Справа № 22а-588/07
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2007-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №
Головуючий суддя у 1-ій категорія стат.обліку - 14
інстанції - Брегей Р.І.
УХВАЛА

Іменем України

«06» серпня 2007 року
місто
Дніпропетровськ

Колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого: Сафронової С.В. (доповідача)

суддів: Поплавського В.Ю.

Уханенко С.А.

при
секретарі

судового
засідання: Портненко
Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Компаніївського
районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2007 року

у адміністративній справі № 2а-20/07 за позовом ОСОБА_1 до АФ «Лісова», ДП «Кіровоградський
науково-дослідний проектний інститут землеустрою», Компанійської районної
державної адміністрації Кіровоградської області та третім особам на стороні
відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 та відділу земельних ресурсів Компаніївської
районної державної адміністрації «про визнання недійсним незареєстрованного в
книзі Державного земельного кадастру державного акта про право приватної
власності на землю та визнання дійсним і зобов'язання видати зареєстрований в
книзі Державного земельного кадастру державний акт про право приватної
власності на землю», -

в с т а н о в и л а:

В березні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до Агрофірми „Лісова”, ДП «Кіровоградський науково-дослідний проектний інститут
землеустрою» та Компанійської районної державної адміністрації Кіровоградської
області, в якому просив визнати недійсним незареєстрованний в книзі Державного
земельного кадастру державний акт на право приватної власності на землю від
27.03.2002 р., виданий на його ім'я за НОМЕР_1, кадастровий номер земельної
ділянки НОМЕР_2 та зобов'язати Компанійську
районну державну адміністрацію Кіровоградської області видати йому
зареєстрований в книзі Державного земельного кадастру державний акт на право
приватної власності на землю від 27.02.2002 р., з реєстраційним НОМЕР_3, серії
НОМЕР_4 та зазначенням про знаходження земельної ділянки площею 6,2 га
Лозуватська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_5.

При розгляді справи, судом першої інстанції до участі у
справі в якості третіх осіб на стороні відповідача були залучені відділ
земельних ресурсів Компаніївської районної державної адміністрації та ОСОБА_3,
яка була замінена ухвалою суду на ОСОБА_3. та ОСОБА_2. Крім того, при розгляді
справи судом першої інстанції у справу
вступив прокурор з метою здійснення представництво інтересів позивача.

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської
області від 14 березня 2007 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до АФ
«Лісова», ДП «Кіровоградський науково-дослідний проектний інститут
землеустрою», Компанійської районної державної адміністрації Кіровоградської
області та третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_2., ОСОБА_3. та відділу
земельних ресурсів Компаніївської районної державної адміністрації закрито, у
зв'язку з тим, що справу не належить
розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням,
позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване
судові рішення, посилаючись на
неправильне застосування норм матеріального права, і просить направити справу
на новий розгляд іншому судді, оскільки не довіряє тим суддям, якими вже його
справа розглядалася.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія
суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що
дану справу необхідно розглядати в іншому провадженні, оскільки із позовних
вимог вбачається спір про право на земельну ділянку, тобто спір між власниками
сертифікатів, який вирішується в порядку цивільного судочинства, а вирішення
питання щодо добровільної відмови від права власності на земельну ділянку
взагалі не належить до компетенції суду. Крім того, за висновками суду першої
інстанції, видача Компанійською районною державною адміністрацією державних актів на право приватної власності
на землю не свідчить про наявність у останнього права вирішувати питання щодо
встановлення місця знаходження земельних ділянок, оскільки це право мають лише
збори співвласників сертифікатів на право на земельну частку (пай), а
адміністрація, видавши акт, лише затверджує рішення зборів.

Проте з
такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 3 КАС України справою
адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду публічно-правовий спір,
у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган
місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт,
який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Оскільки відповідачем за позовом є органи державної влади: Компанійська
районна державна адміністрація Кіровоградської області, третьою особам на
стороні відповідача відділ земельних ресурсів Компаніївської районної державної
адміністрації і ставиться питання про визнання
недійсним незареєстрованного в книзі Державного земельного кадастру державного
акта про право приватної власності на землю та визнання дійсним і зобов'язання
видати зареєстрований в книзі Державного земельного кадастру державний акт про
право приватної власності на землю, то дана справа є
адміністративною.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства, завданням адміністративного судочинства є захист
прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних сіб у сфері публічно-правових відносин від порушень
з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Частина 2 цієї статті встановлює, що до
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок
судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАСУкраїни
компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Отже, необхідною та єдиною озна­кою суб'єкта владних
повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому
ці функції повинні здійснюватись суб'єк­том саме у тих правовідносинах, у яких
виник спір.

Таким чином, розглядуваний спір відповідає вищенаведеному
нормативному визначенню адміністративної справи і є публічно-правовим, оскільки
виник з публічно-правових відносин за участю суб'єкта владних повноважень, а
саме органу державної влади, що реалізовував у цих відносинах надані йому
чинним законодавством владні управлінські функції щодо оформлення державного
акту на право власності на землю.

