Справа № 22а-635/07
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2007-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а -
Головуючий суддя у 1-ій Категорія статобліку - 13 інстанції -
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» липня 2007 року
місто Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді:
Сафронової С.В. (доповідач),

суддів:
Уханенко С.А.

Поплавського В.Ю.

при секретарі

судового
засідання: Портненко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу начальника
Вільнянського районного відділу земельних ресурсів Приходько Олени Вікторівни на
постанову Васильківського районного суду Запорізької області від 28 березня
2007 року.

у адміністративній справі № 2а-15/07 за
позовом ОСОБА_1 до Вільнянського районного відділу земельних ресурсів та
начальника Вільнянського районного відділу земельних ресурсів Приходько Олени
Вікторівни «про визнання не чинною постанови про накладення адміністративного
стягнення НОМЕР_1 від 13.07.2006 року та протиправними дій начальника
Вільнянського районного відділу земельних ресурсів», -

в с т а н о в и л а:

В січні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вільнянського
районного відділу земельних ресурсів та
його начальника Приходько О.В., в якому просив
визнати не чинною постанову про накладення адміністративного стягнення
НОМЕР_1 від 13.07.2006 р., оскільки його безпідставно притягнуто до
відповідальності за дії, які він не скоював, при складенні актів та протоколів,
якими зафіксовано порушення, він присутній не був, а постанова прийнята з
порушенням вимог КУАП України. Одночасно, позивач просить визнати протиправними
дії начальника Вільнянського районного відділу земельних ресурсів Приходько О.В щодо надання стороннім особам
зібраної у відношенні нього інформації та копій документів адміністративної
справи.

Постановою Васильківського районного суду Запорізької області від 28
березня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, визнано не чинним
постанову про накладення адміністративного стягнення НОМЕР_1 та протиправними
дії начальника Вільнянського районного відділу земельних ресурсів Приходько О.В. відносно надання інформації
про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі Вільнянський
районний відділ земельних ресурсів в особі його начальника Приходько О.В.
посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права,
просить скасувати рішення суду та відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.7 КУАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з
адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку,
встановлених законом. Провадження в
справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого
додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими
особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у
точній відповідності з законом.

Згідно до ст.280 Кодексу України Про адміністративні правопорушення, посадова особа розглядаючи справу про
адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна
дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності,
чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно
майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі
ст.53-1 КУАП України за порушення вимог ст.211 Земельного Кодексу України, про
що начальником Вільнянського районного відділу земельних ресурсів Приходько О.В. винесено постанову НОМЕР_1 від
13 липня 2006 року, який складено на підставі протоколу про адміністративне
правопорушення НОМЕР_2 від 13.07.2006 р. та акту перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 13.07.2006 року - які були складені у відсутності
ОСОБА_1 з підписом за нього сторонньою особою,
та які не містять в собі будь-яких посилань на підстави вважати, що саме
ОСОБА_1 самовільно використовує зазначені земельні ділянки, не зазначено яким
чином, коли саме було встановлено самовільне використання земельних ділянок і
чим саме це підтверджено.

Виходячи з акту перевірки дотримання законодавства по використанню земель
від 27.06.2006 р, який було складено одноособово державним інспектором Плохий
М.М. у відсутності ОСОБА_1 та який додано до адміністративних матеріалів, також
не убачається яким чином інспектор проводив обстеження земельних ділянок на
території Любимівської сільради Вільнянського району Запорізької області
загальною площею 20,46 га і на підставі
яких доказів визначився, що на зазначених земельних ділянках саме ФГ „ОСОБА_1”
вирощується соняшник - майбутній врожай 2006 року.

Відповідно до ст.251 КУАП України, доказами
в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на
основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює
наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи
в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення
справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про
вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Проте, відповідач всупереч встановленого законом порядку, під час розгляду
справи про адміністративне правопорушення, не заслухав пояснення особи, яка
притягувалася до відповідальності, не дослідив обставини щодо його вини та не
з`ясував інших обставини, які б могли стосовно
вплинути на результати розгляду адміністративного матеріалу.

