Справа № 22-а-616/07
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2007-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-616/07
Головуючий 1 інстанції - Мінаєва О.М.
повідомлень-рішень Доповідач -
2007 року судова колегія Харківського
апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів: - Подобайло З.Г., Григорова А.М.
секретарі - Спесивцевій О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті
Харкові апеляційні скарги Прокуратури Харківської області та Куп'янської
об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області на постанову
Господарського суду Харківської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року по адміністративній
справі за позовом закритого акціонерного товариства «Куп'янський
молочноконсервний комбінат» до Куп'янської об'єднаної державної податкової
інспекції Харківської області, за участю прокурора Харківської області, про
скасування повідомлень-рішень, -
У ІНФОРМАЦІЯ_2року позивач закрите акціонерне
товариство «Куп'янський молочноконсервний комбінат» звернулось до суду з
позовом до Куп'янської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської
області, яким просить скасувати податкові повідомлення-рішення:
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року, яким відповідач, повідомив що за встановлені
порушення пп. 5.2.1, п. 5.2, пп. 5.3.2, п. 5.3, пп. 5.4.8, п. 5.4, пп. 5.6.1,
п. 5.6, пп. 5.7.1, п. 5.7, п. 5.9, ст. 5, пп. 7.4.2, пп. 7.4.3, п. 7.4, ст. 7,
пп. 11.2.3, п. 11.2, ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку
підприємств” (далі - Закон про прибуток) позивачу визначена сума податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем податок
на прибуток підприємств на загальну суму 422 233 грн. (у тому числі за основним
платежем - 364.261 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 57.973
НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року, яким
відповідач повідомив, за встановлені порушення
пп. 3.1.1, п. 3.1, ст. 3, п. 4.1, ст. 4, п. 11.21, ст. 11 Закону України
"Про податок додану вартість” (далі - Закон про ПДВ), позивачу визначена
сума податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за
платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на загальну суму 9 052 108 грн. (у тому числі за основним
платежем - 4.526.054 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4.526.054
НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, яким відповідач повідомив, за встановлені
порушення пп. „а” п. 19.2 ст. 19 Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб ”, позивачу визначена сума податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових) санкцій)
за платежем податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 124.716,36
грн. (у тому числі за основним платежем - 41.572,12 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 83.144,24 грн.), посилаючись на те, що зазначені
податкові повідомлення-рішення відповідача порушують його права, свободи та
інтереси у сфері публічно-правових відносин та не відповідають вимогам чинного
Постановою Господарського суду Харківської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року позовні вимоги задоволені в
Рішення
господарського суду першої інстанції мотивовано тим, що висновки акту перевірки
по епізодах, щодо яких позовні вимоги визнано обґрунтованими, не відповідають
вимогам чинного законодавства України, а відтак податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню.

Куп'янська об'єднана державна податкова
інспекція Харківської області та прокуратура Харківської області не
погоджуючись з постановою господарського суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 року звернулись
із апеляційними скаргами, в яких просять постанову господарського суду
Харківської області скасувати повністю та прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Вказані апеляційні скарги мотивовані тим, що
судове рішення прийняте із порушенням норм матеріального права, а саме:

-
п.п. 5.2.1,
пп. 5.3.2, пп. 5.4.8, пп. 5.6.1, пп. 5.7.1, п. 5.9, пп. 7.4.2, пп. 7.4.3, пп.
11.2.3 Закону України „Про
оподаткування прибутку підприємств ”

- п.п. 3.1.1, п. 4.1, пп.
7.4.3, п. 11.21 Закону України «Про податок на додану вартість».

- пп. „а” п. 19.2 ст. 19
Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб ”.

В засіданні суду апеляційної інстанції представники Куп'янської
об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області та прокуратури
Харківської області підтримали вимоги та доводи апеляційних скарг.

В своїх письмових запереченнях на апеляційні
скарги та в засіданні суду апеляційної інстанції представники закритого
акціонерного товариства «Куп'янський молочноконсервний комбінат» вважають
апеляційні скарги необґрунтованими, судове рішення просять залишити без змін.

Заслухавши
доповідь судді Харківського апеляційного адміністративного суду, дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені в скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги
Прокуратури Харківської області та Куп'янської об'єднаної державної податкової
інспекції Харківської області не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи Куп'янської об'єднаної державної податкової
інспекції Харківської області прийняті податкові повідомлення-рішення:

-
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року яким
позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежами податок на
прибуток підприємств на загальну суму 422.233 грн. (у тому числі за основним
платежем - 364.261 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 57.973
грн.;

- НОМЕР_2
від ІНФОРМАЦІЯ_3 року, яким позивачу
визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 9.052.108 грн.
(у тому числі за основним платежем - 4.526.054 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 4.526.054 грн.);

- НОМЕР_3
від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за
платежем податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 124.716,36 грн. (у
тому числі за основним платежем - 41.572,12 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 83.144,24 грн.).

Вказані
податкові повідомлення-рішення винесені Куп'янської об'єднаної державної
податкової інспекції Харківської області на підставі висновків акту від 1ІНФОРМАЦІЯ_12г. НОМЕР_32 проведення
виїзної позапланової документальної перевірки фінансово-господарської
діяльності товариства з питань дотримання позивачем вимог податкового, іншого
законодавства за період з ІНФОРМАЦІЯ_5 р. по 30 вересняІНФОРМАЦІЯ_6р. та
валютного законодавства за період з ІНФОРМАЦІЯ_5 р. по 30 вересня ІНФОРМАЦІЯ_6р.
(надалі - акт від ІНФОРМАЦІЯ_12р.).

Даним актом встановлено наступні порушення:

- п.п. 5.2.1, пп.
5.3.2, пп. 5.4.8, пп. 5.6.1, пп. 5.7.1, п. 5.9, пп. 7.4.2, пп. 7.4.3, пп.
11.2.3 Закону України „Про
оподаткування прибутку підприємств ”

- п.п. 3.1.1, п.
4.1, пп. 7.4.3, п. 11.21 Закону України «Про податок на додану вартість».

- пп. „а” п. 19.2 ст. 19
Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб ”.

Колегія
суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг та проаналізувавши правильність
застосування господарським судам першої інстанцій норм матеріального та
процесуального права, на підставі встановлених фактичних обставин, приходить до
висновку про необґрунтованість правової позиції скаржників, виходячи з
наступного.

По
епізодам, щодо порушення позивачем нормативно-правових приписів Закону України
„Про оподаткування прибутку підприємств ”:

1. Щодо
завищення суми валових витрат при перерахуванні ТОВ «Восток» - КМК» попередньої
оплати за молоко без ПДВ.

Відповідно
до п.п. 11.2.3 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств ”, - датою збільшення валових витрат
платника податку при здійсненні ним операцій з особами, які є:

а) нерезидентами;

б) резидентами, які сплачують цей податок
за ставкою нижчою, ніж зазначена у статті 10 цього Закону (крім платників податку, зазначених у пункті 7.2 статті 7
цього Закону), або сплачують цей податок у складі єдиного чи фіксованого
податку чи є звільненими від сплати
цього податку або не є його суб'єктами згідно із законодавством, - є дата
оприбуткування платником податку товарів (а при їх імпорті - також робіт
(послуг), супутніх чи допоміжних такому імпорту товарів), а для робіт
(послуг), - дата їх фактичного отримання від таких осіб, незалежно від
наявності їх оплати (у тому числі часткової
або авансової).

Будь-яка
особа, визначена абзацом "б" цього підпункту, зобов'язана при
укладенні договору з платником податку
за його вимогою зазначати у такому договорі про те, що така особа має статус платника цього податку на
загальних умовах, передбачених цим Законом.

Якщо така
особа не зазначає у такому договорі про такий статус або якщо
товари (послуги) надаються без укладення письмових договорів, то з метою
визначення дати збільшення валових витрат
покупця вважається, що такі
товари (послуги) були надані особами, звільненими від оподаткування цим
податком.

Судом першої інстанції був оглянутий договір
за НОМЕР_4 поставки молока у ІНФОРМАЦІЯ_6році, укладений ІНФОРМАЦІЯ_5 року між
ЗАТ «КМК» та ТОВ «Восток-КМК» (т. 2. а.с. 107-110), посилання на цей договір
мається в акті від ІНФОРМАЦІЯ_7р. (т. 1, а .с. 19).

Як
вбачається з договору від ІНФОРМАЦІЯ_5 року, ТОВ «Восток-КМК» є платником
податку на прибуток на загальних умовах згідно п. 10.1, ст. 10 Закону України
„Про оподаткування прибутку підприємств ”.

Таким
чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанцій правильно застосував
нормативно-правові приписи Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств ”, встановивши, що висновок
відповідача про те, що в П кварталі
ІНФОРМАЦІЯ_6року позивач провів
попередню оплату за молоко ТОВ «Восток-КМК» без укладання письмового договору є
неправомірним.

Крім
того, позивач включив попередню оплату у розмірі 656.700 грн. до складу валових
витрат підприємства, що підтверджується
даними головної книги по рахунку НОМЕР_5 та кредиту рахунку НОМЕР_6 та
відповідними платіжними дорученнями, про що визначено в акті від ІНФОРМАЦІЯ_7р.

2. Щодо перерахунку вартості придбаного молока
від АТЗТ «Агро-Союз», виходячи з ціни
придбання молока у ВСАТ агрокомбінат «Слобожанський».

Пунктом 7.4. ст. 7 Закону
України „Про оподаткування прибутку підприємств ”, крім іншого, передбачено, що
доход, отриманий платником податку від продажу
товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних
цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли
на дату такого продажу.

Витрати, понесені платником податку у
зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у пов'язаної особи визначаються
виходячи із договірних цін, але не більших за звичайні ціни, що діяли на дату такого придбання.

Ці положення поширюються також на
операції з особами, які не є платниками податку, встановленого
статтею 10 цього Закону,
або сплачують податок на прибуток
за іншими, ніж платник податку,
ставками.

Відповідно до п.п. 1.20.1, 1.20.2
Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств ”, - якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною
вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що
така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Для визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент продажу такого товару
(роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами,
послугами) у співставних умовах.

Зокрема, враховуються такі умови
договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії),
строки виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої
операції, а також
інші об'єктивні умови, що
можуть вплинути на ціну. При
цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних)
товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими
умовами суттєво не впливає на ціну,
або може бути економічно обґрунтована.

Колегія суддів погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що відповідач не довів, що ціна товару, визначена
по договору між ЗХАО «КМК» та АТЗТ «Агро-Союз», не відповідає рівню звичайних
цін й, що не мається законних підстав вважати, що ціна придбання молока у ВСАТ
агрокомбінат «Слобожанський» (у якого
придбалось звичайне молоко 1-го ґатунку) є звичайною стосовно АТЗ «Агро-Союз»
(у якого придбалось термостійке молоко).

Таким
чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанцій правильно застосував
нормативно-правові приписи Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств ”, встановивши, що висновок відповідача про те, що позивачем в порушення п.п. 7.4.2, 7.4.3., п.
7.4., ст. 7 цього Закону завищення
витрат на придбання за Ш квартал ІНФОРМАЦІЯ_6року склало 181.356 грн., оскільки
підприємство здійснювало закупівлю ідентичних видів товарів (молока) у співставних
умовах, є неправомірним.

3. Щодо завищення суми убутку
балансової вартості запасів на 186.104 грн.

Згідно з п. 5.9, ст. 5 Закону
України „Про оподаткування прибутку підприємств ”, - платник
податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів
(крім тих, .що підлягають амортизації,
та цінних паперів), . сировини, матеріалів, комплектуючих виробів,
напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у
незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення,
зберігання) яких включаються до складу
валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що
отримані безкоштовно).

Відповідно до п. 5.3 Закону
України „Про оподаткування прибутку підприємств ” не
включаються до складу валових витрат витрати на:

5.3.2.
Придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення
основних фондів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з
придбанням нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із
статтями 8 і 9 та підпунктом 7.9.4 цього Закону.

