Справа № 22-а-457/07
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2007-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Матвієнко В.М.
Категорія: Доповідач
оскарження дій або бездіяльності суддя
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2007 року

№ 22-а-457/07

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді - Сіренко О.І.

Суддів - Григоров А.М., Подобайло З.Г.

при секретарі: Спесивцева О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Лубенського міського управління праці та соціального захисту
населення на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від
24 квітня 2007 року по справі №
2-а-27/07 19

за позовом ОСОБА_1

до Лубенського
міського управління праці та соціального захисту населення,

Головного управління праці та соціального захисту
населення Полтавської

обласної державної адміністрації,

Центру по нарахуванню і виплаті допомоги та здійснення контролю за

правильністю призначення і виплати пенсій

про визнання дій
Лубенського управління праці та соціального захисту населення

незаконними,
та зобовязання перерахувати виплату компенсації,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовною заявою до Лубенського міського управління праці та соціального захисту
населення, Головного управління праці та соціального захисту населення у
Полтавській області, Центру по нарахуванню і виплаті допомоги та здійснення
контролю за правильністю призначення і виплати пенсій про визнання дій у відмові у перерахуванні та
виплаті одноразової грошової компенсації незаконними.

24 квітня 2007 року, Лубенським міськрайонним
судом Полтавської області розглянуто позов громадянина ОСОБА_1 до управління
праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської
ради, Головного управління праці та соціальною захисту населення Полтавської
обласної державної адміністрації про перерахунок і стягнення, одноразової
компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю, як інваліду третьої групи. До участі в
справі в якості відповідача також був притягнутий Центр по нарахуванню і
виплаті допомоги та здійснення контролю за правильністю призначення і виплати
пенсії, оскільки фінансування цих виплат за відповідною бюджетною програмою
здійснюється з рахунків Виплатного Центру.

Суд постановив зобов'язати Лубенське міське
управління праці та соціального захисту населення здійснити перерахунок ОСОБА_1
одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1
категорії, інваліду III групи в розмірі - 5360 грн. 40 коп.
Зобов'язати Центр по нарахуванню і виплаті допомоги та здійснення контролю за
правильністю призначення і виплати пенсії (м. Полтава) виплатити ОСОБА_1 вище
названу суму.

З такою постановою суду Лубенське міське
управління праці та соціального захисту населення, не погоджується, подало
апеляційну скаргу, вважає її абсолютно
необґрунтованою, зазначені факти
справи встановлені судом з порушенням
норм матеріального права, а саме: при дослідженні матеріалів справи неповністю і не всебічно з'ясовані обставини
справи, та відповідно їм дано неправильну оцінку.

Згідно статті 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи '' дійсно
передбачено одноразову
компенсацію за шкоду заподіяну здоров'ю,
як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами III групи
в розмірі 30 мінімальних заробітних плат на момент виплати.

Статтями 62, 63, 67 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлено, що порядок застосування цього закону визначається
Кабінетом Міністрів України, рішення якого обов'язковим для виконання органами
державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форм власності. Згідно із статтею 63 зазначеного
закону фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього закону здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету. Конкретні суми усіх доплат та компенсацій
підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до змін індексу вартості
життя та збільшення заробітної плати. Цей порядок було визначено Постановою
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 „Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Відповідно до Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої
постановою Верховної Ради України від 1.1 жовтня 1995 р., Кабінет Міністрів
України постановив: п/п „е" пункту першого, встановлені виплати в таких
розмірах: - інвалідам III групи - 18960 тис. карбованців, (згідно Указу
Президента України „Про грошову реформу в Україні" від 25 серпня 1996 року
інвалідам III група - 189,60 грн.). Згідно поданої заяви Позивачу призначена та
виплачена одноразова компенсація за шкоду заподіяну здоров'ю, як інваліду III
групи в розмірі 189,60 грн. відповідно до Положення про порядок виплати
одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям за втрату
годувальника затвердженого наказом Міністерства з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від
31.12.1996 року № 28. Дана постанова визначила розмір одноразової компенсації в
певній грошовій сумі, яка, як встановлено судом, була нарахована і виплачена
гр. ОСОБА_1 Зазначена постанова була введена в дію з 01 серпня 1996 року і не
втратила чинності на даний час.

