Справа № 2«а»-2/07
Суддя: ШАРУНОВИЧ В.В.
Дата ухвалення: 2007-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2 «а» -2/ 07
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2007 року Ковельський
міськрайонний суд

Волинської
області

в складі:
головуючого - судді Шаруновича
В.В.,

при секретарі Спасюк
К.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2.,

представників Товкача
С.В.,

Куц
І.О., Ковальової
Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Ковелі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1до Ковельської міської ради
Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_2про визнання протиправним і скасування п.З
рішення Ковельської міської ради Волинської області від НОМЕР_1 «Про надання
земельних ділянок підприємствам, організаціям та підприємцям», -

встановив:

Позивач
ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до відповідача Ковельської міської ради з
вищезазначеним позовом яким просить скасувати п.З оскаржуваного рішення про
затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації
земельної ділянки та надання ОСОБА_2. в тимчасове користування на умовах оренди
терміном на один рік земельної ділянки площею 580 м.кв. по АДРЕСА_1для обслуговування власних приміщень
гаражів.

В обгрунтування
своїх вимог позивач зазначив, що 15.12.2005
р. відповідачем прийнято оскаржуване ним рішення всупереч вимог ст.ст. 123, 124 ЗК України,
тоб-то без належно розробленого і затвердженого проекту відведення та надано
спірну земельну ділянку гр-ну ОСОБА_2., що вплинуло на реалізацію його законних
прав та інтересів, так як міською радою йому передано адміністративне
приміщення ВДСО під житловий будинок та надано для його обслуговування земельну
ділянку площею 391 м.кв., а
в наявності є 362, 8 м.кв., а
тому різниця площі яка йому не додана припадає на землю яка надана ОСОБА_2.

Крім того
оспорюваним рішенням відповідачем порушено його права, як особи, що самовільно
збудувала розташований на вказаній земельній ділянці гараж та вбиральню.

Ухвалою
Ковельського міськрайонного суду від 25.12.2006
р. залучено ОСОБА_2в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні відповідача.

У судовому
засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених в
позовній заяві додатково пояснивши, що земельна ділянка ОСОБА_2. надана
без належно розробленого
проекту відведення, без встановлення меж і цільового

призначення, частина якої ( 64 м. кв.) до
прийняття оскаржуваного рішення була землями загального користування.

Представник
відповідача, в судовому засіданні позову не визнала пояснивши, що при наданні
спірної земельної ділянки, будь -
яких порушень законодавства не було (
порушено) допущено, оскільки при переході права власності на споруди
переходить право користування і земельною ділянкою, та просить в позові
відмовити.

Третя особа,
ОСОБА_2., позову не визнав та пояснив суду, що на законних підставах придбав
гаражі по АДРЕСА_1в м. Ковель, і відповідно до нього перейшло право на земельну
ділянку на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення тоб-то на 516 м. кв., а тому проект
відведення не повинен був розроблятись.

Стосовно наданий
йому 64 кв. м.
земельної ділянки, надання якої оспорює позивач, зазначив, що , дана земельна
ділянка межує з його ділянкою під гаражами, відноситься до земель запасу,
окремо бути виділена не може, а може бути виділена йому, ( що стверджується
матеріалами інвентаризації) в єдиному масиві площею 580 м. кв. Крім того
зазначив, що земельна ділянка виділена позивачу і йому розділені проїздом, не
межують між собою і відповідно не можуть відноситись до землеволодіння
позивача, а тому в задоволенні позову просить відмовити.

Суд, заслухавши
показання сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами
докази, прийшов до наступного.

Судом
встановлено, що підтверджується наявними у справі доказами, і не заперечується
сторонами, що позивачу ОСОБА_1. рішенням виконкому Ковельської міської ради НОМЕР_2р. було передано
адміністративне приміщення відділу державної служби охорони ( надалі ВДСО) при
Ковельському міськрайвідділі управління міністерства внутрішніх справ України у
Волинській області, що знаходиться по АДРЕСА_1в м. Ковель. Цим же рішенням,
вилучено з землекористування ВДСО земельну ділянку площею 391 м. кв. і надано
її позивачу для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, межі даної
земельної ділянки в натурі не винесені.

Не заперечується
також сторонами і той факт, що ОСОБА_2. згідно договору купівлі продажу
укладеного 29.12.2004 р.
придбав у ВДСО при УМВС України у Волинській області гаражі Б-1 площею 88, 3 кв.м. по
АДРЕСА_1в м. Ковель і придбані споруди розміщені на земельній ділянці площею 516 м.кв., яка
перебувала в постійному користуванні ВДВС згідно державного акту на право
постійного користування, виданого 21.09.2004
р.

Державний акт на
право постійного користування земельною ділянкою виданий на підставі рішення Ковельської
міської ради від НОМЕР_3,
цільове призначення земельної ділянки -
для обслуговування власних приміщень.