Підпунктом 5.2.10 Закону України
„Про оподаткування прибутку підприємств ”
передбачено, що суми витрат, пов'язаних з поліпшенням основних фондів у
межах, встановлених підпунктом 8.7.1 цього
Закону, та суми перевищення балансової вартості основних фондів та
нематеріальних активів над вартістю їх продажу, визначені у порядку, встановленому статтею 8 цього
Закону.

Підпунктом
8.7.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлено,
що платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до валових
витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають
амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів, у
сумі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп
основних фондів станом на початок такого звітного періоду.

На
початок звітного року сукупна балансова вартість всіх груп основних фондів
позивача склала 31.086.896 грн., що зазначено у таблиці 3 в Додатках К1/1 до рядків 01.2, 01.5, 04.2, 04.10 та 07
Декларацій з податку на прибуток підприємства, та це не спростовується
відповідачем.

Згідно
показників Декларації з податку на прибуток підприємства за 9 місяців
ІНФОРМАЦІЯ_6року (ряд. 04.10) позивач
відніс до складу валових витрат суму 1.005.658 грн.

Таким
чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанцій правильно застосував
нормативно-правові приписи Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств”, встановивши, що висновок відповідача про те, що позивач в порушення п.п. 5.3, 5.9, ст. 5 цього Закону, включив протягом звітного
періоду до складу валових витрат суми товарних запасів, які використані на
будівництво основних засобів за П квартал ІНФОРМАЦІЯ_6року на суму 54062 грн.
та за Ш квартал ІНФОРМАЦІЯ_6року на суму 98323 грн. , у наслідок чого завищено
суму збутку балансової вартості запасів за період з ІНФОРМАЦІЯ_5 року по 30
вересня ІНФОРМАЦІЯ_6року на суму 186104 грн.,
є неправомірним.

4. Щодо
включення до складу валових витрат сум, нарахованих на оплату праці ОСОБА_1

Відповідно до п.п 5.3.2 Закону України
„Про оподаткування прибутку підприємств ”, -
не включаються до складу валових витрат на придбання, будівництво,
реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів, та
витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням
нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та
підпунктом 7.9.4 цього Закону.

Підпункт
5.6.1. п. 5.6 ст. 5 цього Закону передбачає , що з урахуванням норм пункту 5.3
цієї статті до складу валових витрат платника податку відносяться витрати на
оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким
платником податку (далі - працівники), які включають витрати на виплату основної
і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з
тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів
(робіт, послуг), витрати на виплату авторських винагород та виплат за виконання
робіт (послуг), згідно з договорами
цивільно-правового характеру, будь-які інші виплати в грошовій або натуральній
формі, встановлені за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які
звільняються від оподаткування згідно з нормами закону, що
регулює питання оподаткування доходів фізичних осіб (законодавства, що встановлює правила
оподаткування прибутковим податком з громадян).

Відповідно
до пп. 5.7.1. пункту 5.7 ст.5 Закону до складу валових витрат платника податку
відносяться суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та внесків
на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нараховані на виплати,
зазначені в підпункті 5.6.1 цієї статті, у розмірах і порядку, встановлених
законом.

З акту
від ІНФОРМАЦІЯ_12року вбачається що в результаті перевірки правильності
формування витрат на оплату праці встановлено завищення суми витрат на оплату
праці за період з ІНФОРМАЦІЯ_5 р. по 30 вересня ІНФОРМАЦІЯ_6р. на суму 339.366
грн., що виникло внаслідок порушення позивачем п.п.5.3.2 п.5.3, п.п. 5.6.1.
п.5.6 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а
саме позивач до складу валових витрат на оплату праці включив суми виконаних
робіт з будівництва, ремонту та поліпшення основних засобів, які виконувала
фізична особа - ОСОБА_1, який згідно укладених договорів не є працівником
позивача, а виступає підрядником на виконання будівельних та ремонтних робіт,
що підтверджується угодами та актами виконаних робіт до них.

Також в
акті від ІНФОРМАЦІЯ_12року зазначено, що в порушення п.п. 5.3.2 п.5.3 та 5.7.1
п.5.7 ст.5 Закону позивач включив до складу валових витрат суму збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування та внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, нараховані на суму оплати праці за виконані
роботи з будівництва, ремонту та поліпшення основних засобів, які виконував
ОСОБА_1, який, як, зазначає відповідач, не є працівником підприємства, тому,
завищення сум страхового збору за період з ІНФОРМАЦІЯ_5 р. по 30 вересня
ІНФОРМАЦІЯ_6р. становить 111.991 грн.

Судом
досліджені матеріали справи та встановлено, що позивачем укладений ряд
цивільно-правових договорів НОМЕР_7 від ІНФОРМАЦІЯ_5 р., НОМЕР_8 від
ІНФОРМАЦІЯ_5 р., НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11 від ІНФОРМАЦІЯ_5 р., НОМЕР_13 від
ІНФОРМАЦІЯ_8р., НОМЕР_12 від ІНФОРМАЦІЯ_9р., НОМЕР_14, НОМЕР_16, НОМЕР_17,
НОМЕР_18 від ІНФОРМАЦІЯ_11р., НОМЕР_15 від ІНФОРМАЦІЯ_10р. відповідно яких
ОСОБА_1 зобов'язався виконати роботи з ремонту та поліпшення основних засобів у
передбаченому договором обсязі, а позивач зобов'язався своєчасно прийняти та
оплатити виконану роботу.

За своєю
правовою природою ці договори є договорами підряду. ОСОБА_1 виконав роботи, які передбачені зазначеними
договорами, що підтверджується актами приймання виконаних робіт (т. 2, а.с. 47-70).

Позивач зазначає,
що договори надавалися відповідачу при проведенні перевірки, і цей факт
відповідачем не заперечується.

Таким
чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанцій правильно застосував
нормативно-правові приписи Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств ”, встановивши, що висновок
відповідача про те, що позивач в
порушення п.п. 5.3.2 п. 5.3., п. 5.6.
ст. 5 цього Закону, до складу валових
витрат на оплату праці включив суми виконаних робіт з будівництва, ремонту та
поліпшення основних засобів у розмірі 339.366 грн., які виконувала фізична
особа ОСОБА_1, який не є працівником підприємства, а виступає підрядником на
виконання будівельних та ремонтних робіт,
є неправомірним.

