобу НОМЕР_1. Наслідком його захворювання явилась
стійка втрата працездатності та встановлення йому 2 групи інвалідності, що підтверджено
довідкою НОМЕР_3, посвідченням НОМЕР_4. Він має посвідчення учасника ліквідації
аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії .

Суд першої інстанції також прийняв до уваги визнання відповідачем факту
бездоганної служби позивача, який стверджений ним у наказі начальника УМВС
України в Полтавській області від 6 березня 2006 року №226 про присвоєння йому
чергового спеціального звання «полковник міліції».

На підставі зазначених норм законодавства та встановлених обставин суд
першої інстанції дійшов до висновку, що позивач, мав право відповідно до
підпункту «а» пункту 3 Указу Президента №926/96 на щомісячну доплату від 25 до
50 відсотків суми пенсії.

Проте колегія суддів, з такими висновками суду першої інстанції погодитися
не може виходячи з наступного.

Відповідно до ст.99 Закону України "Про Державний бюджет України на
2007 рік" та постанови Кабінету Міністрів України № 1522 від 02.11.2006
"Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і
виплати пенсій деяким категоріям громадян" військовослужбовцям, особам
начальницького і рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення на
умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших осіб" пенсії призначаються (перераховуються)
органами Пенсійного фонду України.

Судовою колегією встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з ОВС наказом УМВС
України в Полтавській області НОМЕР_5 за ст.65 п."а" Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР ВІД 29.07.1991 № 114
(а.с.74).

Відповідно до абз. 2 пп. "а" п. 3 Указу Президента України

від 04.10.1996 № 926/96 "Про умови грошового забезпечення осіб
рядового і

начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ»
керівникам ОВС у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів,
надано право встановлювати особам рядового і начальницького складу органів
внутрішніх справ, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із
законодавством і залишені за їхньою згодою та в інтересах справи на службі, -
щомісячну доплату в розмірі від 25 до 50 відсотків суми пенсії, яка б могла
бути їм нарахована.

Судова колегія зазначає, що відповідно змісту цієї норми щомісячна доплата
в розмірі від 25 до 50 % суми пенсії має персональний характер та виплачується
тільки тим особам рядового і начальницького складу ОВС, відносно яких прийняте
відповідне рішення керівником органу внутрішніх справ. При цьому слід мати на
увазі, що Указом Президента України № 926 - 1996 року керівникам органів
внутрішніх справ надано право, а не зобов'язано призначати зазначену доплату.

Як вбачається з матеріалів справи, враховуючи пояснення, доплата від
належної суми пенсії йому не призначалася і не виплачувалася, при проходженні
служби для її встановлення до керівника ОВС він не звертався. Крім того,
позивач звернувся з проханням про призначення йому доплати вже після звільнення
його з ОВС, коли він втратив право на її призначення.

Згідно ч.3 ст. 43 Закону № 1769, який набув чинності з 01.01.2005, з
урахуванням п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 15.04.2005
"Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне
забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби),
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб", пенсії нараховуються виходячи з розміру грошового забезпечення за
останньою штатною посадою перед звільненням, відсоткової надбавки за вислугу років,
щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій в розмірах,
встановлених законодавством. Щомісячні додаткові види грошового забезпечення
мають зараховуватися при нарахуванні пенсії лише тим особам, які отримували їх
під час проходження служби і були звільнені з неї вже після їх запровадження.

Крім того, судова колегія вважає, що доплата, яка є предметом спору, не є
обов'язковою виплатою, залежить від наявності коштів та встановлюється
персонально, позивач її фактично на день звільнення не отримував.

Виходячи з наведеного, колегія
суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов не вірного висновку щодо
визнання відмови УМВС України в Полтавській області ОСОБА_1 у встановленні
відповідно до підпункту «а» пункту 3 Указу Президента України №926/96 від 4
жовтня 1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ»
встановити щомісячну доплату від суми пенсії, яка б йому могла бути нарахована
на той час неправомірною.

Висновки суду першої інстанції не відповідають положенню абз. 2 пп.
"а" п. 3 Указу Президента України від 04.10.1996 № 926/96 "Про
умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати
праці працівників органів внутрішніх справ», яка визначає, що керівникам
органів внутрішніх справ надано право призначати зазначену доплату.

Отже, суд першої інстанції прийняв постанову з порушенням норм
матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.198 Кодексу адміністративного судочинства України за
наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд
апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до ч.4 ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України
підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення судом першої інстанції норм матеріального
права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України суд
апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи зазначені положення Кодексу адміністративного судочинства
України та встановлене колегією суддів, порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, судова колегія вважає за необхідне скасувати постанову
суду та прийняти нову постанову.

Приймаючи до уваги, що відповідач відмовляючи ОСОБА_1 встановити щомісячну
доплату від суми пенсії діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачено Законом №1769, правильно
застосував положення зазначеного Закону до спірних правовідносин, колегія
суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову
ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ч.
3 ст. 198, ч. 4 ст.202, ч.2 ст.205, ст. 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу Управління Міністерства
Внутрішніх справ в Полтавській області на постанову Октябрського районного суду
м. Полтави від 26.12.2006 року по
справі
№ 2-а-538/06 -
задовольнити.

Скасувати постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 26.12.2006 року по справі № 2-а-538/06.

Прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства Внутрішніх справ в Полтавській
області , 3-тої особи , яка не заявляє самостійних вимог Управління Державного
казначейства у Полтавській області про встановлення розміру додаткових видів
грошового забезпечення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст буде виготовлено та
підписано 10 липня 2007 року

Головуючий Сіренко
О.І.

Судді
Подобайло З.Г.

Мельникова Л.В.

ЗГІДНО З
ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного
суду
Подобайло З.Г.