Крім того, на час прийняття і введення в дію
цієї постанови діяла постанова Верховної Ради України від 20 лютого 1996 року №
49/96 ВР „Про порядок введення в дію статей 10,33,34 Закону України „Про оплату
праці" та встановлення мінімального розміру пенсії за віком" пунктом
третім якої передбачено, що до внесення відповідних змін до чинного
законодавства виплати, окрім пенсій, тарифні ставки та оклади, розраховані на
основі мінімальної заробітної плати, здійснюються у розмірах, які діють за
станом на 01 лютого 1996 року.

А також треба врахувати, що зміни розміру
мінімальної заробітної плати, які були введені в дію після прийняття Верховною
Радою України постанови № 49/96 від 20 лютого 1996 року, зміни до чинного
законодавства щодо визначеної цією постановою розрахункової величини для
обрахування розміру соціальних виплат (крім пенсій) не вносились. Зазначеними
Законами, а саме :

Закон України „Про встановлення величини
розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік" від 26.12.2002 № 372-ІV (272-15) про розмір мінімальної заробітної плати, передбачалося, що до
прийняття Верховною Радою України змін до законів, у нормах яких для
розрахунків застосовується мінімальний розмір заробітної плати, не
застосовувати його як розрахункову величину для визначення розмірів допомоги,
компенсаційних та інших виплат.

Відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції
України, Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у
сфері соціального захисту населення.

Постанови Кабінету Міністрів України, як і
Закони є обов'язковими до виконання (ч. 1 ст.117 Конституції України).

Відповідно до статті 95 Конституції України виключно
Законом України „Про Державний
бюджет України" визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

У відповідності до пункту 5 статті 51
Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні
зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, затверджених
Верховною Радою України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язанні діяти лише на підставі в межах повноважень та способів, що
передбачені Конституцією та Законами України.

На
підставі вищевикладеного, апелянт, Лубенське міське управління праці та
соціального захисту населення, просить постанову Лубенського міськрайоного суду
від 24 квітня 2007 року скасувати в апеляційному порядку і ухвалити нове
рішення.

Заслухавши представників сторін, які
з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом
першої інстанції було встановлено, та підтверджено у суді апеляційної інстанції
наступне.

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення м. Лубни
Полтавській області, Головного управління праці та соціального захисту
населення у Полтавській області про визнання дій у відмові у перерахуванні та
виплаті одноразової грошової компенсації незаконними.

У позові вказано, що позивач є ліквідатором
наслідків аварії на ЧАЕС, 1 категорії, інвалідом 3 групи, пов'язаної з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, який у 2003р. звільнився з роботи в
зв'язку з хворобою і якому за заявою була виплачена одноразова грошова
компенсація в розмірі - 189грн. 60коп.

У 2007 році позивач дізнався, що згідно
Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", йому невірно виплачена одноразова
компенсація, як інваліду 3 групи . Зазначена компенсація, згідно ст.48
вищевказаного Закону повинна бути значно більша, а саме в розмірі - 30
мінімальних заробітних плат.

22.01.2007 року позивач звернувся до
Управління праці та соціального захисту населення м. Лубни з заявою про
перерахунок одноразової компенсації на що 23.01.2007р. отримав відмову, яку
вважає незаконною і прохає суд зобов'язати відповідача здійснити перерахунок одноразової
компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інваліду 3 групи
, що повинна складати з урахуванням виплаченої суми та розміру мінімальної
заробітної плати (400грн.) - 11810грн. 40коп. та зобов'язати виплатити вказану
суму одноразової компенсації. Судом 19.03.2007р притягнуто в якості
співвідповідача Центр по нарахуванню і виплаті допомоги та здійснення контролю
за правильністю призначення та вплати пенсій .