Суд
зазначає, що виводи відповідача про завищення суми валових витрат по витратам
на оплату праці фізичних осіб на 339.366 грн. та завищення сум страхового збору
за період з ІНФОРМАЦІЯ_5 р. по 30 вересня ІНФОРМАЦІЯ_6р. на 111.991 грн. не
обґрунтовані та не відповідають вимогам діючого законодавства.

Приписами
підпункту 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами" № 2181 від 21 грудня 2000
р. передбачено, що „у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму
податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у
підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий
платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від
суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу),
починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи
податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків
податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти
відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових
періодів, що минули".

Колегія суддів погоджується з висновком суду
про те, що оскільки донарахування основного платежу є неправомірним,
застосування штрафних санкцій у розмірі
57.972 грн. за його несвоєчасну сплату також є неправомірним.

З урахуванням наведеного, колегія суддів
підтримує висновок суду першої інстанції про необхідність скасування
податкового повідомлення рішення Куп'янської об'єднаної державної податкової
інспекції Харківської області за НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року, яким за встановлені порушення пп. 5.2.1, п. 5.2,
пп. 5.3.2, п. 5.3, пп. 5.4.8, п. 5.4, пп. 5.6.1, п. 5.6, пп. 5.7.1, п. 5.7, п.
5.9, ст. 5, пп. 7.4.2, пп. 7.4.3, п. 7.4, ст. 7, пп. 11.2.3, п. 11.2, ст. 11
Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств” (далі - Закон про
прибуток) позивачу визначена сума податкового зобов'язання (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) за платежем податок на прибуток підприємств на
загальну суму 422 233 грн. (у тому числі за основним платежем - 364.261 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями - 57.973 грн.;

Щодо нарахування податкових
зобов'язань по податку на додану
вартість.

Відповідно
до п.п. 11.21 Закону України «Про податок на додану вартість» від 04 квітня
1997 року з наступними змінами та доповненнями, - сума податку на додану вартість, що повинна сплачуватися до бюджету
переробними підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко та
молочну продукцію, м'ясо та м'ясопродукти, у повному обсязі спрямовується
виключно для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані
ними переробним підприємствам молоко і м'ясо в живій вазі.

Сума
податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету
сільськогосподарськими підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними
молоко, худобу, птицю, вовну, а також з
молочну продукцію та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах,
повністю залишається у розпорядженні цих сільськогосподарських підприємств і
спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції та продукції птахівництва.

Порядок
нарахування і використання зазначених коштів встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

З акту від ІНФОРМАЦІЯ_12року вбачається, що позивач в порушення пп. 7.4.3,
п. 7.4, ст. 7, п. 11.21, ст. 11 Закону України "Про податок на додану
вартість" та абз. 3 п. 1, п. 3, п.
4, абз. 2 п. 5, п. 6 Постанови Кабінету
Міністрів України "Про порядок нарахування, виплат і використання коштів,
спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за
продані ними переробним підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі" від 12
травня 1999 р. №805 із змінами та доповненнями (далі - Порядок), неправильно
визначив суму придбаного молока від сільськогосподарських товаровиробників, так
як агенти-приймальники та СПД ФО, від яких отримано молоко по приймальним
квитанціям за формою № ПК-3 (МС) не є сільськогосподарськими товаровиробниками.

Позивач здійснює нарахування дотацій підприємствам та особистим селянським
господарствам згідно приймальних квитанцій форми № ПК-3
(МС), при чому нарахування дотацій населенню
здійснюється згідно квитанцій, в яких як здавальник молока зазначений агент-приймальник або СПДФО, тобто згідно вищезазначених
квитанцій закупка молока здійснюється від агентів-приймальників та СПДФО, а
не від сільгоспвиробників.

В квитанції зазначена кількість прийнятого молока за
місяць та середня жирність та середній білок в цілому по кожному
агенту-приймальнику та СПДФО, згідно цих даних
нараховується сума оплати за придбане молоко та сума дотації на кожного агента-приймальника та СПДФО, які не є
сільгоспвиробниками. Після отримання коштів від підприємства за здане молоко та
сум дотацій кожен агент-приймальник та СПДФО визначає
суму виплат за молоко та суму дотації для здатчиків, від яких отримано молоко, індивідуально по
самостійно проведеним розрахункам, так як кожен здатчик здає молоко за різною жирністю та кількістю
білка в ньому.

Судом першої інстанції встановлено, та з цим погоджується колегія суддів,
позивач покупає (збирає) молоко безпосередньо у населення (особистих селянських
господарств); документальне оформлення цих операцій не порушує вимог Порядку
нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій
сільськогосподарським товаровиробникам; виплата сум дотацій фактично
відбувається.

Відповідно до пп. 7.4.3 Закону України "Про податок на додану
вартість" у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або
придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково -
ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого)
податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання
таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Тобто пп. 7.4.3 встановлюється обмеження, щодо віднесення до податкового
кредиту сум ПДВ, сплачених (нарахованих) при придбанні тільки тих товарів, які
частково використовуються в оподаткованих операціях.

Пунктом 4
Порядку зазначено, що переробні підприємства під час приймання поставлених
молока та м'яса в живій вазі виписують приймальні квитанції сільськогосподарським
підприємствам за формами ПК-1 і ПК-3, а особистим селянським господарствам - за
формами ПК-2 і ПК -За.

Згідно
пункту 5 Порядку, перерахування коштів сільськогосподарським
товаровиробникам за поставлене ними
молоко проводиться платіжними

дорученнями з поточного рахунка переробного підприємства
за цінами відповідно до укладених
договорів, а суми дотацій - з його не бюджетного рахунка на окремі рахунки
сільськогосподарських товаровиробників, які вони повинні відкрити в обслуговуючих
банках. Оплата особистим селянським господарствам вартості поставлених ними
переробному підприємству молока і виплата їм дотацій здійснюється готівкою безпосередньо з каси переробного
підприємства або згідно з договорами доручення.