Оскільки вина особи є одним із
головних елементів складу адміністративного правопорушення і належить до
обов`язкових обставин, що підлягають з`ясуванню та доказуванню, саме
відповідач, як особа уповноважена приймати рішення про притягнення винних осіб
до адміністративної відповідальності, зобов`язана була встановити вину
позивача, а тому її твердження в судовому засіданні при апеляційному перегляді
справи про відсутність з її сторони порушень, оскільки матеріали збиралися не
нею, а інспектором - колегія суддів не приймає до уваги.

У матеріалах адміністративної справи
відсутні будь-які докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 винен у вчиненні
правопорушення. Жодного доказу винуватості ОСОБА_1 у самовільному використанні
земельної ділянки (пасовище) площею 8,6 га та земельної ділянки (паї) 11,8 га
не наведено і в постанові начальника Вільнянського районного відділу земельних
ресурсів Приходько О.В. НОМЕР_1 від 13
липня 2006 року.

Крім того, зазначене в оскаржуваній
постанові визначення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 8,6 га
зазначено як „пасовище”, що відрізняється від змісту протоколу та актів
перевірки, в яких зазначено цю земельну ділянку як „сіножатей”, які виходячи
Земельного кодексу України мають різне призначення.

Посадовою особою відповідача, при
прийнятті оскаржуваної постанови також не була дана оцінка зверненню ПП
„Агрофірма-Зміна”, на підставі якого проводилася перевірка використання
земельних ділянок. Не з'ясовано про причини звернення ПП „Агрофірма-Зміна” лише
20 червня 2006 р з вимогою перевірки та складення акту щодо самовільного використання
земельних ділянок, якими він користується за договорами оренди з 2001-2003
р.р., а тому про порушення його прав мав звернутися ще у весняних період при
обробці землі та посіву сторонніми особами.

Таким чином, відповідач формально вказавши на порушення ОСОБА_1 вимог
ст..211 ЗК України, не визначився та не вказав які докази про його винність він
бере до уваги. Неповнота дослідження забраних доказів істотно вплинула на
законність і правильність встановлення фактичних обставин справи, що є підставою
для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

За таких обставин колегія суду вважає, що висновок суду першої інстанції
про недоведеність факту вчинення позивачем та його вини в скоєні
адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 Кодексу України Про
адміністративні правопорушення є обґрунтованим.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України
в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач не довів правомірність притягнення позивача до
адміністративної відповідальності і приведеними в апеляційній скарзі доводами,
не спростовуються висновки суду першої інстанції стосовно визнання не чиною
постанову про накладення адміністративного стягнення НОМЕР_1 від 13.07.2006 р.

Разом з тим, колегія суддів не може погодиться з висновком суду першої
інстанції щодо визнання протиправними дій начальника Вільнянського районного
відділу земельних ресурсів Приходько О.В. відносно надання стороннім особам
інформації та копій адміністративних справ, порушених відносно ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку
про порушення відповідачем вимог Закону України „Про інформацію” шляхом надання
громадянці ОСОБА_2 інформації та копії документів з адміністративних справ № 51
і № 59 у відношенні ОСОБА_1, але без його відому

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в цій частині, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідно до ст..31 Закону
України „Про інформацію” забороняється доступ стороні осіб до відомостей про
іншу особі, зібраних відповідно до чинного законодавства державними органами,
організаціями і посадовими особами.

Відповідно до ст..9 Закону України „Про інформацію” всі громадяни України, юридичні особи і державні органи
мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання,
використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації
ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.
Реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не
повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні,
екологічні та інші права, свободи і законні інтереси.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачем
проводилася перевірка використання земельних ділянок за завернення ОСОБА_2, яка є директором ПП
„Агрофірма-Зміна”, а тому згідно до вимог ст.10 Закону України „Про інформацію”
та вимог Закону України „Про звернення громадян”, відповідач зобов'язаний був інформувати про свою діяльність та
прийняті рішення за результатами розгляду заяви.

