Справа № 22-а-1418/07
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2007-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа 22-а-1418/07 Категорія -
Головуючий 1 інстанції - Жельне С.Ч.. Доповідач - Шевцова Н.В.,
У Х В А Л А

І М
Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2007 року

м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду в складі :

Головуючого
- судді Філатова Ю.М.

Суддів Шевцової
Н.В., Водолажської Н.С.

за
участю секретаря Волошиної
Я.В.

представника відповідача:ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за
апеляційною скаргою Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів
на постанову господарського суду
Харківської області від 13.06.2007 року по справі № АС-38/263-07

за позовом Харківського
обласного відділення Фонду соціального
захисту інвалідів м. Харків

до суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної - особи ОСОБА_1

про
стягнення 2197,66 грн,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної - особи ОСОБА_1 (надалі по тексту
відповідач) про стягнення з відповідача 2197,66 гривень.

Постановою господарського суду Харківської області від
13.06.2007 року в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач не погодившись з постановою
суду першої інстанції звернувся із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ст.ст.18, 19,
20 Закону України „Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», просить оскаржувану постанову скасувати
та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Відповідач надав заперечення, в яких посилаючись на
ухвалення судом першої інстанції постанову з дотриманням норм матеріального
права, просить суд апеляційної інстанції відхилити апеляційну скаргу як необґрунтовану.

Перевіривши доводи апеляційної скарги,
рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що Фонд України соціального
захисту інвалідів діє
відповідно затверджених на підставі ст. 10 та ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"
Порядку сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями
штрафних санкцій до відділень Фонду соціального
захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використанню цих коштів затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України № 1767 від 28 грудня 2001 р. та Положення
Про Фонд України соціальної захищеності інвалідів затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 92 від 18.07.1991 р

Відповідно до даних звіту про
зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 р. (середньооблікова
чисельність та фонд оплати праці) середньорічна заробітна плата на підприємстві на
одного працівника складає у 2006 р.- 4360,00 грн.

Згідно звіту відповідача за 2006 р.
про зайнятість та працевлаштування інвалідів середньооблікова чисельність штатних працівників облікового
складу підприємства у 2006 р.
становила 10 осіб, тобто відповідач
у 2006 р. повинен був створити 1 робоче місце для працевлаштування інвалідів. Фактично, згідно даних, наданих
відповідачем у звіті за 2006р. форма №10-ПІ, розділ 1 “Кількість працівників та фонд оплати праці”,
середньооблікова чисельність
інвалідів - штатних працівників на підприємстві становить 0 осіб.

Як вбачається з наданих відповідачем звітів по формі
3-ПН у 2006 р. підприємство постійно повідомляло центр зайнятості про наявність вільних
робочих місць, що також підтверджується листом Ізюмського міського-районного
центру зайнятості ( № НОМЕР_1 від 08.06.2007р.)(а.с. 12), в якому зазначено, що підприємство відповідача
надавало звіти про наявність
вільних робочих місць для інвалідів протягом 2006р., але працевлаштування інвалідів на
підприємство не було.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, не надано доказів, що компетентні
органи, які займаються направленням інвалідів для працевлаштування
направляли інвалідів до відповідача для
працевлаштування. Крім того позивачем не
надано доказів безпосереднього звернення інвалідів на підприємство з метою працевлаштуванні, і відмови
відповідно в такому працевлаштуванні. Таким чином, суд першої інстанції
дійшов до висновку, що не належне виконання обов'язку з боку відповідача відсутнє.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні",
встановлено, що для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і
господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів
у розмірі чотирьох відсотків
від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного
робочого місця.

Згідно зі ст.20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні"
підприємства (об'єднання ), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих
інвалідів менша, ніж установлено
нормативом, передбаченим частиною першою ст.19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається
у розмірі середньорічної заробітної плати
на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом. Згідно ч.3
ст.20 Закону сплату штрафних санкцій підприємства (об'єднання), установи
і організації провадять відповідно до ч.3 ст.20 Закону за рахунок прибутку,
який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів
(обов'язкових платежів).

Норми наведеного Закону не пов'язують
факт створення робочого місця з терміном праці інваліда у звітному періоді та датою
прийняття його на роботу в даному періоді. Закон тільки вказує на факт роботи інваліда на
підприємстві.

Колегія суддів, зазначає, що згідно
наведеної норми, суми яки просить стягнути позивач є штрафними санкціями. По
своїй правовій природі штрафні санкції застосовуються за порушення законодавства діями чи бездіяльністю. Тобто за
неналежне виконання обов'язку покладеного
законом.

Згідно ст. 18 наведеного закону
працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами місцевого
самоврядування, громадськими
організаціями інвалідів.

Відповідно до Положення „Про робоче
місце інваліда і про порядок працевлаштування
інвалідів „ затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 р. „Про організацію робочих
місць та працевлаштування інвалідів", працевлаштування інвалідів
здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів,
громадськими організаціями інвалідів
з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних
навичок відповідно до висновків МСЕК.

З
матеріалів справи вбачається, що позивач, як
в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі не навів жодного доказу, що
компетентні органи, які займаються направленням інвалідів для працевлаштування
направляли інвалідів до відповідача для
працевлаштування. Як і не надав доказів
безпосереднього звернення інвалідів на підприємство
з метою працевлаштуванні, і відмови в такому працевлаштуванні.

Таким
чином, колегія суддів, приходе до висновку щодо відсутності не належного
виконання обов'язку з боку відповідача.

За таких
обставин вимоги позивача є фактично вимогою покласти на відповідача
відповідальність за неналежне виконання обов'язків щодо працевлаштування
інвалідів органами, визначеними у ст. 18 Закону України „Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні".

Отже, колегія суддів,
підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої
інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин
справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги
виводів суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.1
ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення,
а постанову господарського суду Харківської області від 13.06.2007 року по
справі АС-38/263-07

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом місяця з моменту набрання ухвалою законно сили,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий Ю.М.Філатов

Судді: Н.В.
Шевцова

Н.С.Водолажська