Не оспорюється
також і те, що спірна земельна ділянка не межує з земельною ділянкою наданою
позивачу і вони розділені проїздом, третій особі, оспорюваним рішенням надано
земельну ділянку в оренду терміном на один рік, із затвердженням технічної
документації, для обслуговування власних приміщень гаражів площею 580 м.кв. і
виготовленням оспорюваної технічної документації із землеустрою

Згідно ст. 120
ч.1 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі
цивільно -правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Згідно ст. 377 ЦК України, до
особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право
власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах встановлених договором . Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, наданій в користування, то у разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони
розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

За таких
обставин, суд приходить до висновку, що у ОСОБА_2. виникло право на земельну
ділянку надану йому відповідачем, оскільки до нього на законних підставах
перейшло право власності на гаражі і
в договорі купівлі-продажу останніх розмір

земельної ділянки не визначений , а тому суд
вважає правомірним надання відповідачем спірної земельної ділянки яка необхідна
для обслуговування гаражів.

При цього суд
виходить з того, що у попереднього власника гаражів, цільове призначення
земельної ділянки, згідно державного акту на право постійного користування
земельною ділянкою від 21.09.2004
p., зазначено
- для
обслуговування власних приміщень, яке залишилось і у нового власника гаражів
згідно оскаржуваного рішення. Отже цільове призначення спірної земельної
ділянки не змінилось, а тому слід керуватись вищезазначеними нормами закону, а
не ст.ст. 123, 124 ЗК України, на які посилається позивач, оскільки аналіз всіх
вищезазначених норм дає можливість зробити висновок, що ст.ст. 123 та 124 не
слід застосовувати надані правовідносини, так як оскаржувані правовідносини
регулюються безпосередньо ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України і
додаткового регулювання іншими нормами не потребують, а тому суд вважає, що
відсутні будь-які підстави для скасування оспорюваного рішення в частині затвердження
технічної документації із землеустрою спірної земельної ділянки.

Тим більше, як
зазначив і сам позивач, технічна документація із землеустрою щодо
інвентаризації земельної ділянки Узнані І.Х. не являється проектом відведення , а тому не несе
такого навантаження як проект відведення.

Як вбачається з
матеріалів справи та пояснень представника відповідача, Ковельська міська рада,
зважаючи на наявність поряд з земельною ділянкою яка перебувала у користуванні
ВДСО для обслуговування власних приміщень, 64 кв.м. землі не наданих у власність чи користування, на
підставі ст.377 ЦК України вправі була надати земельну ділянку даної площі для
обслуговування приміщень, споруд.

Як вбачається з
матеріалів справи та пояснень позивача йому для обслуговування житлового будинку
надано 391 м. кв.
земельної ділянки а згідно технічного паспорту на його житловий будинок
загальна площа земельної ділянки складає 900
м.кв., за яку він облікований в Ковельській ДІЛ як користувач земельної
ділянки площею 0, 0930 га, а
отже наявною є різниця 28,
125 м. кв., яка на
його думку припадає на надану ОСОБА_2. спірну земельну ділянку.

Однак суд не
погоджується з таким твердженням позивача, оскільки позивачем не доведено і не
представлено жодних доказів, і судом таких не знайдено, що в його користуванні
знаходиться земельна ділянка меншої площі між надано, тоб-то менше 391 м.кв. При цьому
суд також не бере до уваги твердження позивача про необхідність погодження меж
земельної ділянки яка надається оспорюваним рішенням, оскільки як спірна так і
земельна ділянка надана позивачу не межують одна з одною, а розділені проїздом.

Посилання
позивача на те, що при прийнятті оспорюваного рішення порушено його право як
особи, що самовільно збудувала на спірній земельній ділянці гараж та вбиральню
не можуть прийматись до уваги, оскільки згідно ч.2 ст. 372 ЦК України,
особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього, а отже це питання не може бути предметом
спору і розгляду даного позову, оскільки позивачем не представлено доказів
належності йому будь - якого
нерухомого майна, на оспорюваній земельній ділянці, а намір в майбутньому
вчинити будь - які дії
не може бути предметом судового розгляду. Тим більше, що як вбачається з ухвали
Ковельського міськрайонного суду від 18.12.2006 p., якою
позовну заяву Демчука Л.С. про визнання права власності на самочинне
будівництво залишено без розгляду, позивач сам звернувся до суду про залишення
заяви без розгляду, а отже відповідач не мав обов'язку як раніше, до
вищезазначеної ухвали, так і після, очікувати дійсних намірів позивача, тим
більше, як повідомив сам позивач, після самочинного будівництва, яке він
здійснив пройшов значний час.

З матеріалів
справи вбачається і не заперечується сторонами, що рішення яке оспорюється в
частині надання землі в оренду ОСОБА_2. виконано не було і з ним договір

оренди не укладався, а зважаючи, що рішення прийнято 15.12.2005 р. то на момент
розгляду справи воно втратило чинність, а отже відсутній предмет спору.

Зважаючи на вищенаведене
суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем
будь-яких прав та інтересів позивача не порушено, а тому в позові слід
відмовити.

Керуючись ст.71,
86, 159,161,163 КАС
України, ст. 120 Земельного
Кодексу України, ст.ст. 376,
377 ЦК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові
ОСОБА_1до Ковельської міської ради, третя особа ОСОБА_2, про визнання
протиправним і скасування п.З рішення Ковельської міської ради від НОМЕР_1«Про надання
земельних ділянок підприємством, організаціям та підприємцям» про затвердження
технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки та
надання ОСОБА_2. в тимчасове користування на умовах оренди терміном на один рік
земельної ділянки площею 580 м.кв. по АДРЕСА_1- відмовити.

Постанова може
бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня її
проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20
днів апеляційної скарги, або в порядку ч.5 ст. 186 КАС України.