Справа № К-16678/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2007-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2007

№ К-16678/06

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

Карася О.В. (головуючого),

Брайка А.І., Голубєвої Г.К., Рибченка А.О., Федорова М.О.

при секретарі: Міненко О.М.

за участі представників позивача: Чулай І.С. та

відповідача Острогляд Н.В. та Мацко К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну
скаргу СДПІ по
роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі на постанову
Господарського суду Запорізької області від 01.12.2005 та ухвалу Запорізького
апеляційного господарського суду від 22.02.2006 по справі № 23/378-13/400-АП

за позовом Відкритого
акціонерного товариства “Запорізький металургійний комбінат “Запоріжсталь”

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.
Запоріжжі

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позовні вимоги про скасування податкового
повідомлення-рішення від 13.09.2004 № /0 про визначення податкового
зобов'язання з прибуткового податку з громадян в сумі 65 409,78 грн.(у т. ч.
основний платіж 21 803,26 грн., та штрафні (фінансові) санкції 43 606,52 грн.),
яке винесене на підставі акту від 08.09.2004 № 17-32/1-00191230 по проведеній
комплексній документальній перевірці з питань дотримання вимог податкового та
валютного законодавства ВАТ «Запорізький
металургійний комбінат «Запоріжсталь» за період з 01.04.2002 по 30.09.2003, де
зазначено про порушення ст.ст. 7, 8, 10, 11, 12, 19, 23 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 № 13 «Про прибутковий податок з громадян».

Постановою Господарського суду Запорізької області від
28.11.2005, залишеною без змін ухвалою Запорізького апеляційного господарського
суду від 14.02.2006 по справі № 23/50-АП позов задоволено.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що в Акті
перевірки зазначено про те, що до сукупного оподатковуваного доходу робітників
підприємства не включалися доходи, що утворились в результаті надання за
рахунок коштів підприємства матеріальних та соціальних благ робітникам
підприємства, (в т. ч. працівники
навчалися не в державних закладах освіти), в результаті чого було недоотримано
та не перераховано до бюджету прибуткового податку в сумі 13 556,50 грн. Також
зазначено про надання автопослуг, ремонтних робіт з благоустрою житла, коли
сукупний оподатковуваний доход громадян отриманий за рахунок коштів
підприємства не за основним місцем роботи не оподатковувався прибутковим податком,
що призвело до неперерахування до бюджету прибуткового податку у сумі 8 246,76
грн.

Відповідно суд першої інстанції, мотивуючи постанову
нормами ст. 5 та ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 13
«Про прибутковий податок з громадян», дослідив суми грошових коштів, а також
вартість матеріальних цінностей і соціальних благ, виплачених (наданих)
платнику прибуткового податку іншими особами, які не включаються до сукупного
оподатковуваного доходу платників:

- суму прибуткового податку з доходу отриманого гр.
ОСОБА_1 в розмірі 4 153,88 грн. яка була сплачена підприємством до місцевого
бюджету платіжним дорученням від 17.09.2002 № НОМЕР_1.

- доходи гр. ОСОБА_2, отримані протягом 2002 року у
вигляді благодійної допомог від ВАТ, які були звільнені від оподаткування сумі
10 911,60 грн. за рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради від
25.07.2002 НОМЕР_2 та рішенням Запорізької міської Ради від 30.10.2002 НОМЕР_3,
відповідно сума наданої допомоги у 2000 році є меншою на 7 199,47 грн. ніж
сума, звільнена від оподаткування.

- доход гр. ОСОБА_2, отримані протягом 2003 року у
вигляді благодійної допомоги від ВАТ, які були звільнені від оподаткування сумі
4 544,77 грн. за рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради НОМЕР_4
(сума наданої допомоги у 2003 році є рівною сумі, звільненій від
оподаткування).

- навчання
працівників здійснювалось за ініціативою підприємства у зв'язку з виникненням
відповідної виробничої необхідності в наявності кваліфікованих робітників на
підставі договорів, які укладались між підприємством та учбовим закладом.
Вищезазначена оплата підпадає під визначення пільги встановленої пп.
"с" ч. 1 ст. 5 Декрету, і не підлягає оподаткуванню.

Таким чином обґрунтувавши свою позицію ст. 144
Конституції України, ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в
Україні» та ст. 6 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з
громадян» суд першої інстанції задовольнив позов.

Суд апеляційної інстанції підтримав висновок суду першої
інстанції повністю.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями,
відповідач (далі - СДПІ) подав касаційну скаргу в якій просить скасувати судові
рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позову. Скарга
обґрунтовано тим, що судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм
матеріального права, так як професійна підготовка та перепідготовка позивачем
своїх працівників є його (позивача) соціальною діяльністю.

Скаржник зазначив, що Закон України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та Декрет Кабінету Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» регулюють порядок справляння різних податків, відповідно
регулюють різні правовідносини. За таких обставин СДПІ вважає, що неможливо
ототожнювати податок на прибуток та прибутковий податок та ставити в залежність
один від одного. Наявність же рішень Виконавчого комітету Запорізької міської
Ради про звільнення вищенаведених осіб від сплати прибуткового податку СДПІ
вважає таким, що підлягає застосуванню, оскільки чинним законодавством не
передбачено право міських Рад встановлювати пільги платникам загальнодержавних
податків.

Позивач (далі - ВАТ) надав заперечення на касаційну
скаргу, в якому зазначив, що предметом спору є оподаткування прибутковим
податком нематеріального активу - соціального блага, і, як визначав сам
податковий орган, існування соціального блага передбачає отримання вигоди, отже
вивчення питання щодо змісту вигоди є безперечно необхідним. При вирішенні
цього спору ж надавалась допомога інвалідам І групи, проводилось навчання
працівників підприємства та надавалась матеріальна допомога у порядку
визначеному законодавством. Тому враховуючи все викладене в запереченні,
позивач просить судові рішення залишити без змін, скаргу без задоволення.

Перевіривши правильність застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної
оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, заперечення на неї та
пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу пп. 5.4.2 п. 5.4 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 №
334 «Про оподаткування прибутку підприємства» (в редакції від 22.05.1997 №
283), до валових витрат включаються витрати платника податку на прибуток,
пов'язані з професійною підготовкою або перепідготовкою за профілем такого
платника податку фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким
платником податку, в українських закладах освіти, за винятком фізичних осіб,
пов'язаних з таким платником податку.

А згідно абз. 2 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України
від 26.12.1992 № 13 «Про прибутковий податок з громадян» (із змінами та
доповненнями) (далі - Декрет) до сукупного оподатковуваного доходу включаються
одержані за місцем основної роботи (служби, навчання) доходи за виконання
трудових обов'язків, у тому числі за сумісництвом, за виконання робіт за
договорами підряду, а також інші доходи, що утворилися в результаті надання за
рахунок коштів підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності своїм працівникам матеріальних і соціальних благ у
грошовій і натуральній формі, крім сум виплат, що не включаються до сукупного
оподатковуваного доходу, визначених у ст. 5 цього Декрету.

Таким чином законодавець відсилає до пп. "с" п.
1 ст. 5 вказаного Декрету, де зазначено, що до сукупного оподатковуваного
доходу, одержаного громадянами в період, за який здійснюється оподаткування, не
включаються суми плати за утримання та навчання дітей у дошкільних виховних
закладах, закладах загальної середньої, професійно-технічної освіти, а також у
державних вищих учбових закладах освіти, розташованих на території України, за
рахунок фізичних або юридичних осіб.

А оскільки судами повно досліджено обставини справи та
встановлено порядок надання допомоги:

- гр. ОСОБА_1, суму прибуткового податку з доходу якого в
розмірі 4 153,88 грн., було сплачено підприємством до місцевого бюджету
платіжним дорученням від 17.09.2002 № НОМЕР_1.

гр. ОСОБА_2, благодійна допомога 2002 року якому в сумі
10 911,60 грн. за рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради від
25.07.2002 НОМЕР_2 та рішенням Запорізької міської Ради від 30.10.2002 НОМЕР_3
звільнені від оподаткування. Також за рішення виконавчого комітету Запорізької
міської Ради НОМЕР_4 доход гр. ОСОБА_2, отримані протягом 2003 року у вигляді
благодійної допомоги від ВАТ були звільнені від оподаткування сумі 4 544,77
грн. (сума наданої допомоги у 2003 році є рівною сумі, звільненій від
оподаткування).

При цьому беззаперечним фактом є те, що навчання
працівників здійснювалось за ініціативою підприємства у зв'язку з виникненням
відповідної виробничої необхідності в наявності кваліфікованих робітників на
підставі договорів, які укладались між підприємством та учбовим закладом.
Вищезазначена оплата підпадає під визначення пільги встановленої пп.
"с" ч. 1 ст. 5 Декрету, і не підлягає оподаткуванню.

Тому правомірним є посилання судів на пп. 5.4.2. п. 5.4.
ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», так як,
вищезазначена оплата підпадає під визначення пільги встановленої пп.
"с" ч. 1 ст. 5 Декрету, і не підлягає оподаткуванню.

Також на противагу заперечень скаржника стосовно того, що
чинним законодавством не передбачено право міських рад встановлювати пільги
платникам загальнодержавних податків, не прийнято до уваги судами в силу
наступного: ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»
встановлює, ще сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до
їх відання, в тому числі як визначено у ст. 6 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з громадян», що повністю кореспондується із
нормою прямої дії ст. 144 Конституції України.

Відповідно враховуючи приписи зазначених ст. 25 Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 6, ст. 8 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» та пп. 5.4.2 п. 5.4 ст.
5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства», суд касаційної
інстанції погоджується із правовою позицією господарських судів попередніх
інстанцій про відсутність підстав для застосування штрафних санкцій та
донарахування податкових зобов'язань і визнає, що постанова Господарського суду
Запорізької області від 01.12.2005 та ухвала Запорізького апеляційного
господарського суду від 22.02.2006 по справі № 23/378-13/400-АП не підлягають
скасуванню.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 160, 220,
221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі залишити без
задоволення.

Постанову Господарського суду Запорізької області від
01.12.2005 та ухвалу Запорізького апеляційного господарського суду від
22.02.2006 по справі № 23/378-13/400-АП залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними
ст. ст. 237-239 КАС України.

Головуючий О.В.
Карась

Судді А.І.
Брайко

Г.К.
Голубєва

А.О.
Рибченко

М.О.
Федоров