Справа № 4-2107/05
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2007
року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого

Цуркана М.І.

Суддів:

Амєліна С.Є.

Юрченка В.В.

Гуріна М.І.

Ліпського Д.В.

при секретарі судового засідання
Полинько Д.М.,

за участю заявника - ОСОБА_1.,
представника суб»єкта оскарження - Лібермана С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за
скаргою ОСОБА_1на рішення Управління Пенсійного фонду (УПФ) України в
Шевченківському районі м. Києва, яка переглядається за касаційною скаргою
ОСОБА_1. на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2004
року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2004 року

у с т а н о в и л а :

У квітні 2003 року ОСОБА_1. оскаржив
до суду дії УПФ України в Шевченківському районі м. Києва.

Зазначав, що з грудня 1996 року отримує пенсію призначену відповідно до
Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького
і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

З прийняттям Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про
прокуратуру», у квітні 2002 року звернувся до пенсійного органу про
переведення на пенсію передбачену статтею
50-1 Закону «Про прокуратуру».

Посилаючись на те, що УПФ у встановлений термін надіслані документи не розглянуло, новий вид пенсії призначений
лише з ІНФОРМАЦІЯ_1, а в заробіток

для обчислення пенсії не включені всі
види виплат - просив перерахувати розмір пенсії, стягнути різницю в
пенсії за період з травня по грудень 2002 року та відшкодувати 5 тис. грн.
заподіяної моральної шкоди.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1. вимоги змінив. Просив зобов»язати
пенсійний орган нарахувати щомісячне пенсійне утримання за період з
ІНФОРМАЦІЯ_2 з розміру пенсії у 1140,08 грн. та за період з ІНФОРМАЦІЯ_3
стягнути суму, що є різницею між пенсією на яку мав право та фактично
отриманою.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2004 року,
залишеного без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2004 року,
у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1., з посиланням на порушення судами норм
матеріального права, просить судові рішення скасувати, а справу направитина на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення заявника та представника суб»єкта
оскарження, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів прийшла до висновку, що
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами встановлено, що з грудня 1996 року ОСОБА_1призначена пенсія
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб». Заявник ІНФОРМАЦІЯ_4,
без надіслання атестату про зняття з пенсійного обліку з військомату, звернувся до УПФ про переведення на пенсію
прокурорських працівників відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру».

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5ОСОБА_1. знявся з попереднього пенсійного
обліку, а з ІНФОРМАЦІЯ_6 йому призначено новий вид пенсії.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, а апеляційний суд
погодившись з таким рішенням, виходили з того, що переведення заявника з однієї
на інший вид пенсії відбулося з дотриманням Порядку подання та оформлення
документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

Проте погодитись з таким висновком не можливо.

За правилами ст.159 КАС України, судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального
права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судові рішення цим вимогам не
відповідають.

Так, встановивши, що ОСОБА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_4 звернувся до пенсійного органу із заявою про переведення з одного
виду пенсії на інший, суд мав з»ясувати
якими правовими актами
на той час
були врегульовані спірні правовідносини та встановити
відповідність дій суб»єкта оскарження
закону чи іншому нормативному акту.

Пославшись на Порядок подання та
оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону
України «Про
пенсійне забезпечення» суд не звернув уваги, що цей
Порядок затверджено наказом
Міністерства праці та соціальної політики України, Пенсійного фонду України 30 квітня 2002 р., а зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня того ж року за №
636/6824, тобто після звернення заявника до УПФ.

Крім того, пунктом 5 згаданого Порядку передбачено, що днем звернення за пенсією вважається день
приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок,
відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший з усіма необхідними
документами /якщо їх немає в пенсійній справі/.

Якщо заява пересилається поштою і
при цьому додаються всі необхідні документи, то днем звернення за пенсією
вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі, коли до заяви про
призначення трудової пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що
призначає пенсію, повідомляє заявнику, які документи повинні бути подані
додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців з дня повідомлення
про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за пенсією
вважається день приймання заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на
поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Це означає, що правові висновки суду не узгоджуються зі
змістом згаданого Порядку та дійсними обставинами справи, оскільки відмова у
переведенні пенсії не пов»язувалась із обов»язком особистої явки заявника до
пенсійного органу та подачею довідки про зняття з пенсійного обліку у
військоматі (а.с. 12. 18).

Більше того, висновок про поважність причин пропуску строку на оскарження
дій УПФ обґрунтовано зволіканням останнього з відповіддю на заяву
ОСОБА_1. про переведення на інший вид пенсії.

Апеляційний суд наведеним
протиріччям оцінки не дав, а рішення ухвалене
на підставі неповно з»ясованих обставинах помилково залишив без змін.

Оскільки оскаржені рішення не відповідають вимогам щодо законності та
обґрунтованості, а порушення норм
процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи не можуть бути усунені судом касаційної
інстанції, то, згідно з частиною 2
статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись наведеним, статтями 223, 230 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 16 березня 2004 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 10 червня 2004 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім як з підстав, у строк та у порядку визначеними ст.ст. 237 - 239
КАС України.

Головуючий М.І.Цуркан

Судді:
С.Є. Амєлін

М.І. Гурін

Д.В. Ліпський

В.В.
Юрченко