Справа № 22-а-354/07
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2007-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

інст.Миронюк М.Г. Ковельський міськрайсуд Волинської
обл.№2а-6/07 Доповідач: Кушнерик М.П.Рядок статзвіту №38 Справа №22а-354/07
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2007р.
колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі: головуючого - судді: КУШНЕРИКА
М.П.

суддів: ШАВЕЛЯ Р.М.,
ОЛЕНДЕРА І.Я.

при секретарі: ГІДЕЙ
К.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Львові справу за апеляційними скаргами Державного
казначейства України та Волинської митниці ДМС України на постанову
Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2007р. у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Волинської
митниці ДМС України та Державного казначейства України про визнання
протиправними дій та повернення
заяйво сплачених коштів,-

встановила:

Постановою Ковельського
міськрайонного суду Волинської області від 06.03.2007р. частково задоволено позов ОСОБА_1. до Волинської митниці
ДМС України та Державного казначейства України про визнання протиправними дій та повернення
заяйво сплачених коштів, а саме визнано дії Волинської митниці ДМС України в частині затримання автомобіля «DАЕWOО LАNОS», р/н НОМЕР_1 та стягнення з
ОСОБА_1. грошових коштів
за зберігання автомобіля неправомірними та визначено відшкодування сплачених
коштів ОСОБА_1. через незаконні
дії Волинської митниці у сумі 8062,83 грн., яке слід провести за рахунок коштів Державного бюджету України
шляхом списання суми з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в
безспірному порядку.

Постанова мотивована тим, що підстав
затримання автомобіля «DАЕWOО LАNОS», р/н НОМЕР_1 у працівників Волинської митниці
не було, і вимога про сплату ОСОБА_1. витрат за зберігання цього автомобіля на підставі п.10 Постанови Кабінету Міністрів
України №65 від 27.01.1997 р. «Про ставки митних зборів» є неправомірною.

Волинська митниця ДМС України та
Державне казначейство України оскаржили дану постанову з підстав неправильного застосуванням норм
матеріального права, неповного з'ясування обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи,
що призвело до неправильного вирішення спору.

Так, Волинська митниця
ДМС України вважає, що автомобіль «DАЕWOО LАNОS», р/н НОМЕР_1 затриманий та вилучений працівниками
митниці, згідно протоколу, правомірно, так як являється речовим доказом у
справі про порушення ОСОБА_1. митних правил і використовувався для переміщення безпосередніх предметів порушення
митних правил (оптичних прицілів, біноклів, приладів нічного бачення, пластин кріплення
прицілів, лазерних цілеуказчиків).

Згідно рішення суду,
ОСОБА_1. визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 340 МК
України, санкція якої передбачає накладення стягнення у вигляді штрафу або конфіскації товарів та
транспортних засобів. За вчинене правопорушення, відносно ОСОБА_1., судом було застосовано
основний вид стягнення - штраф, а тому, вилучені згідно протоколу товари та автомобіль,
підлягають поверненню власнику.

Відповідно до ст. 385 МК
України, витрати у справі про порушення митних правил відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про
накладення стягнення. До витрат у справі про
порушення митних правил, згідно ст. 384 МК України, відносяться витрати за
зберігання товарів та транспортних
засобів. Порядок витрат та розмір сум, що підлягають виплаті, встановлюються законодавством України (п.4 ст. 384).

Судом не враховано, що згідно ст. 168
МК України, крім товарів, вказаних у ст. 166 Кодексу, на складах митного органу можуть
зберігатися товари і транспортні засоби, вилучені відповідно до ст. 377 МК України, тобто товари, що
є безпосередніми предметами порушення митних правил, а також транспортні засоби, що
використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон
України.

П.10 додаток 1 постанови
Кабінету Міністрів України від 27.01.97 № 65 "Про ставки митних зборів" встановлено розмір митного збору за
кожний день зберігання товарів та інших предметів, що підлягають обов'язковій передачі митниці для
зберігання, і зазначені у ст. 86 МК України у таких розмірах: перші
десять календарних днів - 0,1 відсотка загальної вартості товарів та інших
предметів; кожний наступний календарний день
- 0,5 відсотка загальної вартості товарів та інших предметів.