До такого висновку приходив суд першої інстанції
13.03.2006 р. при розгляді позову ОСОБА_1 в порядку цивільного провадження
(а.с.286)

Про те, що спір по даній справи виник саме між позивачем
та суб'єктом владних повноважень, а не з іншими власниками земельних ділянок, отриманих
на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай), свідчать обставини по справі в їх
сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, як член
колишнього КДСП „Мрія” Лозуватської сільради Компаніївського району
Кіровоградської області отримав сертифікат на право на земельну частку рай
серії НОМЕР_6, який був зареєстрований 15.06.2000 р. в книзі реєстрації
сертифікатів на право на земельну частку.

Відповідно до ст.25 Земельного кодексу України, при приватизації земель
державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та
організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ
та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури,
охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також
пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю), і
вказаним особам гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену
в натурі (на місцевості). При цьому, землі у приватну власність передаються
безоплатно, а рішення про приватизацію земель державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи
виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх
повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений
статтею 118 Земельного кодексу України. У ч.6 цієї статті встановлено, що
громадяни, зацікавлені в отриманні безоплатно у власність земельної ділянки із
земель державної або комунальної власності для ведення фермерського
господарства, особистого селянського господарства, будівництва й обслуговування
житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а
також для ведення індивідуального дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до
відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У заяві зазначаються розмір ділянки та мета її використання.

При виготовленні технічної документації зі складання, видачі та реєстрації
державного акта права власності на землю проводиться комплекс
топографо-геодезичних робіт з прив'язкою меж ділянок до єдиної геодезичної
мережі та заповнення бланків державних актів. Ця робота вимагає певних затрат,
які повинні відшкодовуватися за рахунок місцевих бюджетів. Однак, у зв'язку з
обмеженістю фінансування останніх, виконання вказаних робіт здійснюється за
кошти громадян на підставі укладеного договору, де визначені термін та вартість
таких робіт. Сума оплати залежить від розміру, місця розташування ділянки та
обсягу геодезичних робіт.

Розробляють технічну документацію зі складання державних актів права
власності на землю державні та інші землевпорядні органи, які мають на це
відповідний дозвіл, а вартість зазначених робіт обумовлюється, укладеним між
громадянином і виконавцем робіт, на підставі кошторису.

25.06.2001 р. між Кіровоградським інститутом землеустрою
та ТОВ АФ „Лісова” був укладений договір НОМЕР_7 про виконання робіт по
землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельні
ділянки власникам земельних часток (паїв) членам колишнього КДСП „Мрія” Лозуватської
сільради Компаніївського району Кіровоградської області. На підставі
зазначеного договору інститут землеустрою виконував роботи з виготовлення
державних актів на право приватної власності на землю власникам земельних
часток (паїв) колишнього КДСП „Мрія”, в тому числі і позивачу, хоча з ним
особисто ніякі договори не укладалися.

Відповідно до письмових заперечень ДП «Кіровоградський
науково-дослідний проектний інститут землеустрою» (а.с.36), замовленні ТОВ АФ
„Лісова” роботи по вищезгаданому договору виконувалися з врахуванням рішення
про розподіл земельних ділянок, прийнятого на загальних зборах членів
колишнього КДСП „Мрія” - протокол № 1 від 18.03.2001 р. (а.с.39), розпорядження
голови Компаніївської районної державної адміністрації НОМЕР_8 від 22.03.2003
р. (а.с.40) та рішення Лозуватської сільської ради НОМЕР_9 від 27.02.2001 р.
(а.с.46).

При цьому, згідно вищезазначених рішень (а.с.39,40,46)
ТОВ АФ „Лісова” не уповноважувалася на виконання будь-яких дії в інтересах
членів колишнього КДСП „Мрія” та укладення договорів на виготовлення державних
актів, а земельні частки (паї) із земель колективної власності колишнього КДСП
„Мрія” на підставі розпорядження НОМЕР_8 від 22.03.2002 р. в натурі були
передані по Акту від 25.03.2002 р. (а.с.52).