Позивачем
сума дотації виплачувалась особистим селянським господарствам у два способи.

Перший
спосіб: через агентів-приймальників молока, які є штатними працівниками
підприємства у наступному порядку.

На ім'я кожного агента (працівника
підприємства) позивач відкрив корпоративні (карткові) та інші рахунки в банку,
на який перераховуються грошові кошти за молоко з основного рахунку позивача та
суми нарахованих дотацій із спеціального рахунку, на який згідно вимог п. 11.21
Закону перераховуються суми ПДВ.

Збір молока
у особистих селянських господарств здійснюється безпосередньо у місцевості їх
проживання агентами-приймальниками (робітниками підприємства).

Збір
молока здійснюється на території, що віддалена від місцезнаходження
підприємства позивача на відстань до 300 км, що відповідачем не заперечується.

Фізичні
особи - здавальники молока (особисті селянські господарства) не мають
можливості та бажання привозити своє молоко безпосередньо на підприємство
позивача. Наведені особливості здійснення господарської діяльності позивача
унеможливлюють оформлення приймання молока від кожної фізичної особи з
оформленим на підприємстві квитанцій по формі ПК-2 і ПК - За та виплатою суми
дотації з каси підприємства.

При цьому
зібране молоко на склади, виробництво позивача здається безпосередньо
агентом-приймальником, що оформлюється приймальною квитанцією форми № ПК-3, в
якій вказується від якого агента-приймальника, як матеріально відповідальної
особи, отримане молоко, також обов'язково вказуються, що це молоко є молоком,
зібраним у населення (особистих селянських господарств), а не є власністю
агента-приймальника.

Колегія
суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок відповідача,
що у разі, коли в приймальної квитанції форми № ПК-3 вказані реквізити агента-приймальника,
а не особистого селянського господарства, то це слід оцінювати так, що молоко
зібране у агента приймальника, є помилковим та таким, що не відповідає
фактичним обставинам.

В
обґрунтування цього висновку слід враховувати наступне. Платіжно-розрахункові
відомості, що оформлюються агентами-приймальниками при прийманні молока містять
відомості: П.І.Б. кожної фізичної особи, яка здає молоко, кількість та якісні
характеристики отриманого молока, його вартість, суми отриманих фізичною особою
за молоко коштів та отриманої за це молоко дотації.

Саме на
підставі цих відомостей складаються приймальні квитанції форми № ПК-3. З кожною
фізичною особою, що здає молоко, а не з агентами-приймальниками (робітниками
підприємства), укладений договір про приймання молока.

Від
кожної такої фізичної особи отримана Довідка про право фізичної особи на
отримання доходу від податкового агента без утримання податку, яка підтверджує
статус такої особи як особистого селянського господарства
(сільськогосподарського виробника).

Як
зазначає позивач, і це не спростовується відповідачем, сплата за прийняте
молоко та виплата дотацій здійснюється наступним чином: агенти отримують гроші
з рахунку підзвіт, звітують про використання грошових коштів-надають авансовий
звіт та платіжно-розрахункові відомості про виплату грошових коштів, у тому
числі і дотації, фізичним особам-здавальникам молока.

Другий
спосіб: на підставі угоди доручення з СПД ФО, згідно якої СПД ФО зобов'язується
надавати послуги по збиранню молока від особистих селянських господарств.

Статтею
1000 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором доручення одна
сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно
до статті 1002 Цивільного Кодексу України, повірений має право на плату за
виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Законом
встановлено, що повірений не є стороною у договорі, укладеному між ним та
третьою особою на виконання договору доручення, такою стороною є довіритель.

Колегія
суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про безпідставність висновку
відповідача, що закупка молока здійснюється позивачем (довірителем) від СПДФО
(тобто - повірених), а не від сільгоспвиробників.

В
обґрунтування цього висновку слід враховувати що сплата за прийняте молоко та
виплата дотацій здійснюється наступним чином: позивач для розрахунків з
населенням за молоко перераховує грошові кошти за молоко та нараховану дотацію
на картковий рахунок СПД ФО, який, в свою чергу надає підприємству звіт та
платіжно-розрахункові відомості про виплати цих грошових коштів особистим
селянським господарствам.

Ці
платіжно-розрахункові відомості містять наступні відомості: ПІБ кожної фізичної
особи, яка здає молоко, кількість та якісні характеристики отриманого молока,
вартість, суми отриманих за молоко коштів та отриманої за це молоко дотації.

Саме на
підставі цих відомостей складаються приймальні квитанції форми № ПК-3.

Погоджується
колегія суддів з думкою суду першої інстанції
стосовно того, що порушення вимог
Порядку не призводить до помилок у визначенні податкових зобов'язань та
податкового кредиту, оскільки Закон не передбачає сплати до бюджету сум ПДВ,
визначених згідно з Порядком, а тим більше, сум податку, які вже спрямовані
підприємствам на виплату дотацій сільськогосподарським товаровиробникам. Суми
податкових зобов'язань та податкового кредиту, які виникають у зв'язку з
переробкою та продажем зазначеної продукції, визначаються виключно Законом
України "Про податок на додану вартість", а Порядок не врегульовує
порядок оподаткування операцій з реалізації молока та сплати податку, а лише встановлює
механізм нарахування та виплат дотацій переробними підприємствами
сільськогосподарським товаровиробникам за реалізовані ними

А також
з оцінкою висновків відповідача, як непослідовних та формальних, оскільки
відповідач з однієї сторони вказує, що сума дотації сплачується не особистим
селянським господарствам, а агенту-приймальнику. Проте не визнає ці суми як
дохід такого агенту та не обкладає податком на доходи, як це повинно
відбуватися, коли фізична особа (агент)
не є виробником
сільськогосподарської
продукції, як стверджується у
акті перевірки. Також відповідач визначає, що суми дотації видані і
агентам-приймальникам під звіт, а не у власність таких агентів, та не бере до
уваги, що кожен агент
надає звіт про
виплату сум дотацій
особистим селянським
господарствам.

