Справа № 22-а-925/07
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2007-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22-а- 92507 Головуючий 1
інстанції:Наумова С.М.
Категорія : стягнення коштів Доповідач: Подобайло З.Г.
Постанова

Іменем України

12 липня 2007 року

м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Сіренко О.І .

Суддів - Подобайло З.Г., Мельнікової Л.В.

за
участю секретаря судового засідання - Спесивцевої О.В.

та
осіб, які беруть участь у справі:

представник позивача -
ОСОБА_1
представник
відповідача
-Фівкін П.М., Бацовська І.П.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини
А1361 Міністерства оборони України на постанову Дзержинського районного суду м.
Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_2 року по справі НОМЕР_1

за позовом
ОСОБА_1

до Військової
частини А1361 Міністерства оборони України

про визнання
незаконною бездіяльності командування військової частини, яка полягає у
невиплаті заборгованості по грошовій компенсації замість речового майна, та про
стягнення з військової частини А 1361- 2735,60 грн. на відшкодування шкоди,
завданої вказаною бездіяльністю

встановила :

Позивач,
ОСОБА_1 звернувся у
ІНФОРМАЦІЯ_1року з адміністративним позовом до військової частини А 1361
Міністерства оборони України про визнання незаконною бездіяльності командування
військової частини, яка полягає у невиплаті заборгованості по грошовій
компенсації замість речового майна та про стягнення з відповідача 2735 грн. 60
коп. на відшкодування шкоди, завданої вказаною бездіяльністю, судові витрати
стягнути з відповідача.

Постановою Дзержинського районного суду м.
Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_2 року по справі НОМЕР_1 за позовом ОСОБА_1 до
Військової частини А1361 Міністерства оборони України про визнання незаконною
бездіяльності командування військової частини, яка полягає у невиплаті
заборгованості по грошовій компенсації замість речового майна та про стягнення
з військової частини А 1361- 2735,60 грн. на відшкодування шкоди, завданої
вказаною бездіяльністю позовні вимоги задоволено, а саме : визнано
протиправною бездіяльність командування військової частини А 1361 Міністерства
оборони України, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 заборгованості по грошовій
компенсації замість речового майна; присуджено до стягнення з військової
частини А 1361 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 заборгованість
по грошовій компенсації замість належного до видачі, на день виключення зі
списків особового складу, речового майна, у сумі 2735 грн. 60 коп.; присуджено
до стягнення з військової частини А 1361 Міністерства оборони України на
користь позивача держмито у розмірі 8 гривень 50 копійок.

На зазначену постанову Військова частина А
1361 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її такою, що прийнята внаслідок
неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи,
недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції
вважає встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, що
призвело до неправильного вирішення справи та просить суд скасувати постанову
Дзержинського районного суду м. Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_2 року по справі НОМЕР_1
і прийняти нову постанову суду, якою відмовити в задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 повністю. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на ч.1,2 ст. 99 КАС України, ст.9 Закону України
«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в
редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на
24 січня 2006 року), абз. 2 п. 12 Положення про порядок речового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.04 № 1444 «Про
речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових
формувань у мирний час», ст.. 5 Закону України від 21.09.99 № 1076-ХІУ «Про
господарську діяльність у Збройних Силах України».

Представники Військової частини А 1361 в
судовому засіданні підтримали доводи викладенні в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 проти доводів, викладених
в апеляційній скарзі та наданих представниками скаржника в судовому засіданні
заперечує, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, надаючи усні
пояснення.

Перевіривши доводи апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення представника сторін
, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що згідно витяту з наказу Міністра оборони України (по особовому
складу) від ІНФОРМАЦІЯ_3 рокуНОМЕР_2 та витягу із наказу командира військової
частини А 1121 від ІНФОРМАЦІЯ_4 року НОМЕР_3 ОСОБА_1- начальник 22 військово -
картографічної частини, проходив військову службу у військовій частині А 1121,
правонаступником вказаної частини є в/ч
« 1361», у військовому званні полковник
і наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від ІНФОРМАЦІЯ_3
р.НОМЕР_2був звільнений з військової служби у запас з правом носіння військової
форми одягу та з ІНФОРМАЦІЯ_4року виключений зі списків особового складу
частини.

