Справа № К-7814/06
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2007-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

“24” травня 2007
року
м. Київ

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.

суддів: Бившевої Л.І.,
Костенка М.І., Усенко Є.А., Шипуліної Т.М.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну
скаргу Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області
(яка є правонаступницею Балаклійської МДПІ Харківської області)

на рішення господарського суду Харківської області від 07
квітня 2005 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від
21 червня 2005 року

у справі №А-03/13-05

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_1.

до ДПІ у Зміївському районі Харківської області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

У січні 2005 року позивач звернувся
з позовом до господарського суду Харківської області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення ДПІ у Зміївському районі Харківської області
№НОМЕР_1 від 20.12.2004 року про визначення СПД ОСОБА_1. суми податкового
зобов'язання за платежем - штрафні санкції за порушення законодавства про
патентування в розмірі 6866,00 грн..

Рішенням господарського суду Харківської області від 07
квітня 2005 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 21 червня 2005 року, позовні вимоги СПД ОСОБА_1. задоволено повністю, визнано
недійсним податкове повідомлення-рішення №НОМЕР_1 від 20.12.2004, а також з
відповідача на користь позивача стягнуто 85,00 грн. державного мита та 118,00
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із рішенням судів першої та
апеляційної інстанцій ДПІ у Зміївському районі Харківської області звернулася
із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів в частині
визнання недійсним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, як такі, що
ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та просить
постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині
визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №НОМЕР_1 від 20.12.2004р..

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено, що податковим органом було проведено
перевірку дотримання вимог податкового законодавства приватним підприємцем
ОСОБА_1. за період з 14.02.2002р. по 30.06.2004р..

Під час перевірки були виявлені порушення п.4 Постанови
Кабінету Міністрів України від 07.02.2001р. «Про терміни переведення суб'єктів підприємницької
діяльності на облік розрахункових операцій у готівковій та безготівковій формі
із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій», п.5.14, 5.8 “Положення
про порядок емісії платіжних карток із здійснення операцій з їх застосуванням,
п.1 ст.3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” а саме - здійснення
розрахунків у готівковій та безготівковій формах із застосуванням платіжних
карток без використання реєстратора розрахункових операцій.

За результатами перевірки було складено акт №НОМЕР_2 від
16.12.2004 року, на підставі якого
прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями,
проведення безготівкових розрахунків з використанням платіжних карток позивачем
було здійснено на підставі договору комісії на продаж продукції №1-03 від
01.11.2003р., що був укладений між позивачем та СПД ОСОБА_2.. Умовами вказаного договору
передбачено, що комісіонер (СПД ОСОБА_2.) зобов'язується за дорученнм комітента
(СПД ОСОБА_1.) в інтересах і за рахунок останнього здійснити від свого імені
продаж продукції. Місцем реалізації є магазин “Продукти”, що знаходиться по
вул.. Ціолковського,18 в сел.Комсомольському Зміївського району Харківської
області, кількість та ціна продажу продукції вказується в актах
здавання-приймання продукції, що складаються помісячно.

Згідно п.п.5.2. вказаного договору грошові кошти за
реалізацію комісіонером продукції надходять на поточний рахунок комітента через
термінал з використанням платіжних карток.

На виконання вказаного договору комісіонером здійснено
реалізацію продукції за період з 01.11.2003р. по 01.07.2004р. на загальну суму
1373,20грн., тобто на таку суму, яка зафіксована в акті перевірки податкового
органу, що встановив проведення реалізації товару із
застосуванням платіжних карток без використання реєстратора розрахункових
операцій.

Позивачем зазначено, що отримання коштів по
платіжних картках на суму 1373,20грн., що не
проведена через реєстратор розрахункових операцій проводилась не за місцем
реалізації товару по АДРЕСА_1, а у магазині “Продукти”, що знаходиться по вул..
Ціолковського,18 в сел.Комсомольському.

Визначення терміну «розрахункова
операція» дано у ст.2 Закону України «Про
застосування розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і
послуг» - приймання від покупця
готівкових коштів, платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг),
видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у
разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного
розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги)
банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення
розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Податковим органом при проведенні перевірки не було
досліджено, а відтак і встановлено, що факт отримання платіжних карток
відбувався за місцем реалізації товару, тому судова колегія погоджується з
висновками попередніх судових інстанцій, що дана господарська операція не
підлягає проведенню через РРО, а тому висновки акту ДПІ про наявність порушення
не відповідають вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Отже, судова колегія не вбачає правомірності у
застосуванні до позивача штрафних санкцій, передбачених п.1 ст. 17 Закону
України «Про застосування розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування і послуг».

Крім того, судова колегія погоджується з обґрунтуванням
ухвали апеляційної інстанції в тому, що оскільки штрафні санкції, застосовані
відповідачем повідомленням-рішенням №НОМЕР_1 від 20.12.2004р., не за порушення
правил оподаткування, то не було законних підстав для визначення їх сумою
податкового зобов'язання з поширенням на них вимог Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» щодо граничного строку сплати та положень щодо наслідків
несплати.

Доводами касаційної скарги наведене не спростовано.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, виконавши всі
вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи,
вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права, постановили
обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають
значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами,
дослідженими в судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів,
викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 07
квітня 2005 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від
21 червня 2005 року в частині визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення №НОМЕР_1 від 20.12.2004р. у розмірі 6866,00грн. про
застосування штрафних санкцій за порушення вимог Закону України «Про застосування розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування і послуг»
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

За винятковими обставинами вона може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя

Вищого
адміністративного суду

України
Н.Є.Маринчак