Справа № К-19058/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23
травня 2007 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі :

суддів : Бутенка В.І.
(доповідач),

Лиски
Т.О.,

Сороки
М.О.,

Панченка
О.І.,

Штульмана
І.В.,

розглянувши порядку письмового касаційного провадження адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної служби по боротьбі з
економічними злочинами УМВС України на Придніпровській залізниці про визнання
дій службових осіб незаконними, -

в с т а
н о в и л а :

ОСОБА_1. звернувся до суду із вказаним позовом.

У позові зазначав, що під час ознайомлення з матеріалами кримінальної
справи № 01862, порушеної відносно нього Дніпропетровською транспортною
прокуратурою за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 368 КК
України, він дізнався про те, що посадовими особами відповідача при перевірці
заяви громадянина ОСОБА_2. щодо вимагання позивачем хабара було вчинено дії,
які, на його думку, суперечать чинному законодавству.

Ці дії полягали у отриманні начальником відділу ДСБЕЗ Єрмаковим Ю.І. 6000
грн. за видатковим ордером № НОМЕР_1, направленню листа до НІЕКЦ УМВС України
на Придніпровській залізниці з проханням помітити ці кошти люмінесцентним
порошком, огляду та передачі гр. ОСОБА_2. вказаних 6000 грн. і складанню
відповідного протоколу, а також у направленні Дніпропетровському транспортному
прокурору рапорту про виділення слідчого та у плануванні дій ОСОБА_2.,
спорядження автомобіля і його самого аудіо- та відео технікою.

Позивач мотивував свої вимоги тим, що зазначені дії в порушення ст. 97 КПК
України та Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" були
проведені без заведення оперативно-розшукової справи та у спосіб, не
передбачений цими нормативними актами.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1. просив визнати незаконними дії
службових осіб відділу державної служби по боротьбі з економічними злочинами
УМВС України на Придніпровській залізниці.

Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 25 листопада
2005 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської
області від 13 квітня 2006 року, позовну заяву повернуто позивачеві в зв'язку з
непідсудністю справи даному суду і роз'яснено право позивача звернутись до
адміністративного суду за місцезнаходження відповідача.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1. подав касаційну
скаргу, в якій просить їх скасувати.

В скарзі він посилається на порушення судами норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції помилково виходив
з того, що ця справа не підсудна даному адміністративному суду і зробив
необґрунтований висновок про необхідність вирішення спору у суді за
місцезнаходженням відповідача.

При цьому суд керувався положеннями ч.1 ст. 19 КАС України, згідно яких
адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням
відповідача.

З таким висновком погодився і суд апеляційної інстанції.

Однак судами не було враховано, що відповідно до ч.2 ст. 19 КАС України,
адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії,
а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які стосуються
інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем
проживання (перебування, знаходження) позивача.

З матеріалів справи видно, що позивачем ставиться питання щодо визнання
незаконними дій суб'єкта владних повноважень - посадових осіб відділу державної
служби по боротьбі з економічними злочинами УМВС України на Придніпровській
залізниці щодо підтвердження факту вимагання ОСОБА_1. у гр. ОСОБА_2. хабара.

За даним фактом відносно ОСОБА_1. Дніпропетровською транспортною прокуратурою порушено кримінальну справу №
01862 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 368 КК України.

Таким чином, оскаржені дії суб'єкта владних повноважень стосуються
інтересів саме позивача, а отже, на даний випадок поширюється дія положень ч.2
ст. 19 КАС України.

Помилковим є і висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивачем не
доведена підсудність спору Самарському районному суду м. Дніпропетровська,
оскільки ним не долучено постанови про порушення кримінальної справи або інший
акт індивідуальної дії, які б стосувались його інтересів.

Так, за змістом ст. 106 КАС України, позивач на підтвердження обставин,
якими обґрунтовуються позовні вимоги, повинен зазначити докази, про які йому
відомо і які можуть бути використані судом.

При цьому обов'язку для позивача надати разом із позовною заявою докази Кодексом адміністративного судочинства
України не встановлено.

Слід зазначити, що положенням ст. 106 КАС України кореспондують вимоги ч.4
ст. 71 КАС України, згідно яких суб'єкт владних повноважень повинен подати суду
всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як
докази у справі. У разі невиконання відповідачем цього обов'язку такі документи
та матеріали витребовує суд.

За таких обставин у суду першої інстанції не було достатніх підстав для
повернення позовної заяви, на що не звернув уваги і суд апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, а також те, що місцевим судом не вивчалось питання
відповідності позовної заяви вимогам ст. 106 КАС України, колегія суддів
вважає, що відповідно до ст. 227 КАС України оскаржувані судові рішення повинні
бути скасовані, а справа повернута до суду першої інстанції для вирішення
питання про прийняття позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 220, 221,222, 223, 227, 230 КАС України, колегія суддів -

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська
від 25 листопада 2005 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської
області від 13 квітня 2006 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для вирішення
питання про прийняття позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Згідно ст.ст. 236, 237 КАС України рішення суду касаційної інстанції може
бути оскаржено до Верховного Суду України лише за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д і :