Згідно довідки № б/н без дати , яка видана
військовою частиною А 1362 , на день виключення позивача зі списків особового
складу частини сума грошової компенсації замість належного до видачі йому
речового майна складала 2735,60 грн. На момент виключення ОСОБА_1 зі списків
особового складу відповідач не видав речове майна або грошову компенсацію
замість , на теперішній час не мас можливості у добровільному порядку виплатити
вказану суму грошової компенсації замість належного до видачі речового майна у
зв'язку з ненадходженням належних коштів за цим призначенням від вищого
довольчого розпорядника коштів.

Задовольняючи позов , суд першої інстанції
виходив з того, що позивач є
військовослужбовцем, звільненим з військової служби у запас з правом носіння
військової форми одягу і відповідно до пункту 27 "Положення про порядок
речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових
формувань у мирний час", затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 28.10.2004р. № 1444, має законне право за своїм бажанням одержати
грошову компенсацію замість речового майна, належного йому на день звільнення,
поновив при цьому пропущений строк для звернення до адміністративного суду з
позовом, визнав пропущений строк поважним, оскільки , він як людина військова у
званні полковника не міг не довіряти командиру військової частини , який на
його звернення просив почекати поки найдуть кошти на ці цілі і обіцяв виплатити
належну йому грошову компенсацію, але з
рештою часу командири помінялись і позивач нічого не отримав, був змушений
звернутися до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції обґрунтував свій
висновок посилаючись на ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яким передбачено
одержання військовослужбовцями за
рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки
або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них, на п. 27 "Положення про порядок речового
забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у
мирний час", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
28.10.2004р. № 1444, згідно якої військовослужбовці, звільнені у запас з правом
носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати грошову компенсацію
за речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, за цінами на день
підписання наказу про звільнення.

Проте, колегія суддів з такими висновками
суду першої інстанції повністю погодитися не може.

Відповідно до вимог п.2 ст. 9 Закону України
„ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
від 20 грудня 1991 року ( з подальшими змінами та доповненнями) була
передбачена грошова компенсація за речове майно.

Але, дійсно дія вказаної норми була
призупинена Законом України „ Про деякі заходи по економії бюджетних коштів"
від 17 лютого 2000 року, який набрав чинності з 11 березня 2000 року, про що
також зазначав позивач і тому суд першої
інстанції правомірно стягнув на користь позивача заборгованість у розмірі
338,16 грн. ( довідка а.с. 7), яка утворилась до 11 березня 2000 року до
призупинення дії Закону України „ Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" .

Частина суми в розмірі 2397,53 грн. , по якій
позовні вимоги задоволено утворилася після березня 2000 року, тобто коли дію
норми закону було зупинено, це випливає з довідки речової служби відповідача, а
тому в ця сума неправомірно присуджена до стягнення судом першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що зупинений закон не
має бути застосований, він не діє, тому виходячи з наведеного, колегія суддів, вважає, що суд
першої інстанції в цій частині прийняв постанову з порушенням норм
матеріального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції стосовно частини суми в розмірі 338,16 грн. по якій позовні
вимоги задоволені, оскільки позивач в
цій частині має законне право за своїм бажанням одержати грошову компенсацію
замість речового майна, належного йому на день звільнення в цій частині, в цій
частині судом першої інстанції обставини справи встановлені правильно та докази
досліджені вірно.

Відповідно до ч.3 ст.198 Кодексу
адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги
на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право
скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до ч.4 ст.202 Кодексу
адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови або
ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом
першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.205 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду
апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої
інстанції або прийняти нову постанову,
якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи зазначені положення Кодексу
адміністративного судочинства України та встановлене колегією суддів, порушення
судом першої інстанції норм матеріального права, судова колегія вважає за
необхідне скасувати постанову суду частково.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ч. 3 ст.
198, ч. 4 ст.202, ч.2 ст.205, ст. 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу Військової частини А1361 Міністерства оборони України на
постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_2 року по
справі НОМЕР_1- задовольнити частково.

Постанову Дзержинського районного суду м.
Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_2 року по справі НОМЕР_1 скасувати в частині стягнення з
Військової частини А1361 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1
заборгованості по грошовій компенсації замість належного до видачі, на день
виключення зі списків особового складу, речового майна у сумі 2397 , 53 грн..

В іншій частині постанову Дзержинського
районного суду м. Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_2 року по справі НОМЕР_1 залишити без
змін.

Постанова набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст буде виготовлено та підписано 17
липня 2007 року.

Головуючий Сіренко О.І.

Судді
Подобайло З.Г.

Мельникова Л.В.

ЗГІДНО З
ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного
суду
Подобайло З.Г.