Справа № 2-а-7648/07
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2007-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул. Островського, 14
Справа №2-а-7648/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2007 року м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд

в складі головуючого: судді Мельник-Томенко Ж.М.

при секретарі Пивовар І.М.

за участю:

позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2,

відповідача 1 - Власюк Н.В. - представник за довіреністю.

Відповідача 2 - Бровчик С.М. - представник за довіреністю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до: Головного управління Пенсійного
Фонду України у Вінницькій області;

Управління Пенсійного Фонду
України у Гайсинському районі Вінницької області

про визнання дій незаконними,
зобов'язання вчинення дій -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано позови до Управління Пенсійного Фонду України у
Вінницькій області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинення дій.

Ухвалами суду від 26.06.2007 року відкрито провадження у справах №
2-а-7648/07 та № 2-а-7649/07. В попередньому судовому засіданні представником
відповідача заявлені клопотання про заміну відповідача на управління Пенсійного
фонду України у Гайсинському районі, до функцій якого віднесено виплату
надбавок до пенсії як члену сім'ї загиблого ветерана війни та про об'єднання
справ №2-а-7648/07 та № 2-а-7649/07 ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного
фонду України у Вінницькій області та ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України у Вінницькій області).

Ухвалами суду від 01.08.2007 року справи №2-а-7648/07 та № 2-а-7649/07 об'єднано в одне провадження та присвоєно
об'єднаній справі № 2-а-7648/07. Враховуючи те, що позивач проти заміни
відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області заперечував на управління Пенсійного
фонду України у Гайсинському районі, то в справі було залучено другого відповідача
- управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначили, що оскільки вони є
членами сім'ї загиблого ветерана війни, що стверджується посвідченнями, то
відповідно до вимог ст.15 Закону України
«Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» вони мають
право на доплату, яка виплачується замість
пенсії в розмірі 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком починаючи з 2004 року по дату розгляду
справи. При цьому у позовній заяві позивачі, посилаючись на норми Конституції
України як норми прямої дії, зазначають, що розрахунок даного підвищення
необхідно здійснювати, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму, що
передбачений законами України на відповідний рік, зокрема, Законом України «Про
прожиткова ний мінімум на 2005 рік», Законом України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік».

Разом з цим позивачі також вважають, що Постанова Кабінету Міністрів
України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» від 03.01.2002 року №1, на підставі якої відповідач
здійснював нарахування та виплати зазначеного підвищення, виходячи із розміру
19,91 грн., не відповідає ч.3 ст.22 Конституції
України, відповідно до якої при прийнятті нових законів чи внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод, а тому є незаконною.

В судовому засіданні ОСОБА_1 (позивач та
представник позивача ОСОБА_2) підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідачів проти позову заперечили, мотивуючи тим, що
здійснення розрахунку зазначеного підвищення проводилось відповідно до
положення п.2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03.01.2002 року №1,
згідно якого розрахунок підвищення, що передбачений Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» повинен провадитись, виходячи
із розміру 19,91 грн., оскільки зазначена постанова не визнана у встановленому
законом порядку неконституційною. Окрім цього, відповідач стверджує, що
посилання позивача на Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» є неправомірним, оскільки мінімальний розмір пенсії за віком
згідно положень ст.28 зазначеного Закону не може бути використаний для
розрахунку підвищень, а лише виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно цього Закону.

Також відповідачем - управління
пенсійного фонду України у Гайсинському районі подано заяву з вимогою про те,
що він вважає, що позивачем відповідно до ст.99 КАС України пропущений річний
строк звернення до адміністративного суду, а тому просить суд на підставі
ст.100 КАС України відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кодекс адміністративного судочинства України набрав чинності з 01.09.2005
року. До набрання чинності зазначеного кодексу судовий захист порушених
органами влади прав здійснювався у порядку, передбаченому Главою 31-А ЦПК
України 1963 року, статтею 248-5 якого передбачено двомісячний строк звернення
до суду.

Ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод и інтересів. Тобто, порушення свого права щодо недоплати підвищень
пенсії позивач повинен був дізнатися при отриманні пенсії, яка виплачується
відповідно до чинного законодавства щомісячно. Позивач щомісячно отримував
пенсію, що підтверджується пенсійною справою, яка була оглянута в судовому
засіданні, і не міг не знати про розмір пенсії, що була йому нарахована.

Згідно ч.1 ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення
строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

А тому в частині позовних вимог про визнання дій незаконними та
зобов'язання виплатити заборгованість за період з 01.01.2005 року по 25.06.2006
року слід відмовити на підставі ч.1 ст.100 КАС України.

Позовні вимоги в частині визнання дій незаконними та зобов'язання виплатити
заборгованість за період з 25.06.2006 року по час розгляду справи в суді
підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як стверджується матеріалами справи, позивачам, як члену сім'ї загиблого
військовослужбовця в період з 26.06.2006 року по 09.02.2007 року виплачувалось
підвищення до пенсії у розмірі 9,96 грн. виходячи з розміру 19,91 грн.(50
відсотків від 19,91 грн.) що обраховано відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» від 03.01.2002 року №1.

Враховуючи, що зазначена постанова є підзаконним нормативним актом, що
видана на підставі Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», вона в силу вимог ч.1
ст.117 Конституції України є обов'язковою для виконання.

При цьому варто зазначити, що при здійсненні підрахунку підвищень до
пенсії, що підлягають виплаті відповідно до ст.14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», положення ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не підлягають
застосуванню, оскільки відповідно до ч.3 ст.28 зазначеного Закону мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини 1 цієї статті застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» встановлений
прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність: з 1 січня по 31
березня - 350 грн., з 1 квітня по 30 вересня 359 грн., з 1 жовтня по 31 грудня
- 366 грн. Проте, статтею 65 даного Закону визначено, що розміри державний
соціальних гарантій на 2006 рік, що визначаються залежно від прожиткового
мінімуму, встановлюються відповідними законами, цим законом та нормативно-правовими
актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до наданих відповідачем доказів позивачу за період з липня 2006
року по 09.02.2006 року виплачувалась доплата до пенсії у розмірі 50% виходячи
з встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1
розміру мінімальної пенсії за віком, розмір якої склав починаючи з 01.01.2002
року 19,91 грн.

Проте відповідачем не враховано наступне.

Відповідно до несених змін до ст. 15 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 05.10.2006 року згідно
закону № 2939-ІУ, які набрали чинності з 01.07.2006 року: розмір доплати до
пенсії членам сім'ї загиблого військовослужбовця повинен становити 25 %
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

А тому, розмір доплат, що проводився
позивачам в період липень 2006 року - лютий 2007 року не відповідає вимогам
ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту».

Відповідно до наданих відповідачем доказів позивачу з 09.02.2007 року
виплачувалась доплата до пенсії у розмірі 25% від прожиткового мінімуму для
осіб що втратили працездатність, що відповідає вимогам ст.15 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до
вимог якої пенсії членам сім'ї, загиблих
військовослужбовців підвищуються на 25% прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

За таких обставин, суд встановив наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог
позивачів.

Керуючись ст. 117 Конституції
України, ст. 15 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст.ст. 11, 71, 86, 99, 100, 159, 163, 186 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративні позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Головного управління Пенсійного
Фонду України у Вінницькій області, управління Пенсійного Фонду України у
Гайсинському районі Вінницької області про визнання дій незаконними,
зобов'язання вчинення дій задоволити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у
Гайсинському районі щодо проведення виплат підвищень до пенсії ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 - членам сім'ї загиблого військовослужбовця в період 01.07.2006 року по
09.02.2007 року.

Зобов'язати управління Пенсійного Фонду України у Гайсинському районі
Вінницької області провести перерахунок щомісячних підвищень до пенсій ОСОБА_1
та ОСОБА_2 за період 01.07.2006 року - 09.02.2007 року розмірі 25 відсотків прожиткового мінімуму.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої
інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з
дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження
або у термін, встановлений для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАС
України, постанова суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Мельник-Томенко
Ж.М.

Постанова в
повному обсязі виготовлена 21 серпня
2007 року.