Справа № 22а-194/07
Суддя: Суворов В.О.
Дата ухвалення: 2007-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року лютого місяця 21 дня Судова
колегія судової палати в цивільних

справах апеляційного суду Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Градовського Ю.М.

-
Єрьоміна А.В. при секретарі - Пащенко
Т.П.

за участю: представника Державного комітету України у
справах національностей та міграції - Свінтковського Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду
Одеської області адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Київського районного суду м. Одеси від 3 листопада 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Державного комітету України у справах
національностей та міграції про визнання рішення неправомірним та зобов'язання надати
статус біженця, -

встановила:

1 серпня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Державного комітету України у справах національностей та
міграції про визнання рішення Державного комітету України у справах
національностей та міграції від 26. 06. 2006 року №559 про відмову в наданні
статусу біженця з моменту його прийняття та зобов'язання надати статус біженця
в Україні, вказуючи, що в Афганістані він був членом Народної демократичної
партії Афганістану з 1986 року. А з 1988 по 1992 рік працював у кримінальному
розшуку в м. Кабул на посаді оперативного співробітника у званні майора. Його
батько також був членом Народної демократичної партії Афганістану та служив в
армії і мав звання генерал -майора. В 1992 році після зміни влади почалися
переслідування щодо осіб, які були членами Народної демократично? партії
Афганістану та працювали в державних установах. У квітні 1992 року загинула вся
його сім'я від вибуху після чого він був змушений залишити територію
Афганістану та проживав у м. Пішовар (Пакистан) до 1999 року. У вересні 1999
року позивач був вимушений виїхати з Пакистану, оскільки почалися
переслідування вказаних осіб так як це місто знаходиться неподалік від кордону
з Афганістаном.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
ставиться питання про скасування постанови суду в зв'язку з тим, що вона
постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Справа №
22а-194/07 Категорія
АП: 38

Головуючий у
першій інстанції- Таваркіладзе О.М. Доповідач - Суворов ВО.

Розглянувши матеріали
справи, заслухавши доповідача,
доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 перевіривши
законність постанови суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких
підстав.

Відповідно до ст. ст. 1,9 Закону України „Про
біженців" біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок
цілком обгрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї
громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не
бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього
постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок
зазначених побоювань.

Особи, які з наміром набути статус біженця намагалися незаконно перетнути
або незаконно перетнули державний кордон України, повинні без зволікань
звернутися до відповідного органу міграційної служби через уповноваженого цього
органу чи посадову особу Державної прикордонної служби України або органу
внутрішніх справ із заявами про надання їм статусу біженця, а також надати
посадовим особам Державної прикордонної служби України пояснення про причини
спроби незаконно перетнути або незаконного перетинання державного кордону
України. Якщо у таких осіб відсутні документи, які посвідчують особу, або такі
документи є підробленими чи фальшивими, вони мають повідомити про цю обставину
у заяві про надання статусу біженця, а також викласти причини зазначених
ситуацій. Зазначені особи повинні бути направлені посадовими особами Державної
прикордонної служби України до органу міграційної служби.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
є громадянином Афганістану і проживав в цій країні. У листопаді він
звернувся до управління у справах національностей та міграції Одеської
державної адміністрації з заявою про надання статусу біженця. Рішенням Державного
комітету України у справах національностей та міграції від 26. 06. 2006 року №
599 йому було відмовлено у наданні статусу біженця.

Судова колегія вивчивши справу прийшла до висновку, що
даний висновок був складений обгрунтовано на підставі матеріалів, які були
зібрані відповідно до Закону. Посадова особа правомірно на підставі ст. 10
Закону України „Про біженців" відмовила в наданні статусу біженця позивачу
з тих підстав, що відсутні обгрунтуванні побоювання стати жертвою переслідувань
за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства),
належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Відмовляючи в задоволенні позову судом вірно встановлено,
що переслідувань з боку влади його країни не було так як позивач не звертався
за допомогою до влади країни де він мешкав до прибуття в Україну з метою
захисту від переслідувань.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд
першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198 ч. 1 п. 1, 200, 205 ч. 1 п. 1, 206 КАС України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
постанову Київського районного суду м. Одеси від 3 листопада 2006 року залишити
без змін.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня вступу до законної сили.