Справа № К-2533/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду
України у Красноперекопському районі АР Крим на рішення Красноперекопського
міськрайонного суду АР Крим від 09 грудня 2004 року та ухвалу апеляційного суду
АР Крим від 29 березня 2005 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у Красноперекопському районі АР Крим про
стягнення невиплаченої пенсії, -

встановила:

У вересні 2004 року ОСОБА_1. звернувся до суду із
зазначеним позовом, в якому вказував, що в період з 29.06.1987 р. по 27.01.2003
р. він працював у радгоспі-заводі ім. 1 Травня смт Первомайське на стації
розливу сірчаного ангідриду слюсарем 5 розряду, яка знаходиться у м.
Красноперекопську. В період роботи 12.05.2000 р. йому була призначена пенсія на
пільгових умовах за Списком №1.

27.01.2003 р. ОСОБА_1. звільнився з роботи за власним
бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

В березні 2003 року Міністерством праці і соціальної
політики України були перевірені результати атестації робочих місць на
підприємстві та визнано їх такими, що необґрунтовано підтверджують право на
пільгову пенсію.

В квітні 2003 року відповідач припинив виплату пенсії, з
посиланням на те, що у зв'язку з переатестацією робочих місць, проведеною
25.02.2003 р. робоче місце, яке займав позивач, не підпадає під Список №1, а
тому він має право отримання пенсії лише на загальних підставах.

ОСОБА_1. вважав таку відмову неправомірною та просив суд
визнати дії відповідача незаконними, зобов'язавши того здійснити виплату пенсії
з моменту її припинення, тобто з травня 2003 року.

Рішенням Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим
від 09 грудня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду АР Крим
від 29 березня 2005 року, позовні вимоги ОСОБА_1. було задоволено та визнано
неправомірними дії відповідача. Стягнуто з УПФ України у Красноперекопському
районі АР Крим на користь позивача суму невиплаченої пенсії у розмірі 842,60 грн.

Не погоджуючись із постановленими по справі судовими
рішеннями, УПФ України у
Красноперекопському районі АР Крим звернулося до Верховного Суду України з
касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК України 1963 року, в якій,
посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи,
просить вказані судові рішення скасувати.

Листом Верховного Суду України від 14.10.2005 р. на
підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України зазначену касаційну скаргу було передано до Вищого
адміністративного суду України для вирішення в порядку касаційного провадження.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 211 КАС України, підставами касаційного
оскарження судового рішення є порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст. 2201 КАС України, суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування судового рішення.

Так судом першої інстанції було встановлено, що згідно
наказу №29 від 29.06.1987 р. ОСОБА_1. було прийнято до радгоспу-заводу ім. 1
Травня на посаду слюсаря 5 розряду станції розливу сірчаного ангідриду. Згідно
наказу №14-к від 27.10.2003 р. його звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

На підставі висновку Головного експерта з умов праці №332
від 25.03.2003р. було прийнято рішення про видачу керівнику підприємства
припису про проведення позачергової атестації робочих місць за умовами праці з
наступним внесенням змін до наказу №156 від 19.11.2001 р. та про направлення
подання до УПФ України у Красноперекопському районі щодо призупинення
пов'язаних з цим пільгових та компенсаційних виплат.

Згідно листа УПФ України у Красноперекопському районі від
09.04.2003 р. ОСОБА_1. було припинено виплату пільгової пенсії на підставі
вищезазначеного висновку №332 від 25.03.2003 р. Державної експертизи умов праці
згідно якого встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці проведена
з порушенням вимог нормативних актів, якими врегульовано порядок її проведення,
право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 працівникам станції
розливу сірчаного ангідриду підтверджено необґрунтовано, щорічні додаткові
відпустки за роботу в шкідливих і тяжких умовах праці працівникам стації
надавались з порушенням ч.1 ст. 7 Закону України "Про відпустки".

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», яка регулює питання призначення пенсії за віком на
пільгових умовах, право на такий вид пенсії, незалежно від місця останньої
роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1
виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: зокрема, чоловіки
- після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не
менше 10 років на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється згідно з Порядком
проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442. Її проводить
атестаційна комісія в терміни, передбачені колективним договором, але не рідше
одного разу на п'ять років.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, робоче місце
позивача атестовано 19 листопада 2001 року за списком №1 і враховуючи вказаний
Порядок, результати атестації були чинними на момент призначення йому пільгової
пенсії.

Крім того, колегія суддів відзначає
наступне. Атестація
робочих місць за умовами праці - це комплексна оцінка всіх факторів виробничого
середовища і трудового процесу, супутніх соціально-економічних факторів, що
впливають на здоров'я і працездатність працівників в процесі трудової
діяльності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за
умовами праці, атестація
робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях
незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес,
використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами
шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на
стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або
уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й
безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за
роботу у несприятливих умовах.

Частиною 2 пункту 4 зазначеного Порядку встановлено, що відповідальність за своєчасне та
якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства,
організації.

Таким чином, законодавцем покладено
обов'язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому
її не проведення або неналежне проведення не може позбавити громадян їх
конституційного права на соціальний захист щодо вирішення
питань надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13
Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суди
першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення, що відповідають вимогам
закону. Висновки судів достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в касаційній
скарзі доводи зазначені висновки судів не спростовують, зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду.

Відповідно до ст. 86 КАС
України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

При вирішенні справи
судами правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм
процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у
Красноперекопському районі АР Крим - залишити без задоволення, а рішення Красноперекопського міськрайонного
суду АР Крим від 09 грудня 2004 року та ухвалу апеляційного суду АР Крим від 29
березня 2005 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: