Справа № К-12983/06
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2007-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

“21” червня 2007 року
м. Київ

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Бившевої Л.І., Костенка М.І., Усенко Є.А., Шипуліної
Т.М.,

при секретарі: Ільченко О.М.

за участю представника:

відповідача: Поповіченка О.М.

розглянувши касаційну
скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м.Києва

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 31 травня 2005 року

у справі
№ 2/82-2А

за позовом Спільного українсько-американського
підприємства з іноземними інвестиціями
«Ельф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю

до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.Києва

про визнання
недійсними податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

У лютому 2004 року позивач звернувся до господарського
суду м.Києва з позовною заявою про визнання
недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Солом'янському районі
м.Києва №/0 від 01.07.2003р., №/1 від 10.09.2003р. та
№/2 від 25.11.2003р.. В подальшому, під час розгляду справи в суді,
позивач уточнив свої вимоги, крім зазначених вище податкових повідомлень-рішень
просив визнати недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському
районі м.Києва №/3 від 03.02.2004р..

Рішенням господарського суду м.Києва від 19 квітня 2004
року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду
від 24 червня 2004 року було скасовано рішення суду першої інстанції від 19
квітня 2004 року, позовні вимоги - задоволено: визнано недійсним оскаржувані
податкові повідомлення- рішення.

Постановою Вищого господарського суду України від 24
листопада 2004 року рішення суду апеляційної інстанції від 24 червня 2004 року
залишено без змін в частині визнання недійсним оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень щодо:

- віднесення до валових витрат сум нарахованих процентів
за кредитною угодою №970920 від 09.09.1997 року;

- не включення до валових доходів суми - частки у
статутному фонді позивача учасників ВАТ «Промзв'язок» та Корпорації «Айт
Інтертрейд ІНК». В решті частини постанова Київського апеляційного
господарського суду від 24 червня 2004 року була скасована.

Останнім рішенням господарського суду м.Києва від 22
березня 2005 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного
господарського суду від 31 травня 2005 року, позовні вимоги було задоволено в
повному обсязі: визнано недійсним податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Солом'янському районі м.Києва №/0 від 01.07.2003р., №/1 від
10.09.2003р., №/2 від 25.11.2003р., №/3 від 03.02.2004р.;
судові витрати стягнуто з відповідача на користь позивача в сумі 203,00 грн..

Не погоджуючись з рішеннями попередніх судових інстанцій,
вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, відповідач
звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою в якій поставлено
питання про скасування вищезазначеного рішення апеляційної інстанції від 31
травня 2005 року і прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника
відповідача, який доповнюючи касаційну скаргу просив скасувати рішення першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні
позову, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі,
колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом
було проведено позапланову комплексну документальну перевірку позивача на
предмет дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.04.1999р.
по 01.01.2003р., про що складено акт №23/23-05/24737308 від 27.06.2003р..

на підставі вказаної перевірки було прийнято такі
податкові повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі м.Києва:

- №/0 від 01.07.2003р. про визначення позивачу
податкового зобов'язання в розмірі 1333930,00грн., в тому числі 675600,00грн.
основного платежу та 658330,00грн. штрафних (фінансових) санкцій згідно п.п.«б»
п.4.2.2 ст.4, п.п.17.1.6 п.17.1 ст.17 Закону України «про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та держаними цільовими фондами»
та відповідно до п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, п.п.5.5.1 та 5.5.2
п.5.5 ст.5, п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»;

- №/1 від 10.09.2003р. про визначення позивачу
податкового зобов'язання в розмірі 1333930,00грн., в тому числі 675600,00грн.
основного платежу та 658330,00грн. штрафних (фінансових) санкцій згідно п.п.«б»
п.4.2.2 ст.4, п.п.17.1.6 п.17.1 ст.17 Закону України «про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та держаними цільовими фондами»
на підставі рішення про результати розгляду скарги від 08.09.2003р.
№10364/10/25-145 та відповідно до п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5,
п.п.5.5.1 та 5.5.2 п.5.5 ст.5, п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»;

- №/2 від 25.11.2003р. про визначення позивачу
податкового зобов'язання в розмірі 1333930,00грн., в тому числі 675600,00грн.
основного платежу та 658330,00грн. штрафних (фінансових) санкцій згідно п.п.«б»
п.4.2.2 ст.4, п.п.17.1.6 п.17.1 ст.17 Закону України «про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та держаними цільовими фондами»
на підставі рішення про результати розгляду скарги від 14.11.2003р. №8970/7/25-014
та відповідно до п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, п.п.5.5.1 та 5.5.2
п.5.5 ст.5, п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»;

- №/3 від 03.02.2004р. про визначення позивачу
податкового зобов'язання в розмірі 1333930,00грн., в тому числі 675600,00грн.
основного платежу та 658330,00грн. штрафних (фінансових) санкцій згідно п.п.«б»
п.4.2.2 ст.4, п.п.17.1.6 п.17.1 ст.17 Закону України «про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та держаними цільовими фондами»
на підставі рішення про результати розгляду скарги від 21.01.2004р.
№369/6/25-1215 та відповідно до п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5,
п.п.5.5.1 та 5.5.2 п.5.5 ст.5, п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Позовні вимоги ґрунтуються на невідповідності висновків
акту перевірки підприємства нормам чинного законодавства та на неправомірному
прийнятті вищезазначених податкових повідомлень-рішень.

Постановою Вищого господарського суду України від 24
листопада 2004 року було визнано недійсним оскаржувані податкові
повідомлення-рішення щодо:

- віднесення до валових витрат сум нарахованих процентів
за кредитною угодою №970920 від 09.09.1997 року;

- не включення до валових доходів суми - частки у статутному
фонді позивача учасників ВАТ «Промзв'язок» та Корпорації «Айт Інтертрейд ІНК».

Справу було направлено на новий судовий розгляд в частині
позовних вимог, відносно яких було скасовано судові рішення.

Таким чином предметом розгляду суду при прийнятті оскаржуваних
судових рішень були:

- правомірність віднесення позивачем до складу валових
витрат 750000,00грн., як витрат, що понесені при операції з продажу поліетилену
ТОВ «Інтерагро»;

- правомірність віднесення позивачем до складу валових
витрат у 4 кварталі 2002р. 394600,00грн. у зв'язку з проведенням операцій з купівлі-продажу автотоварів
з ТОВ «Кло-Петроліум» та ІНФОРМАЦІЯ_1;

- правомірність отримання позивачем безоплатних послуг
оренди та не включення таких послуг до складу валових доходів.

Так, матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та
ТОВ «Совекс» було укладено договір №01-11-23 від 23.11.2001р., за умовами якого
позивачем було придбано товар (поліетилен-182т.) на суму 1800200,00грн., в тому
числі ПДВ - 300033,34грн., яка включена
до податкового кредиту у листопаді 2001р.. Часткова оплата даної господарської
операції була здійснена позивачем за допомогою векселя № номінальною
вартістю 1000000грн.

Згодом, позивач за умовами договору №К63/64 від
28.11.2001р. за 240000,00грн. придбав у ТОВ «Фондова компанія «Константа»
вищезазначений вексель № номінальною вартістю 1000000грн., тобто за
ціною що є нижчою за номінальну вартість векселю, а отриманий прибуток в сумі
760000,00грн. включив до валового доходу за 4 квартал 2001р..

Щодо товару (поліетилен-182т.), то, в подальшому, позивач
уклав угоду з ТОВ «Інтерагро» від 27.11.2001р. №27/11/01 за умовами якої продав
останньому цей товар за 900200,00грн., в
тому числі ПДВ - 150033,33грн., тобто за ціною, що є нижчою за ціну придбання такого
товару.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що позивач
уклав з ТОВ Кло-Петроліум» договір №60 від 15.10.2002р. на поставку автотоварів
згідно якого, за накладною №КП0000095 від 27.10.2002р. позивач отримав товар на
суму 495181,20грн., в тому числі ПДВ - 82530,00грн., що включено до податкового
кредиту з ПДВ в жовтні 2002 року; за накладною №КП 00000115 від 14.11.2002р.
позивач отримав товар на суму 511400,00грн, в тому числі ПДВ - 85233,33грн., що
включено до податкового кредиту з ПДВ в листопаді 2002 року.

27.10.2002р. вказаний вище товар - автотовари (в тій же
кількості та асортименті що вказано у накладній №КП0000095 від 27.10.2002р.)
позивач відвантажив ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено видатковою накладною
№ЕФ00000001 від 27.10.2002р. на загальну суму 277483,10грн., в тому числі ПДВ -
37913,85грн..

14.11.2002р. вказаний вище товар - автотовари (в тій же
кількості та асортименті що вказано у накладній №КП 00000115 від 14.11.2002р.)
позивач відвантажив ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено видатковою накладною
№ЕФ00000002 від 14.11.2002р. на загальну суму 305600,00грн., в тому числі ПДВ -
50933,33грн..

Із цього випливає, що протягом однієї доби 27.10.2002р. а
потім таким же чином 14.11.2002р. позивачем здійснено спочатку операції з
купівлі товару та продажу цього ж товару за ціною нижчою зо ціну придбання. В
результаті цієї діяльності підприємством отримані значні збитки.

Матеріалами справи встановлено, що засновником
ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1, якому в свою чергу належить 25% статутного фонду
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до п.п.5.9.3 п.5.9 ст.5 Закону України “Про
оподаткування прибутку підприємств” в редакції від 22.05.1997р. - до складу
валових витрат не підлягають суми збитків платника податків, що було понесено
при продажу товарів пов'язаним з цим платником податку особам за цінами, що
нижчі за звичайні.

Колегія Вищого адміністративного суду України
погоджується з твердженням відповідача, що операції з купівлі-продажу товару
(поліетилену та автотоварів) та векселя №, що було емітовано
позивачем, це є різні види діяльності, кожна з яких має окремі цілі та
наслідки. Отже, ототожнення прибутку від покупки векселя із збитками від
продажу поліетилену чи то автотоварів є неправомірним.

Пунктом 1.32ст.1 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» встановлено, що господарська діяльність - це будь-яка
діяльність особи, направлена на отримання доходу в матеріальній або
нематеріальній формах.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - це
сума будь-яких витрат платника податків у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів, робіт,
послуг, що понесені платником податків при здійсненні господарської діяльності.

Таким чином, судова колегія вважає, що податковим органом
було обгрунтовано вказано на неправомірність віднесення позивачем витрат при
здійсненні операцій з продажу товару (поліетилену та автотоварів) до складу
валових витрат підприємства, оскільки такі операції з купівлі та подальшого
продажу товару із значними збитками не можуть вважатись господарськими
операціями в розумінні законодавства України.

Щодо невключення позивачем до складу валових доходів при
безоплатно отриманих від Кооперативу по будівництву та експлуатації колективних
гаражів «Жовтневий» послуг оренди офісного приміщення площею 11 кв.м. по вул.
Радищева,3 в м.Києві.

Прямим доказом користування позивачем даним приміщенням є
зазначення адреси: вул. Радищева,3 в м.Києві, як юридичної адреси в податковій
звітності та інших документах позивача.

Відповідно до п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» валовий доход включає, зокрема, доходи з
інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді: сум безповоротної
фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості
товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податків у звітному
періоді.

Так, оскаржуваним актом перевірки було зазначено
порушення позивачем п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», оскільки вказані послуги оренди позивачем не
оплачувались, а заборгованість перед гаражним кооперативом «Жовтневий» згідно
даних бухгалтерського обліку у позивача відсутня, в результаті чого мало місце
заниження валових доходів позивача.

Отже, суд приходить до висновку про правомірність
визначення відповідачем вказаних послуг оренди як безоплатної фінансової
допомоги, що підлягає включенню до складу валових доходів підприємства.

Викладені в акті перевірки фактичні обставини сторонами
не заперечуються.

Таким чином, прийняті у справі рішення підлягають
скасуванню, а позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.229 КАС України, суд касаційної
інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і
правильно, але судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми
матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного
рішення.

Повно і правильно встановивши обставини справи, суди
першої та апеляційної інстанцій, однак, дали їм невірну юридичну оцінку, що
відповідно до ст.229 КАС України, є підставою для скасування ухвалених по
справі судових рішень з прийняттям нового судового рішення про відмову в
позові.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України, -

постановив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м.Києва задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від
31 травня 2005 року та рішення господарського суду м.Києва від 22 березня 2005
року - скасувати.

В задоволенні позову Спільного українсько-американського
підприємства з іноземними інвестиціями
«Ельф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю до Державної
податкової інспекції у Солом'янському районі м.Києва про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень
№/0 від 01.07.2003р., №/1 від 10.09.2003р., №/2
від 25.11.2003р., №/3 від 03.02.2004р. в частині, що не були визнані
недійсними постановою Вищого господарського суду України від 24 листопада 2004
року - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

За винятковими обставинами вона може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом одного місяця з дня
відкриття таких обставин.

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя

Вищого
адміністративного суду

України
Н.Є.Маринчак