Згідно ст.86 КАС України, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному,
повному та об'єктивному дослідженні; суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність
і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Проте, суд першої інстанції не дав оцінку наданому до матеріалів справи списку
власників сертифікатів (а.с.53), в якому за твердженням позивача стоїть не його
підпис та який не містить в собі підпису начальника відділу земельних ресурсів
Команіївського району Капінос О.В., яким було складено Акт про передачу та
прийом земельних часток від 25.03.2002 р. та присутнього при цьому представника
інституту Коваленко Г.,

Слід зазначити, що судом першої інстанції під час
розгляду справи не досліджено обставини,
щодо правових підстав замовлення ТОВ АФ „Лісова” до Кіровоградського
інституту землеустрою на виконання робіт по землеустрою і складання документів,
що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1 і іншим членам колишнього КДСП
„Мрія”. Також як не витребувано та не досліджено схему поділу земель на
земельні частки (паї), яка буда затверджена на зборах власників сертифікатів
від 28.03.2002 р. та інформацію про порядок визначення місце розташування
земельних ділянок громадян, яка розглядалася на цих зборах (а.с.33)

Земельним кодексом України, який
регулює земельні відносини в Україні, встановлено, що право власності на землю
виникає після одержання документа, що посвідчує це право (ст. 22 Земельного
кодексу України). Право власності на землю посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими радами. Зазначені дії
міської ради не обмежуються лише затвердженням
рішення зборів та формальною видачею державного акту, бо діючим законодавством саме ці органи
покладені обов'язки по регулюванню та контролю в сфері земельних відносин.

Слід зазначити і те, що судом першої інстанції під час
розгляду справи не дано належної оцінки відомостям Компанївського відділу
Кіровоградсько регіональної філії центру Державного земельного реєстру,
відповідно до яких за ОСОБА_1
зареєстровано державний акт на право приватної власності на землю від
27.02.2002 р., з реєстраційним НОМЕР_3, серії НОМЕР_4 та зазначенням про
знаходження земельної ділянки площею 6,2 га Лозуватська сільська рада,
кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_5., а за ОСОБА_3 під НОМЕР_10
зареєстровано державний акт на право приватної власності на землю від
27.03.2002 р., виданий на його ім'я за НОМЕР_11, кадастровий номер земельної
ділянки НОМЕР_2. державний акт на право
приватної власності на землю від 27.03.2002 р., виданий на його ім'я за
НОМЕР_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, а виданий на ім'я
ОСОБА_1 державний акт на право приватної
власності на землю від 27.03.2002 р., виданий на його ім'я за НОМЕР_1 (а.с.17)
взагалі не зареєстрований в Державному земельному кадастру.

Відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 1993 р. N 15 „Про порядок ведення державного
земельного кадастру” всі дані реєстрації права власності, права користування
землею та договорів на оренду землі, обліку кількості та якості земель,
бонітування грунтів, зонування територій населених пунктів, економічної та
грошової оцінки земель містяться в Державному земельному кадастрі, який ведеться за єдиною для України системою на
базі нормативних документів, затверджуваних Держкомземом. До Державного
земельного кадастру щорічно вносяться відомості про зміни, що відбулися у
складі земель, які знаходяться у власності або користуванні, в тому числі на
умовах оренди, шляхом подачі звітів.

Проте, будь-які відомості до Державного земельному кадастрі в період з 2002 р. - 2007 р. щодо
розташування належної йому на праві власності земельної ділянки з смт
Компанівка на с.Лозуватка не вносилися.

Суд першої інстанції також не дав оцінки тому, що факт
отримання позивачем державного акту на право власності на землю НОМЕР_12
підтверджується не тільки записами в книзі записів (реєстрації) державних актів
на право власності на землю членам колишнього КДСП „Мрія”, а і договорам оренди
землі від 18.02.2003 р. та від
23.01.2004 р. (а.с.18, 19).

Також судом першої інстанції
належним чином не було досліджено факт списання зіпсованих та повернутих державних
актів на право власності на землю в Кіровоградському філіалі Інституту
землеустрою УААН від 05.08.2002 р.: серії НОМЕР_13 та НОМЕР_14 (а.с.103а-в), та
порядок і підстави видачі позивачу в подальшому державного акту НОМЕР_15 на
земельну ділянку кадастрового НОМЕР_16, який відповідно до записів в Державному
земельному кадастрі була зареєстрована за ОСОБА_3 державний акт НОМЕР_17
(а.с.14).

Відповідно
до ст. 159 КАС України судове рішення повинно
бути законним і обгрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права при
дотриманні норм процессуального права,
на підставі повно і всебічно зясованих обставин по справі, підтверджених тими
доказами, які були
досліджені в судовому засіданні. Цим вимогам закону
вищезазначені судові рішення
не відповідають.

Вищевикладені обставини свідчать про те,
що субєктом владних повноважень при здійсненні підготовки документів та
оформленні на ім'я ОСОБА_1 державного акту на право власності на землю була
допущена помилка, яка привела до порушення прав позивача, який він вимушений
вирішувати в судовому порядку.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала суду першої
інстанції від 14.03.2007 р. у зв'язку з порушенням норм матеріально та
процесуального права підлягає скасуванню, а справа - направ­ленню на новий
розгляд до суду першої інстанції

Керуючись п.6 ч.1 ст.199, ст.205 КАС України, колегія
суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської
області від 14 березня 2007 року -
скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала
суду у повному обсязі буде виготовлена 10 серпня 2007 року

Ухвалу
суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з часу виготовлення повного тексту.

Судді