Справа № 22а-145/07
Суддя: Фазикош Г.В.
Дата ухвалення: 2007-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

«06» лютого 2007 року м.
Ужгород

Судова колегія палати у цивільних
справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

Головуючої -
Фазикош Г.В., суддів -
Кеміня М.П., Власова
CO., при секретарі -
Талпа СМ.,

з участю

позивача ОСОБА_3, представника відповідача - Сигидіна О.І.,
третіх осіб - ОСОБА_2,ОСОБА_1,
ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді адміністративну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1
та ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 червня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до Закарпатської обласної державної адміністрації,
Управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації , третіх осіб
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 ,
Ужгородської міської ради, про скасування розпорядження голови
Закарпатської ОДА НОМЕР_1 та за
позовом третіх осіб ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Закарпатської обласної державної
адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Ужгородської міської ради про визнання результатів
конкурсу недійсними,

встановила:

В квітні 2005 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до Закарпатської обласної державної адміністрації,
Управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації, в якому
просив визнати недійсним Розпорядження голови облдержадміністраціїНОМЕР_1 «Про
організацію конкурсу на кращий ескіз проект монумента Соборності України» як
незаконне та стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 5 тис. грн. В ході
судового розгляду позивач відмовився в вимог щодо стягнення моральної шкоди. 14 квітня 2005 року
Ужгородський міськрайонний суд ухвалив рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнив та визнав неправомірним оскаржуване розпорядження. Ухвалою
апеляційного суду Закарпатської області від 02 лютого 2006
року вказане рішення місцевого суду було скасовано в Порядку
адміністративного судочинства направлено на новий розгляд.

Провадження було
відкрито в Ужгородському міськрайонному суді ухвалою від 28 лютого 2006 року в порядку
адміністративного судочинства. В протоколі судового засідання ( а.с. 126-129) посилання на
конкретний процесуальний порядок розгляду справи відсутні.

Справа: № 22а-145/07

Головуючий у першій інстанції: Ціцак О.В.

Доповідач: Фазикош Г.В.

Номер рядка статистичного звіту: 11

2

16 червня 2006 року Ужгородський
міськрайонний суд ухвалив по справі рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнив,
визнав недійсним Розпорядження голови облдержадміністрації №355 від 23.06.2004. року «Про
організацію конкурсу на кращий ескіз проект монумента Соборності України», а в
позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання конкурсу на кращий ескізний проект
монумента Соборності України, який відбувся 1 грудня 2003
року таким, що не відбувся, а його результати недійсними - відмовив. Дане
рішення було ухвалено в з посиланням на норми цивільного судочинства.

ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 подали на дане рішення апеляційну скаргу, в якій просять рішення
місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовити, а провадження за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Закарпатської
обласної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Ужгородської міської ради
про визнання результатів конкурсу недійсними - закрити на підставі ст. 157 ч.І п.1 КАС України як таке, що не підлягає розгляду в
порядку адміністративного судочинства.

В судовому
засіданні в апеляційній інстанції апелянти скаргу підтримали та просили її
задовольнити. Крім того, представник апелянта пояснила, що настоюючи на
закритті провадження в справі за зустрічним позовом на підставі ст.1 ч.І ст.157
КАС України , апелянти
виходили із того, що справа фактично розглядалась в порядку адміністративного
судочинства, а посилання в рішенні на норми ЦПК є помилковим.

Позивач в
судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав та пояснив, що на його думку,
оскаржуване розпорядження є незаконним, оскільки ним було змінено умови
конкурсу. Зміна умов конкурсу полягала в тому, що призначений конкурс був
повторним.

Представник
відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, та пояснив, що на
його позиція збігається із позицією позивача. Він підтвердив те, що в суді
першої інстанції він фактично визнав позов, хоча і не подавав належно
оформленої письмової заяви щодо цього визнання.

Третя особа
ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав та просив її відхилити.

Заслухавши
пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія прийшла до наступних висновків.