Державне казначейство України
вважає, що судом невірно застосовано бюджетне законодавство в частині
проведення стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України Державним
казначейством України шляхом списання
в безспірному порядку на користь ОСОБА_1. встановленої до відшкодування суми з єдиного
казначейського рахунку Державного бюджету України, оскільки судом не досліджено
обставину щодо наявності звернення ОСОБА_1. до органу Державного казначейства із заявою про
повернення коштів, згідно довідки відповідного державного органу (у даному випадку митниці), а також не
досліджено документи (квитанції, платіжного доручення та ін.), які підтверджували б перерахування
коштів до відповідного бюджету.

П. 1.3 Порядку повернення платникам
помилково та/або надміру сплачених платежів, надходження яких забезпечується
іншими державними органами, здійснюється органами Державного казначейства на підставі заяви платника про повернення,
оригіналу довідки відповідного державного органу,
на який покладено справляння платежу, що повертається, з обов'язковим
зазначенням необхідності повернення
та оригіналу документа (квитанції, платіжного доручення та ін.), який підтверджує перерахування коштів до відповідного
бюджету.

Згідно з п.1.4. зазначеного Порядку повернення
платникам помилково та/або надміру сплачених платежів здійснюється з того бюджету, до якого зараховується у
поточному бюджетному році платіж, який підлягає поверненню. Проте, належні ОСОБА_1. кошти не було
зараховано до держбюджету саме через
Державне казначейство України.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити з
таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що постановою
Ратнівського районного суду від 01.02.2006р.
ОСОБА_1. визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст.340
МК України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. При цьому,
конфіскація товарів та транспортного засобу «DАЕWOО LАNОS», р/н НОМЕР_1, згідно протоколу про порушення митних правил від
23.12.2005р., які були вилучені в ОСОБА_1. на підставі ст. 377 МК України, не застосовувалась, витрати
за зберігання товарів та автомобіля в постанові суду не зазначені.

ст. 340 МК України передбачено
відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів, які підлягають
обов'язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Автомобіль «DАЕWOО LАNОS», р/н НОМЕР_1 обов'язковому
декларуванню при переміщенні через митний
кордон України не підлягав. Обов'язковій декларації підлягали оптичні приціли, біноклі, та інше.

ст. 377 МК України передбачає
порядок вилучення товарів, транспортних засобів та документів. Згідно цієї статті товари, що є
безпосередніми предметами порушення митних правил, товари із спеціально виготовленими сховищами
(тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення
митних правил від митного контролю, транспортні засоби, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів
порушення митних правил через митний кордон України, а також документи,
необхідні для розгляду справи про порушення митних правил, вилучаються.

Згідно ст. 384 МК України передбачено, що витрати у
справі про порушення митних правил складаються
з видатків на інвентаризацію, зберігання, перевезення (пересилання) товарів,
зазначених у п.3 ст. 322 МК
України, а також з інших понесених митним органом витрат на проведення або
розгляд справи.

ст. 385 МК України дійсно передбачено, що такі витрати
відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення стягнення.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, автомобіль та інші предмети були
вилучені, згідно протоколу про порушення митних правил, на підставі ст. 377 МК України.

Постанова КМ України № 65 від
27.01.1997 року "Про ставки митних зборів", яка була підставою нарахування витрат за
зберігання автомобіля на складі - застосована помилково, оскільки ст. 86 МК України (в редакції 1991
р.) та ст. 166 МК України (в редакції 2002 р.) не містять у своєму переліку
транспортних засобів, якими переміщаються.

Крім того, судом першої інстанції
вірно встановлено, що в результаті неправомірних дій Волинської митниці ОСОБА_1. безпідставно сплачено за
зберігання автомобіля протягом 45 днів -8062
грн. 83 коп., чим спричинено йому матеріальну шкоду. Грошові кошти, сплачені за
зберігання його автомобіля,
зараховані до Державного бюджету України, а тому, відповідно до ст. 392 МК
України, повернення грошових коштів
ОСОБА_1. повинно здійснити Державне казначейство України.

За таких обставин судове рішення
першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи
апеляційних скарг дане рішення не спростовують, підстави для скасування постановленого по справі судового
рішення відсутні.

Керуючись ст. 160 ч.3, 198 ч.1 п.1,
200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги Державного
казначейства України та Волинської митниці ДМС України - залишити без
задоволення, а постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області
від 06 березня 2007р. у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДМС України та Державного казначейства України про визнання протиправними
дій та повернення заяйво сплачених коштів, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної
інстанції протягом одного місяця.

Головуючий: М.П.КУШНЕРИК

Судді: Р.М.ШАВЕЛЬ

І.Я.ОЛЕНДЕР