Як вказує відповідач Куп'янська об'єднана державна податкова
інспекція Харківської області, - ЗАО «КМК» за період з ІНФОРМАЦІЯ_5 р. по 30
вересня ІНФОРМАЦІЯ_6р. в порушення пп. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7, п. 11.21 ст. 11
Закону України "Про податок на додану вартість" та п. З, п. 6 Постанови Кабінету Міністрів
України "Про порядок нарахування, виплат і використання коштів,
спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за
продані ними переробним підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі" від 12
травня 1999 р. №805 із змінами та доповненнями,
застосовувало коефіцієнт, який не відповідає обсягу придбаного молока
від сільськогосподарських товаровиробників, та підприємство неправильно розподілило
суми податкового кредиту між дотаційною та бюджетною декларацією так як
визначений коефіцієнт питомої ваги молока придбаного заставкою 0% повинен
використовуватись до загальної суми податкового кредиту по загальній сумі
витрат на переробку молока, придбаного у всіх категорій платників.

Так як вказаний коефіцієнт застосовується для визначення суми податкових
зобов'язань по реалізованій молочній продукції та не має ведення на
підприємстві окремого обліку оподатковуваних операцій, то необхідно застосувати
і коефіцієнт до суми ПДВ по молоку, яке придбано від несільськогосподарських
виробників за ставкою ПДВ 20% та було використане при виробництві
готової продукції з участю молока, придбаного за ставкою 0%, в результаті чого
завищено суму податкового кредиту декларації переробного підприємства та
занижено суму податкового кредиту бюджетної декларації на суму 3.908.154 грн.

Згідно з
п.п. 7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану
вартість", - у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або
придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково -
ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого)
податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання
таких товарів (робіт, послуг) в
оподатковуваних операціях звітного періоду.

Тобто
приписом цього Закону встановлюється обмеження, щодо віднесення до податкового
кредиту сум ПДВ, сплачених (нарахованих) при придбанні тільки тих товарів, які
частково використовуються в оподаткованих операціях.

Позивач
відзначає, та це не спростовується відповідачем, що операції по поставці молочних консервів
(основна продукція позивача) є виключно оподаткованими операціями й молоко, що
придбане у платників податків, що не є сільськогосподарськими
товаровиробниками, тобто з ПДВ, використовуються виключно у оподаткованих ПДВ
операціях. Вся сума ПДВ сплачена (нарахована) при придбанні молока не у
сільськогосподарських товаровиробників за ставкою податку 20% у повному обсязі
відноситься до складу податкового кредиту згідно пп. 7.4. Закону, так як
використовується це молоко виключно у оподаткованих ПДВ операціях.

Єдиного
порушення, якого, на думку відповідача, припустився позивач є відсутність
окремого бухгалтерського та податкового обліку оподаткованих та оподатковуваних
операцій ПДВ операцій.

Колегія
суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що діюче законодавство не
містить приписів, якими би встановлювався порядок окремого бухгалтерського та
податкового обліку оподаткованих та не оподатковуваних операцій ПДВ операцій.

В акту
від ІНФОРМАЦІЯ_12р. відповідач не вказує, у чому саме полягає відсутність
окремого обліку - які регістри податкового та бухгалтерського обліку не
застосовуються позивачем.

Встановлено,
що позивач веде окремий облік оподаткованих та не оподатковуваних операцій ПДВ
операцій у реєстрах отриманих та виданих податкових накладних. У цих реєстрах
виокремлюються операції по придбанню молока у сільськогосподарських
товаровиробників (за ставкою ПДВ 0%) та у звичайних платників ПДВ (за ставкою
20%).

Таким
чином, твердження відповідача про відсутність у позивача окремого
бухгалтерського та податкового обліку оподаткованих та неоподатковуваних
операцій ПДВ судом першої інстанції
обґрунтовано визнані безпідставними.

Крім
того, висновки відповідача щодо
порушення позивачем вимог п.п. 11.21 п. 1.20 статті 11 Закону „Про податок на
додану вартість" є необґрунтованим, оскільки вся сума податку на додану
вартість, що повинна сплачуватися до бюджету позивачем за реалізовані молоко та
молочну продукцію, у повному обсязі спрямовувалась виключно для виплати дотацій
сільськогосподарським товаровиробникам за продане позивачу молоко.
Задовольняючи вимоги в цій частині, суд зазначає невідповідність висновків акту
перевірки вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам, що
підтверджується матеріалами справи.

Таким
чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанцій правильно застосував
нормативно-правові приписи Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств”, Закону України «Про податок на додану вартість», Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок
нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій
сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам
молоко та м'ясо в живій вазі" від 12 травня 1999 р. №805, встановивши,
що висновок відповідача про те, що
позивач в порушення пп. 5.2.1, п.5.2, пп. 5.3.2, п. 5.3, пп. 5.4.8, п.
5.4., пп. 5.6.1, п. 5.6, пп. 5.7.1, п. 5.7, п. 5.9., ст. 5, пп. 7.4.2., п. 7.4,
пп. 7.4.3, п. 7.4, пп. 11.2.3, п. 11.2, ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств», пп.
3.1.1, п. 3.1., ст. 3, п. 4.1, ст. 4, 7.4.3 п. 7.4 ст. 7, п. 11.21 ст. 11
Закону України "Про податок на додану вартість" та
абз. 3 п. 1, п. 3, п. 4, абз. 2 п. 5, п. 6 Постанови, неправильно визначив суми придбаного молока
від сільськогосподарських виробників, застосував коефіцієнт, який не відповідає
обсягу придбаного молока від сільськогосподарських товаровиробників у разі чого
сума податкового зобов'язання по ПДВ декларації
переробного підприємства була завищена за рахунок неправильного
визначення виручки від реалізації молочної продукції, виробленої з молока,
придбаного від сільськогосподарських виробників, неправильно розподілив суми
податкового кредиту між дотаційною та бюджетною декларацією в результаті чого
завищено суму податкового кредиту декларації переробного підприємства та
виникло завищення дотації сільськогосподарським товаровиробникам за період з ІНФОРМАЦІЯ_5 р. по 30 вересня ІНФОРМАЦІЯ_6р.
в сумі 4.526.053 грн.