Як вбачається із
матеріалів справи позивач ОСОБА_3 подав позовну заяву, в якій просив визнати
недійсним як незаконне Розпорядження голови облдержадміністрації, що було
прийнято відповідно до ст. 6
і 39 Закону
України «Про місцеві державні адміністрації», розпорядження Президента України
від 16 січня 2002 року № 11/2002 , доручення
Кабінету Міністрів України від 25
жовтня 2003 року № 14747, листів
Міністерства культури і мистецтв України від 28 жовтня 2003
року № 8-6694/17 та від 5 листопада 2003 року № 8-682/17. Тобто предметом
оскарження є рішення суб'єкта владних повноважень.. „який здійснював
владні управлінські функції. Таким чином, відповідно до пі ( 1, 7 ) ст. З та ст.18 КАС України
даний спір відноситься до предметної підсудності адміністративних судів.
Враховуючи наведене та п.7 Прикінцевих та перехідних положень КАС України,
даний спір слід було розглядати в порядку адміністративного судочинства, що і
було зроблено судом першої інстанції. Посилання на норми цивільного судочинства
в рішенні місцевого суду за даних обставин є помилковим, оскільки процесуальний
закон не передбачає вільного права суду змінювати порядок розгляду справи.

Колегія враховує
також і те, що представник відповідача в судовому засіданні визнав позов, хоча
і не подавав з цього приводу письмової заяви. Із протоколу судового засідання
видно, що

3

після відповідної усної заяви представника відповідача суд
продовжив розгляд справи по суті. В оскаржуваному рішенні місцевого суду не
міститься жодних висновків щодо прийняття чи неприйняття цього визнання.
Враховуючи встановлений порядок прийняття судом визнання адміністративного
позову, передбачений в ст. 112
та 136 КАС
України, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції фактично не
прийняв даного визнання. В подальшому представник відповідача не подавав
апеляційної скарги на рішення суду і в жодній іншій формі не заперечував проти
неприйняття його заяви. Колегія вважає неприйняття визнання позову місцевим
судом обгрунтованим, оскільки воно відповідає вимогам п.4 ст.112 КАС України,
відповідно до яких суд не приймає визнання адміністративного позову і продовжує
розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача
суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси. В даному
випадку таке визнання порушило б права та інтереси третіх осіб по справі, а
саме ОСОБА_2,ОСОБА_1 та Ужгородської міської ради.

В той же час колегія
вважає, що суд першої інстанції дав неправильну правову кваліфікацію поняттю
«умови конкурсу» та фактично ототожнив його з поняттями «оголошення конкурсу»
та «організація проведення конкурсу», а зробивши висновок про незаконність
оспореного розпорядження, оскільки таке змінює умови конкурсу, не навів мотивів
цього висновку.

Між тим, зі
змісту оспореного розпорядження видно, що ним безпосередньо конкурс не
оголошувався: в ньому міститься лише доручення (вказівка) управлінню культури
облдержадміністрації «організувати проведення замовленого конкурсу на кращий
ескізний проект монумента Соборності України у відповідності з умовами
конкурсу». Таким чином, дане розпорядження ніяких умов конкурсу не змінює, а
навпаки містить вказівку провести його у відповідності до цих умов.

Враховуючи
наведене колегія вважає, що висновки місцевого суду не відповідають фактичним
обставинам справи та спростовуються наявними у справі доказами, а тому рішення
слід скасувати, ухваливши нове рішення на підставі п.З ст.198 та п.2 та п.З ст.
202 КАС
України. При цьому позовні вимоги ОСОБА_3 із заявлених ним підстав, за межі
яких апеляційний суд вийти не може (
ст. 11, ст. 195 КАС України), не
підлягають до задоволення як необгрунтовані, а тому в позові слід відмовити
повністю

Враховуючи наведене, керуючись п.З
ст.198, п.2. та п.З ст.202, ст.ст.206-207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА

1. Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

2. Рішення
Ужгородського міськрайонного суду від 16
червня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Закарпатської обласної державної адміністрації , Управління
культури Закарпатської обласної державної адміністрації , третіх осіб
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 ,
Ужгородської міської ради ,
про скасування розпорядження голови Закарпатської ОДА НОМЕР_1 - скасувати, постановивши нове рішення.

3. В
задоволенні позову ОСОБА_3 до Закарпатської обласної державної адміністрації
Управління культури Закарпатської Обласної адміністрації, третіх осіб
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, Ужгородської міської ради , про скасування
розпорядження голови Закарпатської ОДА НОМЕР_1 - відмовити.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена в

касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду
України на протязі одного місяця з

дня її проголошення.