При апеляційному перегляді справи, представник позивача в судовому
засіданні вважаючи рішення суду в цій частині правильним, пояснило, що зібрана
відповідачем інформація в адміністративних справах щодо ОСОБА_1 є конфіденційною
інформацією

Однак,
відповідно до ст..30 Закону України „Про інформацію” до конфіденційної інформації, що є власністю держави і знаходиться в
користуванні органів державної влади чи органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ та організацій усіх форм власності, не можуть бути
віднесені відомості: стосовно стану справ із правами і свободами людини і
громадянина, а також фактів їх порушень. Юридичні особи, які володіють
інформацією професійного, ділового, та іншого характеру, або такою, яка є
предметом їх професійного, ділового, виробничого, та іншого інтересу і не
порушує передбаченої законом таємниці, самостійно визначають режим доступу до
неї, включаючи належність її до категорії конфіденційної, та встановлюють для
неї систему (способи) захисту.

Проаналізувавши
зміст ст.19-25 Закону України „Про інформацію” та співставивши з обставинами
даної справи, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали
адміністративних справи у відношенні ОСОБА_1 за своїм видом є інформацією державного
органу, оскільки вона була офіційно документована та створена в процесі поточної
діяльності Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель.

Факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності за ст.53-1 КУАП не є
також інформацією, що стосується його особистого життя або інформацією про
особу, оскільки обєктом прапорушення є громадбські відносини, які складуються з
приводу прав володіння та користування земельними ділянками.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що
встановлений судом першої інстанції факт надання відповідачем за вимогою
ОСОБА_2 інформації про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності, та використання її при судовому розгляді іншої справи - не становить порушення вимог Закону України
„Про інформацію”, а тому не може бути
визнаниними протиправними дії посадової особи відповідача.

Колегія
суддів не приймає до уваги твердження представника позивача стосовно
використання ОСОБА_2 наданої їй інформації для приниження репутації ОСОБА_1,
оскільки ці питання не можуть бути розглянуті в порядку адмінінстративного
судочинства у звязку з відсутністю публічно-правового спору. У разі,
використання ОСОБА_2 наданої їй відповідачем інформації таким чином, що
порушуються права і свободи позивача, останній має право звернутися до суду з
позовом про відновлення його прав в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин колегія суду вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково,
скасувати постанову суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій
начальника Вільнянського районного відділу земельних ресурсів Приходько О.В.
відносно надання стороннім особам інформації та копій адміністративних справ,
порушених відносно ОСОБА_1 та прийняти нову постанову, якої відмовити
ОСОБА_1 в задоволені позову щодо визнання
протиправними дій посадової особи відносно надання інформації стороннім особам,
оскільки відповідач діяв в межах своїх повноважень.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст..205 КАС України, колегія суддів,
-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу начальника
Вільнянського районного відділу земельних ресурсів Приходько Олени
Вікторівни - задовольнити частково.

Постанову Васильківського районного
суду Запорізької області від 28 березня 2007 року скасувати в частині визнання
протиправними дій начальника Вільнянського районного відділу земельних ресурсів
Приходько О.В. відносно надання стороннім особам інформації та копій
адміністративних справ, порушених у відношенні ОСОБА_1

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені
позову в частині визнання протиправними дій начальника Вільнянського районного
відділу земельних ресурсів Приходько О.В. відносно надання стороннім особам
інформації та копій порушених відносно нього адміністративних справ.

В іншій частині постанову
Васильківського районного суду Запорізької області від 28 березня 2007 року -
залишити без змін

Постанова суду в повному обсязі буде
виготовлена 24 липня 2007 року.

Постанова суду набирає законної сили
з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту її
проголошення.

Судді :