Справа № 2-а-102/07
Суддя: Карапута Л.В.
Дата ухвалення: 2007-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2007
року м.
Чернігів

Деснянський
районний суд міста Чернігова у складі: головуючого - судді Карапута Л.В., при
секретарі - Товстенко Н.М., з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління внутрішніх справ
України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України
в Чернігівській області про визнання бездіяльності щодо перерахунку пенсії незаконною
та зобов'язання провести перерахунок пенсії,

встановив:

28.12.2006 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про
визнання бездіяльності Управління внутрішніх справ Чернігівської області щодо
перерахунку пенсії незаконною та зобов'язати перерахувати пенсію з 01 січня
2005 року з урахуванням доплат і надбавок пов'язаних з виконанням службових
обов'язків у зоні відчуження Чорнобильської АЕС, які не увійшли в пенсію, а
саме 50% надбавки за особливі умови служби - 65 грн. 00 коп., доплати до
посадового окладу - 103 грн. 00 коп., доплати за роботу в нічний час - 24 грн.
55 коп., доплати за особливо шкідливі умови праці - 31 грн. 90 коп., премію
ЧАЕС - 144 грн. 44 коп..

Судом до участі в справі в якості співвідповідача притягнуто Головне управління
Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

У судовому засіданні позивач позов підтримав і наполягав на їх задоволенні.
Він пояснив, що УМВС України в Чернігівській області відмовило в проведенні
перерахунку пенсії з 01.01.2005 року з врахуванням додаткових видів грошового
забезпечення, які не були включені до грошового забезпечення за останньою
штатною посадою.

Представник відповідача УМВС України в Чернігівській області позов не
визнав і просив відмовити в задоволенні з підстав пропуску строку звернення до
суду, підстав для поновлення не має.

Представник співвідповідача Головного управління
Пенсійного фонду України в Чернігівській області позов не визнав і просив
відмовити в задоволенні.

Заслухавши
пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач проходив
службу в органах внутрішніх справ України. Наказом Командуючого внутрішніми
військами Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.1999 року НОМЕР_1
ОСОБА_1 був звільнений з військової служби за станом здоров'я.

Відповідно до
п.п. 2.2 Інструкції про організацію роботи з пенсійного забезпечення
військовослужбовців військ внутрішньої і конвойної охорони та осіб
начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ України і членів
їхніх сімей, затвердженої Наказом МВС України від 30.10.1992 року № 611 ( далі
по тексту - Інструкція ), яка діяла на момент звільнення позивача зі служби,
передбачено, що пенсійні відділи УМВС призначають пенсії на підставі поданих до
них підрозділами роботи з персоналом військових частин документів, зокрема на
підставі грошових атестатів. Доплати та надбавки за роботу в зоні відчуження в
наданому військовою частиною А-3041 грошовому атестаті ОСОБА_1, який ним
власноручно підписано, що свідчить про правильність записів в ньому. Даний
грошовий атестат позивачем не оспорювався. Таким чином пенсійний відділ УМВС
України в Чернігівській області при звільненні позивача 30.12.1999 року
призначив пенсію виходячи з даних, які містились в документах, наданих
позивачем до пенсійного відділу.

Відповідно до
Закону України „Про внесення змін до ст. 43 Закону України „Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького І рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб", позивачу проведено перерахунок
раніше призначеної пенсії з урахуванням 100% надбавки, надбавки за безперервну
службу та премії. При перерахунку пенсії відповідно до даного Закону
враховувалися щомісячні надбавки, які носять загальний характер.

Разом з тим,
посилання позивача на те що він отримував під час проходження служби доплати,
пов'язані з виконанням службових обов'язків у зоні відчуження Чорнобильської
АЕС, встановлених постановою Кабінету Міністрів України „Про доплати і
компенсації особам, які працюють в зоні безумовного ( обов'язкового )
відселення після повного відселення жителів" від 07.02.2000 року судом не
приймаються до уваги, оскільки дана постанова була введена в дію після
звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ і позивач вказані доплати
під час служби не отримував.

Крім того,
згідно даної постанови доплати за роботу в зоні відчуження виплачуються
пропорційно відпрацьованому часу. Як вбачається з довідки військової частини
від 09.11.2006 року позивач не працював в зоні відчуження щомісячно, зокрема в
1999 році ОСОБА_1 працював два місяці, що свідчить про неможливість отримання
доплати за роботу в зоні відчуження щомісячно.

Відповідно до ст. 43 Закону України „Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ", пенсії особам начальницького і рядового складу ОВС
обчислювались з розміру грошового забезпечення. Закон не встановлює порядок
обчислення пенсій та не містить норму про обчислення їх розміру виходячи лише з
грошового забезпечення отриманого за останній місяць служби перед звільненням
на пенсію.

Відповідно до ст.
248-5 ЦПК України в редакції 1963 року, який діяв на час проходження служби
та звільнення позивача зі служби, скаргу на рішення, дії або бездіяльність
органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб може бути подано до суду у двомісячний строк, обчислюваний з дня
коли особі стало відомо або їй повинно було стати відомо про порушення її прав,
свобод чи законних інтересів. Пропущений строк може бути поновлено судом, якщо
буде встановлено, що його пропущено з поважних причин.

Про порушення своїх прав ОСОБА_1
знав протягом 2000 - 2006 років, під час звільнення в грудні 1999 року,
отримання пенсії з січня 2000 року та відмови в перерахунку пенсії відповідачем
в січні 2005 року, однак з вимогою до суду звернувся 28.12.2006 року,
пропустивши двохмісячний строк, передбачений ст. 248-5 ЦПК України в редакції
1963 року. Будь-яких поважних причин пропуску зазначеного строку позивач в судовому
засіданні не навів, а тому суд не знаходить підстав для його поновлення.

Відповідно до ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

За викладених обставин заявлені позивачем вимоги про визнання бездіяльності
Управління внутрішніх справ Чернігівської області щодо перерахунку пенсії
незаконною та зобов'язання перерахувати пенсію з 01 січня 2005 року з
урахуванням доплат і надбавок пов'язаних з виконанням службових обов'язків у
зоні відчуження Чорнобильської АЕС не підлягають задоволенню.

Керуючись
ст.ст. 2, 7, 17 - 20, 99, 100, 158 - 163, 186 КАС України, Закону України „Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", суд

постановив:

в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Заява про апеляційне
оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення постанови. Апеляційна
скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.