Справа № 22-а-1053/07
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2007-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
визнання угоди недійсною - 49
Головуючий 1 інстанції - Мамалуй О.О. Суддя доповідач
12 вересня 2007 року
колегія суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:
головуючого судді
суддів: - Подобайло
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті
Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_1 на
постанову господарського суду
Харківської області від 25 травня 2007 року по справі за адміністративним
позовом Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської
області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 про визнання
вересні 2006 року позивач Красноградська міжрайонна державна податкова інспекція Харківської
області звернулась до господарського суду Харківської області з
адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 про визнання недійсними з
підстав, передбачених ст. 207 Господарського кодексу України господарських
зобов'язань у вигляді договорів НОМЕР_1 від 14 квітня 2005 року, НОМЕР_2 від 05
січня 2006 року, НОМЕР_3 від 07 січня 2006 року та стягнути на користь держави
вартість отриманого по договорам у загальній сумі 6.201.097 грн., посилаючись
на те, що фактичні обставини, що були встановлені під час здійснення виїзної
позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності відповідача фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 щодо
дотримання останньою вимог податкового законодавства, своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податків, зборів
(обов'язкових платежів) за період з 01 листопада 2004 року по 31 березня 2006
року, свідчать про те, що угоди, укладені між
відповідачами по справі, укладені з метою, завідомо суперечною інтересам
господарського суду Харківської області від 25 травня 2007 року позовні вимоги
Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області
задоволені в повному обсязі.
рішення суд обґрунтовував тим, що на
момент виписування податкових накладних, платник ПДВ суб'єкт підприємницької
діяльності фізична особа ОСОБА_3 не мав реєстрації як платник податку на додану
вартість.

Вказуючи
на допущене господарським судом неповне з'ясування обставин, які мають значення
у справі, та порушення норм чинного матеріального законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору, в апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка представляє інтереси
відповідачки ОСОБА_1, просить скасувати
постановлене судом рішення та в задоволені позовних вимог
Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області
відмовити.

В
засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачки ОСОБА_1 -ОСОБА_2
підтримала вимоги та обґрунтування
апеляційної скарги.

В своїх письмових запереченнях на
апеляційну скаргу та в засіданні
апеляційного суду представник позивача вважає апеляційну скаргу безпідставною,
просить в її задоволенні відмовити.

Заслухавши
доповідь судді Харківського апеляційного адміністративного суду, дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_2, яка представляє інтереси
відповідачки ОСОБА_1, підлягає задоволенню, а постанова господарського суду
Харківської області від 25 травня 2007
року скасуванню у відповідність до ст. 202 Кодексу адміністративного
судочинства України, з підстав неповного
з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та
порушення норм матеріального права що призвело до неправильного вирішення справи.

Органи
державної податкової служби, вказані в абзаці першому ст. 10 Закону України
“Про державну податкову службу в Україні», можуть на підставі п. 11 цієї статті
звертатись до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних
за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Згідно з
ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, який набрав чинність з 1 січня
2004 року, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них
господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно
до ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України , - якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як
таке, що вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то за
наявності наміру в
обох сторін -
у разі виконання зобов'язання
обома сторонами -
в доход держави за рішенням суду стягується все
одержане ними за зобов'язанням, а у разі
виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також все належне з неї
першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін
усе одержане нею
повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується за
рішенням суду в
доход держави.

Положення
статей 207 та 208 Господарського кодексу України слід застосовувати з
урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою завідомо суперечною інтересам держави і
суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з
ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Судом
встановлено, що 17 травня 2006 року фахівцями Красноградської міжрайонної
державної податкової інспекції Харківської області на підставі направлення за
НОМЕР_5 від 10 травня 2006 року здійснена виїзна позапланова перевірка
фінансово-господарської діяльності відповідача фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 щодо дотримання останньою вимог
податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та
сплати до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) за період з 01
листопада 2004 року по 31 березня 2006 року, висновки якої викладені в акті
НОМЕР_4 від 17 травня 2006 року.

Під час
здійснення перевірки фахівцями податкового органу було з'ясовано, що фізична
особа - підприємець ОСОБА_1 здійснювала торгівлю зерном та кормами для худоби,
працювала на спрощеній системі оподаткування з 01 січня 2005 року по 31 жовтня
2005 року та на загальній системі
оподаткування з 01 жовтня 2005 року по 31 грудня 2005 року.

Основним
контрагентом ОСОБА_1 в цей період був суб'єкт підприємницької діяльності
фізична особа ОСОБА_3

14 квітня
2005 року, 05 січня 2006 року, 07 січня 2006 року між відповідачами укладені
договори купівлі-продажу товару, відповідно, НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3.

В
подальшому на виконання умов даних договорів згідно накладних відповідачем
ОСОБА_3 було поставлено на адресу відповідача ОСОБА_1 сільськогосподарської
продукції: по договору від 14 квітня 2005 року на загальну суму 5.704.977 грн.,
в тому числі ПДВ - 950.829,48 грн.; по договору від 05 січня 2006 року на
загальну суму 25.850 грн., в тому числі ПДВ - 4.308,33 грн.; по договору від 07
січня 2006 року на загальну суму 47.0270 грн., в тому числі ПДВ - 78.378,33
грн.

Сплату за
отриману продукцію відповідач ОСОБА_1 здійснювала в готівковій формі відповідно
квитанцій прибуткових касових ордерів.

Відповідачем
ОСОБА_1 включено до складу податкового кредиту суми: 950.829,48 грн., 4.308,33
грн., 78.378,33 грн.

В ході
здійснення перевірки дотримання податкового та валютного законодавства
відповідачем ОСОБА_1 Красноградською міжрайонною державною податковою
інспекцією Харківської області зроблений запит до Державної податкової
інспекції у Первомайському районі Харківської області щодо проведення
зустрічної перевірки відповідача ОСОБА_3 з питань підтвердження включених сум
до податкового кредиту відповідачкою ОСОБА_1

З відповіді Державної податкової інспекції у
Первомайському районі Харківської області вбачається, що згідно податкових декларацій по податку на
додану вартість сума податкових
зобов'язань по ПДВ за 2005 рік
відповідача ОСОБА_3 склала
697.971 грн., тобто сума зобов'язань по ПДВ у податковому періоді, що
перевірявся по операціях з відповідачем
ОСОБА_1 не відповідає фактичному обсягу продажу, що задекларовано у податкових
деклараціях з ПДВ. Документи для
проведення зустрічної перевірки по взаємовідносинам з відповідачкою ОСОБА_1 не
були надані з посиланням на їх втрату.

Крім
того, встановлено, що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту
Первомайський Первомайського районного управління юстиції Харківської області
07 липня 2005 року зроблений актовий запис НОМЕР_6 про переміну прізвища
відповідачем: з «ІНФОРМАЦІЯ_1» на «ІНФОРМАЦІЯ_2». Проте перереєстрація платника податку на
додану вартість у відповідності з Положенням про реєстр платників податку на
додану вартість, який затверджено наказом Державної податкової адміністрації
України 01 березня 2003 року за № 79 не відбулась.

Враховуючи
те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, висновок суду про доведеність податковою
інспекцією того, що спірні договори укладені з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства, на думку судової колегії, зроблений без
дотримання вимог чинного законодавства.

Відповідно
до п. 3 та п. 21 Положення про реєстрацію платника податку на додану вартість,
що затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 01
березня 2000 року за № 79, з наступними змінами та доповненнями, будь-якій
особі, що реєструється як платник податку на додану вартість привласнюється
індивідуальний податковий номер, який використовується для стягування цього
податку.

Індивідуальний
податковий номер має бути єдиним для всього інформаційного простору України і
зберігається за платником податку на додану вартість до моменту ануляції
реєстрації платника податку на додану вартість.

Перереєстрація
платника податку на додану вартість проводиться і Свідоцтво підлягає заміні у
разі виникнення змін в даних платника податку на додану вартість, якщо згідно
Інструкції такі зміни не передбачають зняття з обліку платника податку на
додану вартість в одному податковому органі і у взятті на облік в іншому.

При цьому
дата реєстрації платником податку на додану вартість не змінюється, а датою
видачі нового Свідоцтва і датою ануляції старого Свідоцтва є дата внесення
відповідних змін в Реєстр.

Таким
чином, як вважає колегія суддів, відповідач ОСОБА_3 дійсно порушив термін
перереєстрації платника податку на додану вартість у зв'язку з заміною свого
прізвища, проте висновок суду стосовно того, що відповідач ОСОБА_3 на час
видання податкових накладних не мав реєстрації як платник податку на додану
вартість, є хибним.

Несплата
податків є порушенням податкового
законодавства, однак, несплата податків однією із сторін за договором, чи
сплата не в повному обсязі не є беззаперечним підтвердженням наявності у
відповідачів по адміністративному позову при укладені та виконанні спірних угод
мети, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства.

Ухилення
однією із сторін від сплати податків, після здійснення угоди, відповідно до
законодавства України, не може бути підставою для визнання угоди недійсною, а
тягне за собою адміністративну та кримінальну відповідальність посадових осіб
суб'єкта підприємницької діяльності.

Санкції,
встановлені частиною 1 ст. 208 Господарського кодексу України, не можуть
застосовуватися за сам факт несплати податків, зборів (обов'язкових платежів)
однією із сторін договору. За таких обставин правопорушенням є не сплата
податків, а не вчинення правочину.

Для
застосування таких санкцій необхідною умовою є наявність умислу на укладення
угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Проте
доказів, яки би безспірно свідчили про наявність такого умислу у відповідачів
по справі позивачем - Красноградською міжрайонною державною податковою інспекцією Харківської області суду не надано.

Окрім
того, оскільки санкції, передбачені вказаною правовою нормою, є
конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення
правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є
цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають
визначенню частини 1 ст. 238 Господарського кодексу України.

З огляду
на це такі санкції можуть застосовуватися лише протягом строків, встановлених
ст. 250 цього Кодексу.

На підставі
наведеного та керуючись ст.ст. 185,
195, 196, 198, 202 ч. 1, п. 4, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л
А:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_1 на постанову господарського суду Харківської області від
25 травня 2007 року задовольнити.

Постанову
господарського суду Харківської області від 25 травня 2007 року по справі за
адміністративним позовом Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції
Харківської області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, суб'єкта підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною - скасувати.

В задоволені позовних вимог Красноградської
міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 та суб'єкта підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_3 про визнання недійсними господарських зобов'язань у вигляді
договорів НОМЕР_1 від 14 квітня 2005 року, НОМЕР_2 від 05 січня 2006 року,
НОМЕР_3 від 07 січня 2006 року та стягнення на користь держави вартість
отриманого по договорам у загальній сумі 6.201.097 грн. - відмовити.

Постанова
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного
Суду України протягом одного місяця.

Головуючий
суддя:
Мельнікова Л.В.

Судді: Подобайло
З.Г.

Сіренко О.І..

Повний
текст постанови виготовлений 17 вересня
2007 року.