У відповідністю з ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний захист, що включає право забезпечення їх у
разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Згідно ст.22 Конституції України, права і
свободи людини і громадянина закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і
не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесення змін
до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Встановлено, що позивач являється
ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 3 групи,
пов'язаної з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, який у 2003р. звільнився з
роботи в зв'язку з хворобою . У серпні 2003 р. позивач звернувся з заявою до
відповідача згідно якої прохав нарахувати та виплатити йому одноразову компенсацію.
У вересні 2003 р. позивачу, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС, 1
категорії, інваліду 3 групи, пов'язаної з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС
була виплачена одноразова компенсація в розмірі - 189 грн. 60коп., який
встановлювався на підставі розмірів передбачених Постановою Кабінету міністрів
України №836 від 26.07.1996 р., що підтвердили в судовому засіданні сторони.

В січні 2007р. позивач дізнався що, згідно
ст.48 Закону України "Про статус соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" він має право на
отримання одноразової компенсацію, як інвалід 3 групи інвалідності в розмірі 30
мінімальних заробітних плат, в зв'язку з чим 22.01.2007року звернувся до
Управління праці та соціального захисту населення м. Лубни Полтавській області
з заявою про здійснення перерахунку одноразової компенсації відповідно до ст.
48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у чому йому 23.01.2007 р. було відмовлено.

Згідно
ст.48 Закону України
"Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на
ЧАЕС", одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується в
таких розмірах: Інвалідам 3 групи - 30 мінімальних заробітних плат . Відповідно
до ЗУ «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік»
передбачено, що з 01.01.2003 по 30.11.2003р. розмір мінімальної заробітної
плати складав -185 грн. Враховуючи те що позивач звертався до відповідача
заявою про виплату одноразової компенсації, отримав її в цей період 2003р. суд
вважає вірним провести

донарахування не отриманої одноразової
компенсації, виходячи з мінімальної заробітної

плати - 185 грн. , що існувала на час виплати
компенсації, а не з розміру встановленого на

час звернення позивача до суду у 2007р. При
цьому суд першої інстанції правомірно бере до уваги одноразовий характер цієї
виплати.

Відповідно вимог ст. 48 ЗУ "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ЗУ «Про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2003 рік» розмір одноразової компенсації позивача повинен
складали - 5550 грн. (185 *30 = 5550грн.), а враховуючи вже виплачену суму
одноразової компенсації позивачу - 189грн. 60 коп. розмір одноразової
компенсації, який підлягає виплаті складає - 5360 грн.40коп. (5550 - 189,60 =
5360 грн. 40 коп.)

Посилання відповідача та апелянта на Постанову Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 є необґрунтованими,
виходячи з того, що ст.48 Закону України " Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачає
більший розмір виплати компенсації ніж розмір передбачений Постановою КМУ №836
від 26.07.1996 р., дана стаття Закону є чинною, що не оспорюється сторонами.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що
відповідачі не є відповідальними за розмір виплат здійснених позивачу,
апеляційний суд зазначає, що наведена норма закону чітко визначає розмір
виплат, нарахування та виплата (надання документів банку для виплати)
знаходиться в компетенції саме відповідачів по справі, що підтверджується їх
поясненнями в суді апеляційної інстанції.

Виходячи з вищенаведеного суд першої
інстанції правомірно зобов'язав
Управління праці та соціального захисту населення м. Лубни Полтавській області,
зробити перерахунок одноразової компенсації позивачу, а Центр по нарахуванню і
виплаті допомоги та здійснення контролю за правильністю призначення та вплати
пенсій виплатити ОСОБА_1 одноразову компенсацію в розмірі - 5360грн. 40 коп. А
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої інстанції.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Лубенського міського
управління праці та соціального захисту населення залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області від 24 квітня 2007 року
по справі № 2-а-27/07 19 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Повний текст виготовлено та підписано 15
жовтня 2007 року

Головуючий
Сіренко О.І.

Судді
Григоров А.М.

Подобайло З.Г.