Приписами
підпункту 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами" № 2181 від 21 грудня 2000
р. передбачено, що „у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму
податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у
підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий
платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від
суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу),
починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи
податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків
податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти
відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових
періодів, що минули".

Колегія
суддів погоджується з висновком суду про те, що оскільки донарахування
основного платежу є неправомірним, застосування штрафних санкцій у розмірі 4.526.053 грн. за його несвоєчасну
сплату також є неправомірним.

Щодо дотримання вимог Закону
України «Про податок з доходів фізичних осіб».

1.
ОСОБА_2.

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», - додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні
цінності, послуги, інші види доходу, що
виплачуються (надаються) платнику податку його
працедавцем (самозайнятою особою), якщо такий дохід не є заробітною
платою чи виплатою, відшкодуванням чи компенсацією за цивільно-правовими
угодами, укладеними з таким платником
податку (далі - інші виплати і винагороди).

Виплата
(надання) платнику податку додаткових благ третьою особою від імені та/або за
дорученням працедавця (самозайнятої особи) за її рахунок прирівнюється до надання таких додаткових благ
таким працедавцем (самозайнятою особою).

Відповідно
до п. 8.1.2, ст. 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», -
податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним
документом. Банки не мають права приймати платіжні документи на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього
податку до бюджету. Якщо оподатковуваний
дохід нараховується, але не виплачується
платнику податку особою, що його
нараховує, то податок, який підлягає утриманню з такого
нарахованого доходу, підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у
строки, встановлені законом для місячного
податкового періоду.

Як
вбачається з акту від ІНФОРМАЦІЯ_12року, перевіркою встановлено відхилення по
нарахуванню податку за липень та вересень ІНФОРМАЦІЯ_6року в сумі 41.572,12
грн., яке виникло внаслідок порушення ЗАО «КМК» п. 1.1 ст. 1, п.п. 8.1.2, п.8.1
ст. 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003
року №889-1У зі змінами та доповненнями, а саме: був виплачений дохід не
працівнику підприємства у вигляді матеріальних цінностей без попереднього
утримання та перерахування податку з доходу фізичних осіб.

За
письмовою заявою гр. ОСОБА_2. від ІНФОРМАЦІЯ_13року та ІНФОРМАЦІЯ_14року щодо
виписки товарно-матеріальних цінностей за готівкові кошти останньому було
відпущено із складу підприємства матеріальних цінностей за накладними на
загальну суму 253.069,39 грн., у тому числі: - згідно накладної від
ІНФОРМАЦІЯ_14року НОМЕР_19 на суму 22.172,71
грн., - згідно накладної від ІНФОРМАЦІЯ_15р. НОМЕР_30 на суму 29.370,97 грн., - згідно накладної від
ІНФОРМАЦІЯ_16р. НОМЕР_30 на суму 42711,12 грн., - згідно накладної НОМЕР_20 від
ІНФОРМАЦІЯ_17р. на суму 158.811,59 грн.

Таким
чином, отриманий у вигляді матеріальних цінностей доход складає 290.773,28
грн., заниження податку з доходу фізичних осіб (ОСОБА_2.), з урахуванням
положень п. 3.4. ст. 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»,
склало - 37.800,53 грн.

Як
вбачається з дослідженого судом першої інстанції договору від ІНФОРМАЦІЯ_18
року (а. с. 126-127, т. 2), укладеному між ЗО «КМК» та ОСОБА_2. на строк до
ІНФОРМАЦІЯ_19 р., ним передбачено передача продавцем ЗАО «КМК» у власність
покупця будівельних матеріалів партіями, а покупцем ОСОБА_2. - прийняття та
оплата партій матеріалів.

Судом
досліджені накладні НОМЕР_22 від ІНФОРМАЦІЯ_20 р., НОМЕР_23 від
ІНФОРМАЦІЯ_15року, НОМЕР_24 від ІНФОРМАЦІЯ_15р., НОМЕР_19 від ІНФОРМАЦІЯ_14р.,
НОМЕР_20 від ІНФОРМАЦІЯ_17р., що підтверджують отримання матеріалів ОСОБА_2 та
документи, що свідчать про оплату матеріалів ОСОБА_2 - квитанціяНОМЕР_21 від
ІНФОРМАЦІЯ_22р. на суму 29.850 грн., НОМЕР_25 від ІНФОРМАЦІЯ_21р. на суму 3.000
грн., НОМЕР_26 від ІНФОРМАЦІЯ_23р. на суму 29.850 грн., НОМЕР_26 від ІНФОРМАЦІЯ_23
р. на суму 149,25 грн.

Таким
чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанцій правильно застосував
нормативно-правові приписи Закону України „Про податок з доходів фізичних
осіб”, встановивши, що висновок
відповідача про те, що позивач в порушення п. 1.1 ст. 1, пп. 8.1.2, п.8.1 ст. 8
цього Закону, занизив податок з доходу
фізичної особи у сумі 37.800,53 грн. ,
оскільки передача матеріальних цінностей не відбувалась на платній основі, є
неправомірним.

2.
ОСОБА_3

Пунктом 5.4 ( Особливості віднесення витрат подвійного призначення до
складу валових витрат платника податку ), ст. 5 Закону України „Про
оподаткування прибутку підприємств ” передбачено , що до
валових витрат включаються:

Згідно з п.п. 5.4.8 - витрати на відрядження фізичних осіб, що перебувають у
трудових відносинах з таким платником податку або є членами керівних органів
платника податку, у межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд
(включаючи перевезення багажу) як до місця відрядження і назад, так і за місцем
відрядження, оплату вартості проживання
у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги
(прання, чистка, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), найм інших жилих
приміщень, телефонних рахунків, оформлення закордонних паспортів, дозволів на
в'їзд (віз), обов'язкового страхування, витрат на усний та письмовий переклади,
інших документально оформлених витрат, пов'язаних з правилами в'їзду та
перебування у місці відрядження, включаючи будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку зі здійсненням
таких витрат.

