Справа № К-4455/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого

Цуркана М.І.

Суддів:

Амєліна С.Є.

Федоров М.О.

Ліпського Д.В.

Юрченка В.В.

при секретарі Полинько Д.М.

за участю представника позивача
Гуменюка В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду (УПФ) України у Таращанському
районі Київської області про визнання дій неправомірними та стягнення
заборгованості, яка переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Таращанського районного суду Київської області від 31 грудня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 березня 2005 року

у с т а н о в и л а :

У грудні 2004
року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до УПФ
України у Таращанському районі Київської
області про перерахунок розміру пенсії.

Посилаючись на те, що в порушення
вимог статей 46, 48 та інших норм
Конституції України, Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про прожитковий мінімум на 2002 рік» та
наступні роки, розмір її пенсії, встановлений з 2002 року по серпень 2004
року не відповідав прожитковому
мінімуму, що порушує право на достатній життєвий рівень - просила дії
пенсійного органу щодо неповної виплати пенсії визнати неправомірними та стягнути на її користь 5 724,52 грн. різниці
між розміром пенсії рівним прожитковому мінімуму і фактично отриманою сумою.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області
від 31 грудня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської
області від 21 березня 2005 року, в задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, з посиланням на порушення судами норм матеріального
права, просить судові рішення скасувати, та постановити нове, яким задовольнити
позов.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи
касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку,
що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що з квітня
2000 року ОСОБА_1 призначена пенсія, за
вислугу років, відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», в максимальному розмірі.

З 1.01.2004 року пенсія перерахована на
підставі Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» і в подальшому виплачувалась у розмірах визначених рішеннями Уряду України щодо рівня
пенсійного забезпечення.

Також встановлено, що розмір щомісячно виплачуваної позивачу пенсії у
період 2002 - 2004 років був меншим
встановленого прожиткового мінімуму.

За змістом статті 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» мінімальний розмір пенсії є основною державною
соціальною гарантією, а відповідно до статей 19, 20 цього Закону розмір такої
пенсії встановлюється виключно законами з метою забезпечення конституційного
права громадян на достатній життєвий рівень за рахунок бюджетів усіх рівнів,
коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах
адресності та цільового використання.

Відповідно
до статті 95 Конституції України, бюджетна система України будується на засадах
справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами
і територіальними громадами, а будь-які видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються виключно
законом про Державний бюджет України.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки розмір пенсії ОСОБА_1 визначався
пенсійним органом на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», а
перерахований відповідно до Закону України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування» та чинних
постанов Кабінету Міністрів України, виданих
на виконання Державного бюджету України, то суди дійшли обґрунтованого
висновку, що оскаржувані дії вчинені в межах наданих повноважень та у спосіб
передбачений законом.

Судові рішення
по справі відповідають встановленим обставинам і вимогам закону, а доводи
касаційної скарги щодо порушення судами
матеріального та процесуального права, у тому числі вимог Конституції
України, є непереконливими.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили порушень норм матеріального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд касаційної інстанції залишає касаційну
скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись наведеним, ст.ст. 220, 223, 230 КАС України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити
без задоволення, а рішення Таращанського районного суду Київської області від
31 грудня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21
березня 2005 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім як з підстав, у строк та у порядку визначеними ст.ст. 237 - 239
КАС України.

Головуючий М.І. Цуркан

Судді: С.Є. Амєлін

М.О. Федоров

Д.В. Ліпський

В.В. Юрченко