Справа № К-10012/06
Суддя: Харченко В.В.
Дата ухвалення: 2007-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
______________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна
частини)

23 травня 2007 року м.Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі:

Головуючого -
судді Харченка В.В.,

Суддів: Гончар Л.Я., Васильченко Н.В., Кравченко О.О., Матолича С.В.

При секретарі Мельник І.М.

За участю представника митниці- Дірочки О.М.

розглянувши в судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною скаргою Київської
регіональної митниці на постанову Київського апеляційного господарського
суду від 30 серпня 2004 року у справі за позовом акціонерного товариства
«СаНа і К» до Київської регіональної митниці про стягнення адвокатських витрат,
-

Керуючись ст. ст. 160,167 Кодексу
адміністративного судочинства України судова

Колегія,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2004 року акціонерне товариство «СаНа і К» звернулося
до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Київської регіональної
митниці судових витрат в частині вартості послуг адвоката по справі №24/495 в
сумі 92490,82грн.

Позовні
вимоги ґрунтувалися на приписах статей 44 та 49 Господарського процесуального
кодексу України, та на постанові Арбітражного суду міста Києва від 26 січня
2001 року у справі 04-1/11-1-24/495, якою було задоволено позовні вимоги
позивача до відповідача про стягнення збитків.

Рішенням
господарського суду міста Києва від 23.07.04 року у
справі №8/371 відмовлено в позові Акціонерного товариства „СаНа і К" до
Київської регіональної митниці про стягнення суми 92 490,82 грн. В основу зазначеного рішення суду першої
інстанції покладено висновки про те, що факт надання юридичної допомоги,
підтверджений актом виконаних робіт по договору про надання юридичних послуг
від 17.07.01 підписаний адвокатом ОСОБА_1., але при перерахуванні грошових
коштів за послуги адвоката отримувачем коштів зазначено приватного підприємця
ОСОБА_1., за договором про надання юридичних послуг адвокат виступив як
підприємець, і як адвокат, а тому зроблено висновок, що юридичні послуги
надавалися не адвокатом, а приватним підприємцем.

Постановою
Київського апеляційного господарського суду від 30 серпня 2004 року вищезазначене рішення
суду першої інстанції скасоване та прийнято рішення про задоволення позовних
вимог.

Зазначене
рішення суду апеляційної інстанції вмотивовано посиланнями на наявність доказів
перерахування позивачем кошів саме адвокату та приписи статей 44 та 49
Господарського процесуального кодексу України.

Не
погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції, Київська регіональна митниця звернулась із
касаційною скаргою, у якій просить постанову Київського апеляційного
господарського суду від 30 серпня 2004 року скасувати, рішення господарського суду міста Києва від 23.07.04 року залишити
без змін.

Заслухавши судд.-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно
зі статтею 44 Господарського процесуального кодексу України, за правилами якого
слухалася справа в судах першої та апеляційної інстанцій, судові витрати
складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача,
адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та
інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною
шостою статті 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Як
вбачається з позовної заяви (а.с. 2-3), позовні вимоги було вмотивовано
виключно посиланням на зазначені норми Господарського процесуального кодексу
України, та на наявність постанови Арбітражного суду міста Києва від 26.01.01 у
справі № 24/495, згідно з якою з Київської регіональної митниці на користь АТ
„СаНа і К" стягнуті збитки на суму 399 861 грн., 50 000 грн. моральної
шкоди та 2 592,50 грн. державного мита (а.с. 29). Постановою Вищого
Арбітражного суду України від 26.01.01 відхилено протест Генеральної
прокуратури України, постанову Арбітражного суду міста Києва від 26.01.01 у
справі № 24/495 залишено без змін.

Однак
редакція статті 44 Господарського (Арбітражного) процесуального кодексу у
редакції, яка була чинна на момент винесення постанови Арбітражного суду міста
Києва від 26.01.01, не відносила адвокатські витрати до кола арбітражних
витрат, які підлягали розподілу між сторонами.

Рішенням Конституційного Суду України по
справі 1-7/999 від 9 лютого 1999 року встановлено, що за
загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові
акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій
статті 58 Конституції
України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності, тобто
до події, факту застосовується той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали
місце.

Отже,
до правовідносин з розподілу судових витрат (про й що було заявлено позов),
мають застосовуватися норми Арбітражного процесуального кодексу, в редакції,
яка була чинна на момент винесення
постанови Арбітражного суду міста Києва від 26.01.01 у
справі № 24/495, а не норми Господарського процесуального кодексу України, на
який послався суд апеляційної інстанції при задоволенні позову.

Крім
того колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Нормами
статті 84 як чинного на даний час Господарського, так і Арбітражного
процесуального кодексів визначено, що розподіл господарських (арбітражних)
витрат здійснюється судом під час винесення рішення, і про це вказується у
резолютивній частині рішення.

Нормами
статті 88 передбачена можливість
винесення додаткового рішення або ухвали, зокрема у тому випадку, коли при
прийнятті рішення не було вирішено
питання про розподіл арбітражних (господарських) витрат або про
повернення державного мита з бюджету.

Вимога
про розподіл та стягнення адвокатських витрат, заявлена позивачем, не може бути
визнана позовною вимогою у розумінні статті 54 Господарського процесуального
кодексу України, тобто вимогою, спрямованою на відновлення порушеного права чи
охоронюваного Законом інтересу, оскільки є похідною вимогою від позовних вимог
позивача, розглянутих у справі №24/495.
Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що суд апеляційної
інстанції помилково скасував правильне рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 220,221, 226, 230,231
Кодексу адміністративного судочинства України судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Касаційну скаргу Київської регіональної
митниці задовольнити. Постанову Київського апеляційного господарського суду від
30.08.2004рю скасувати, рішення господарського суду м.Києва від 23.07.2004р.
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строки і у порядку,
передбаченими статтями 237-239 КАС України.

Головуючий-
Харченко В.В.

Судді- Кравченко
О.О.

Васильченко Н.В.

Гончар
Л.Я.

Матолич С.В.