Зазначені витрати можуть бути включені до
складу валових витрат платника
податку лише за наявності підтверджуючих документів, що
засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або
транспортних рахунків (багажних квитанцій),
рахунків з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з
розміщення та проживання фізичної особи, страхових полісів тощо. Не включається до складу витрат платника
податку готівка, витрачена на цілі, визначені підпунктами 5.3.1 та 5.4.4 цієї
статті, а також на цілі, не пов'язані з
відшкодуванням особистих витрат фізичної особи, яка перебуває у відрядженні.

Не дозволяється відносити до складу витрат на
харчування вартість алкогольних напоїв та тютюнових виробів, суми "чайових", за винятком випадків, коли
суми таких "чайових" включаються до рахунку згідно із законами
країни перебування, а також плати
за видовищні заходи.

Додатково
до витрат, визначених абзацом першим
цього підпункту, відносяться не
підтверджені документально витрати на харчування та фінансування інших
власних потреб фізичної особи (добових
витрат), понесених у зв'язку з її відрядженням, у межах граничних норм,
встановлюваних Кабінетом Міністрів України
за кожний повний день
відрядження, включаючи день
від'їзду та приїзду.

Будь-які витрати на відрядження можуть
бути включені до складу валових витрат
платника податку за наявності підтверджуючих документів щодо зв'язку
такого відрядження з основною діяльністю
такого платника податку - запрошень приймаючої сторони, діяльність якої збігається з
діяльністю платника податку; укладеного договору (контракту);
інших документів, які встановлюють або
засвідчують бажання встановити
цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь особи, яка
відряджена стороною, у переговорах, конференціях або симпозіумах, які
проводяться за тематикою, що збігається
з основною діяльністю платника податку.

За
запитом представника податкового органу
платник податку має забезпечити за власний рахунок переклад звітних та
підтверджуючих документів, виданих іноземною мовою.

Судом
першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи (т. 2, а.с.
71-101), що колишньому генеральному директору позивача ОСОБА_3 позивачем
ІНФОРМАЦІЯ_24 р. були надані кошти на закордонне відрядження до Німеччини в
сумі 25.250 грн., ним складений звіт про використання коштів наданих на
відрядження або підзвіт НОМЕР_30 від 24 липня ІНФОРМАЦІЯ_6р. на суму 25.250,00
грн.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач вже мав господарські відносини з
підприємством - фірмою ОСОБА_4
розташованою у місті Гиссен, Німеччіна, до якого, відповідно до
наказу за НОМЕР_27 від ІНФОРМАЦІЯ_26_6року,
був відряджений ОСОБА_3, в попередніх податкових періодах, зокрема, у
ІНФОРМАЦІЯ_27 роках про що свідчать укладені контракти НОМЕР_29 від
ІНФОРМАЦІЯ_25 р., контракт НОМЕР_28 від ІНФОРМАЦІЯ_28 р.

Позивачем
було надано відповідачу: копію вищевказаного наказу з якого слід, що ген
директор ОСОБА_3 перебував у відрядженні для проведення переговорів щодо
придбання вантажного автотранспорту для виробничої діяльності підприємства,
термін відрядження з ІНФОРМАЦІЯ_29року;
копію відрядного посвідчення НОМЕР_31 з відповідними відмітками про
прибуття та від'їзд, копія авансового
звіту від ІНФОРМАЦІЯ_30 р., копії завдання по відрядженню, квитанцій про
перерахування грошів, рахунків та квитанцій про сплату за проживання у готелі,
квитанції про сплату за візу Посольства ФРН, квитка та багажної квитанції,
запрошення приймаючої сторони.

Відповідачем
не надані докази невиконання ЗАО «КМК» вимоги щодо здійснення перекладу звітних
документів, в акті від ІНФОРМАЦІЯ_12р.
(т. 1, а.с. 53) зазначено, «крім того відсутній
переклад звітних документів з іноземної мови».

Таким
чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанцій правильно застосував
нормативно-правові приписи Закону України „Про податок з доходів фізичних
осіб”, встановивши, що висновок
відповідача про те, що позивач в
порушення п. 1.1. ст. 1, п.п. п. 7.1.
ст. 7 цього Закону, не оподаткував
кошти, отримані платником податку на відрядження, які не підтверджені згідно
чинного законодавства, та занизив податок з доходу фізичних осіб (з урахуванням
положень п. 3.4. ст. 3 цього Закону) у
сумі 3.771,59 грн. , оскільки ці витрати не пов'язані із виробничою діяльністю,
і є додатковим благом, є неправомірним.

Приписами
підпункту 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами" № 2181 від 21 грудня 2000
р. передбачено, що „у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму
податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у
підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий
платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від
суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу),
починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи
податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків
податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти
відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових
періодів, що минули".

Колегія суддів погоджується з висновком суду
про те, що оскільки донарахування основного платежу є неправомірним,
застосування штрафних санкцій у розмірі
83.144,24 грн. за його несвоєчасну сплату також є неправомірним.

З урахуванням наведеного, колегія суддів
підтримує висновок суду першої інстанції про необхідність скасування
податкового повідомлення рішення Куп'янської об'єднаної державної податкової
інспекції Харківської області за НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, яким за встановлені порушення пп. „а” п. 19.2 ст.
19 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб”, закритому акціонерному товариству «Куп,янский молочноконсервний комбінат» визначена сума
податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за
платежем податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 124.716,36 грн. (у
тому числі за основним платежем - 41.572,12 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 83.144,24 грн.).

З таких
обставин, колегія суддів вважає, що господарським судом першої інстанції
правильно застосовано норми матеріального права по встановленим фактичним
обставинам у справі за вищевказаними епізодами, доводи апеляційних скарг
висновки суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.
185, 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Прокуратури Харківської
області та Куп'янської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської
області на постанову Господарського суду Харківської області від ІНФОРМАЦІЯ_1
року - залишити без задоволення, а
постанову Господарського суду Харківської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року - без
змін.

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом одного місяця.

Головуючий
суддя
Л.В. Мельнікова

Судді
З.Г. Подобайло

А.М.
Григоров

Повний текст ухвали виготовлений 16 липня 2007 року.