Справа № К-21389/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2007
року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого

Цуркана М.І.

Суддів:

Амєліна С.Є.

Гуріна М.І.

Ліпського Д.В.

Юрченка В.В.

при секретарі судового засідання
Полинько Д.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до державної виконавчої служби у Замостянському районі м.
Вінниці про зобов'язання виконати рішення суду та відшкодування моральної
шкоди, яка переглядається за касаційною скаргою державної виконавчої
служби у Замостянському районі м. Вінниці на рішення апеляційного
суду Вінницької області від 6 квітня 2006 року

у с т а н о в и л а :

У серпні 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до міського
Відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління юстиції про
примусове виконання судового рішення
та стягнення 6 000 грн. моральної шкоди.

Зазначав, що вироком Староміського районного суду м. Вінниці від 29 серпня
2001 року постановлено, але залишається не виконаним, рішення про стягнення з
ОСОБА_2 на його користь 1 174 грн.

Посилаючись на Закон України «Про
виконавче провадження» просив змусити
виконавчу службу виконати рішення та
стягнути 6 000 грн. моральної шкоди заподіяної тривалою бездіяльністю.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останньою постановою Ленінського
районного суду м. Вінниці від 14 лютого 2006 року у задоволені позову
відмовлено.

Апеляційним судом Вінницької області
рішення суду скасовано, а новою постановою від 6 квітня 2006 року позов задовольнив частково. Ухвалено
зобов»язати посадових осіб Замостянського відділу ДВС м.Вінниці Замостянського
районного управління юстиції м. Вінниці примусово виконати вирок Староміського
районного суду м. Вінниці від 29.08.2001 року про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 1174,73 грн. матеріальних збитків.

Стягнуто з Замостянського відділу ДВС на користь ОСОБА_1 1000 грн.
заподіяної моральної шкоди.

У касаційній скарзі ДВС у Замостянському районі м. Вінниці, з посиланням на
порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення
останнього скасувати, а провадження у справі закрити.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи касаційної
скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів, що
підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом частини 1 статті 25 Закону державний виконавець здійснює
виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього
Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій
особі), який його видав, згідно із статтею 401 цього Закону.

Згідно з частиною 2 зазначеної правової норми, державний виконавець
зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців
з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню
рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Судами встановлено, що після набрання законної сили вироком суду від
29.08.2001 року виконавче провадження відкрито лише 30.03.2004 року і на час розгляду справи рішення не виконано.

Оскільки виконавче провадження - це завершальна стадія судового
провадження, то висновок апеляційного суду про необхідність подальшого
примусового виконання рішення суду
ґрунтується на законі.

В той же час висновки
про заподіяння державною виконавчою службою моральної шкоди позивачу та
часткове її стягнення у сумі 1000 грн. є передчасними, оскільки не відповідають вимогам статті 159
Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності і обґрунтованості
судового рішення.

Зі змісту останнього вбачається, що стягуючи моральну
шкоду суд керувався статтею 1167 Цивільного кодексу України без посилання на
конкретну частину цієї норми.

Між тим, в частині
1 статті 1167 цього Кодексу зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи

бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

- якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

- якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під
вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

- в інших випадках, встановлених законом.

Це означає, що, стягуючи моральну шкоду, суд мав
зазначити підстави відповідальності, тобто встановити вину відповідача, або
навести обставини за яких шкода
відшкодовується незалежно від вини державного органу.

Такий алгоритм прийняття рішень рекомендований і Пленумом
Верховного Суду України, який у пункті 5 постанови від 32 березня 1995 року№4
(із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду
України від 25 травня 2001 року № 5)
«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» зазначив, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню
при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Пленум (пункт 9 постанови) також рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової)
шкоди враховувати характер та обсяг
страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер
немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення ), інші обставини, як то: стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та справедливості.

Наведеним вимогам оскаржене рішення не відповідає.

Крім того, позов заявлено
до міського Відділу державної
виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, а шкода стягнута з
Замостянського відділу ДВС м. Вінниці. При цьому залишено поза увагою, що за
загальними правилами викладеними в статтях 1173, 1174 ЦК України, шкода завдана
органом державної влади, посадовою або службовою особою цього органу
відшкодовується державою.

Порушення
апеляційним судом норм матеріального та процесуального права призвели до постановлення незаконного рішення
щодо стягнення моральної шкоди,

не можуть бути усунені судом касаційної інстанції, а тому, згідно з
частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає
частковому скасуванню з направленням
справи, у цій частині, на новий апеляційний розгляд.

Доводи касаційної скарги стосовно належного виконання
рішення не спростовують висновку про
необхідність його подальшого реального примусового виконання, а викладені в
скарзі обставини щодо ліквідації відповідача та твердження про необхідність
закриття провадження у справі підлягатимуть оцінці судом при новому її
розгляді.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 230 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державної виконавчої служби у Замостянському районі м. Вінниці задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 6 квітня 2006 року в частині
стягнення моральної шкоди скасувати та у
цій частині справу направити на новий апеляційний розгляд.

В решті рішення залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та
у порядку визначеними статтями 237 - 239
Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: М.І.
Цуркан

Судді: С.Є.
Амєлін

М.І. Гурін

Д.В. Ліпський

В.В.Юрченко