Справа № 2а-49/2007р.
Суддя: Панасюк О.С.
Дата ухвалення: 2007-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-49/2007 р.
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«З» березня 2007 року Гайсинський
районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді О.С.
Панасюка при секретарі Н.М.Отрошко

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Гайсині адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 від імені та в інтересах
ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Гайсинської
районної державної адміністрації про стягнення невиплаченої разової щорічної
грошової допомоги інваліду війни, -

встановив:

Представник
позивача звернувся в суд з позовом до управління праці та соціального захисту
населення Гайсинської районної державної адміністрації про стягнення
невиплаченої разової щорічної грошової допомоги інваліду війни, вказуючи на те,
що ОСОБА_2 є інвалідом війни 2-ї
групи і згідно ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» має право на отримання щорічно до 5 травня відповідного року разової грошової допомоги у
розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Незважаючи на
це, без урахування розмірів мінімальних пенсій, які встановлювались на 2000 - 2006 роки,
відповідачем з посиланням на Закон України «Про державний бюджет України» на
відповідні роки, зазначена допомога позивачу була виплачена у розмірі по 120 грн. за 2000 - 2003 роки, в 2004 році - 160 грн., в 2005 та 2006 роках - по 330 грн.

В зв'язку з цим
представник позивача просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2
недоплачену частину разової грошової допомоги.

В судовому
засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд
винести рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 5856 грн.
невиплаченої разової щорічної грошової допомоги.

Представник
відповідача Островський Р.В. позов не визнав, заперечив проти його задоволення,
пояснив, що згідно ст. 28
Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розмір
мінімальної пенсії за віком повинен враховуватись при обчисленні пенсії за
віком особам, які мають відповідний страховий стаж, а при обчисленні разової
грошової допомоги інвалідам війни враховуються вимоги Законів України «Про
державний бюджет України» на відповідні роки, якими встановлюються розміри
грошової допомоги окремим категоріям осіб. Він також наполягав на відмові у
задоволенні позову в частині вимог за 2000
-2005 роки через пропуск позивачем річного строку на звернення з адміністративним
позовом.

З урахуванням
пояснень сторін та матеріалів справи, суд вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з таких міркувань.

Судом
встановлено, що позивач є інвалідом війни 2-ї
групи, про що свідчить посвідчення серії ІНФОРМАЦІЯ_1 видане
управлінням праці та соціального захисту населення Гайсинської районної
державної адміністрації в травні 1995
року (а.с.5).

З довідки
виданої 15.01.2007 року
управлінням праці та соціального захисту населення видно, що щорічна разова
грошова допомога позивачу була виплачена у розмірі: по 120 грн. за 2000 - 2003 роки, в 2004 році - 160 грн., в 2005 та 2006 роках - по 330 грн.

За змістом ч. 8
ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального

2

захисту» щорічно до 5 травня інвалідам
війни 2-ї групи
виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком.

Розмір
мінімальної пенсії за віком становив, відповідно: у 2000 році - 24,90 грн., у 2001 році - 34 грн., у 2002 - 2003 роках - 47,30 грн., у 2004 році - 50 грн., у 2005 році - 332 грн., у 2006 році - 350 грн.

Таким чином
позивачу підлягало до виплати: у 2000
році - 199,20 грн. (24,90 грн. X 8), у 2001 році - 272 грн. (34 грн. X 8), у 2002 та 2003 роках по 378,40 грн. (47,30 грн. X 8), у 2004 році - 400 грн. (50 грн. X 8), у 2005 році - 2656 грн. (332 грн. X 8) та у 2006 році - 2872 грн. (350 грн. X 8), однак вказані
суми позивачу не були виплачені у повному розмірі, тому недоплата склала: у 2000 році - 79,20 грн., у 2001 році - 152 грн., у 2002 та 2003 роках по 258,40 грн., у 2004 році -240 грн., у 2005 році - 2326 грн. та у 2006 році - 2542 грн., а всього - 5856 грн.

Рішенням
Конституційного Суду України N
20-рп/2004 від 1.12.2004
року у справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень статей 44, 47, 78, 80 Закону країни "Про Державний
бюджет України на 2004 рік"
та Конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень частин другої, третьої,
четвертої статті 78 Закону
України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" (справа про зупинення або обмеження пільг,
компенсацій і гарантій) визнано такими, що не відповідають Конституції України
(є неконституційними), положення статті 44
Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік", якими
встановлено, що у 2004 році
виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснюється у таких
розмірах: інвалідам війни І групи -195
гривень, інвалідам війни II групи -160
гривень, інвалідам війни III групи -130
гривень, учасникам бойових дій -120
гривень, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, -195 гривень, членам
сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і
учасників війни, визнаних за життя інвалідами, - 65 гривень.

Відповідно до
ст. 152 Конституції
України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині; закони, інші
правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність.

Незважаючи на
те, що виплата одноразової грошової допомоги позивачу за 2004 рік відповідно
до Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» відбулася у
травні 2004 року,
тобто до винесення вищевказаного рішення Конституційного Суду України, суд
вважає, що недоплачена частина одноразової грошової допомоги за 2004 роки підлягає
стягненню на користь позивача у примусовому порядку, в зв'язку з визнанням
неконституційними положень закону, згідно з якими її виплатили.

Аналогічним
чином повинне вирішуватись і питання щодо виплати разової грошової допомоги
учасникам бойових дій за 2005
та 2006 роки,
тому що її виплата проводилась вже після винесення рішення Конституційного Суду
України.

Оскільки спірні
правовідносини в частині стягнення одноразової грошової допомоги за 2000 - 2005 роки виникли до
1.09.2005р., то до них не може бути застосовано, передбачений 4.2 ст.99 КАС
України річний строк звернення до адміністративного суду, з оглядну на
неприпустимість звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів (ч.З ст.22 Конституції). До
набрання ж чинності КАС України позивач мав право звернутись із даними вимогами
до суду в межах встановленого ст.257 ЦПК України трирічного строку позовної
давності, отже застосування до цих правовідносин річного строку звернення до
адміністративного суду звужуватиме його Конституційне право на судовий захист
(ст.55 Конституції України).

За таких
обставин, з відповідача підлягає стягненню у примусовому порядку на користь
позивача недоплачена частина разової щорічної грошової допомоги за 2004 - 2006 роки в розмірі 4838 грн.

Вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги за 2000 - 2003 роки є
безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки ні в позовній заяві, ні
під час розгляду справи представник позивача не ставив питання про поновлення
строку позовної давності та не

з

навів причин його пропуску, а
представник відповідача наполягав на застосуванні цього строку.

Заперечення
представника відповідача про відсутність законних підстав та бюджетних
асигнувань для задоволення вимог позивача суд до уваги взяти не може, оскільки
наведені вище мотиви, переконливо свідчать про наявність у нього достатніх
законних підстав для обґрунтування своїх вимог, доказів про відсутність
асигнувань суду не надано, але й за умови наявності таких доказів, невиконання
чи неналежне виконання законів про виплати через відсутність грошей для виплати
не є підставою для виправдання дискримінуючої недоплати одноразової грошової
допомоги інвалідам війни.

Оскільки позивач
та відповідач звільнені від сплати судового збору, тому згідно зі ст. 94 КАС України слід
компенсувати дані витрати за рахунок державного бюджету України.

На підставі
викладеного, ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
керуючись ст.ст. 70,71,94,158
,161-164,186 КАС України, суд-

постановив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з управління праці та
соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації на
користь ОСОБА_2 невиплачену щорічну разову грошову допомогу за 2004-2006 роки в сумі 4838 грн.

Судові витрати компенсувати за рахунок державного бюджету
України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до
апеляційного суду Вінницької області через Гайсинський районний суд шляхом
подачі в 10-денний
строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.5 ст.186 КАС України.