Справа № 22а-181/07
Суддя: Колосовський С.Ю.
Дата ухвалення: 2007-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22а-181 /07 Головуючий першої інстанції: Косяк В.В.
Категорія: 39 Суддя-доповідач апеляційного суду: Колосовський
УХВАЛА

Іменем України

07 березня 2007 р. колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого:
Вовненко Г.Ю.,

суддів: Галущенка
О.І., Колосовського С.Ю.,

при секретарі судового засідання - Варміш О.С. за участі: позивача ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 22 грудня 2006 р.,

за позовом ОСОБА_1до військової частини А - 4515 про визнання дій
неправомірними та стягнення заборгованості по грошовому забезпеченню,

в становила:

У травні 2006 р.ОСОБА_1 пред'явив позов до військової частини А - 4515 про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості
по грошовому забезпеченню.

Позивач вказував, що проходить військову службу у військовій частині А -
4515 і станом на 1 травня 2003 р. його вислуга складала 13 років, що відповідно
до нормативних актів дає право на надбавку за
безперервну службу у відсотках до грошового забезпечення.

Посилаючись на те, що з травня 2003 р. по березень 2005 р. надбавка
виплачувалась не в повному обсязі, позивач просив
визнати такі дії відповідача неправомірними і виходячи з граничних розмірів надбавки стягнути на його користь 5732 грн. 07 коп.
заборгованості з урахуванням не донарахованої премії та коефіцієнту
інфляції.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2006 р. в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність постанови суду
порушив питання про її скасування з
ухваленням нового рішення про задоволення позву.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відхиляючи позовні вимоги, суд правомірно виходив з того, що право позивача
на отримання грошового забезпечення у зв'язку із
виплатою надбавки за безперервну службу в розмірах, менших від граничних розмірів, встановлених Указом Президента
України "Про надбавки військовослужбовцям
Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління
державної охорони України за безперервну
службу" № 389 від 5 травня 2003 р. (далі - Указ) не порушено.

Відповідно до Указу Міністрові оборони України надано право встановлювати військовослужбовцям Збройних Сил України щомісячні
надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у відсотках
до грошового забезпечення, які мають високі результати у службовій діяльності, залежно від стажу служби в таких
розмірах: понад 5

2

років - 10%, понад 10 років - до 30 %, понад 15 років - до 50%, понад 20
років - до 70%, понад 25 років - до 90%.

В межах наданої Указом компетенції Міністром оборони України видавались розпорядження за № 146/20/2095 від 26 травня 2003 р., № 146/1/11/463 від 13 листопада 2003 р., № 146/1/11/641 від 26 липня 2004 р., № 220/2098 від 7 жовтня 2004 р., від 27 грудня 2005 р. №
248/9/384, від 13 березня 2006 р. № 142 про встановлення конкретних розмірів спірної надбавки військовослужбовцям в залежності від
стажу військової служби та виходячи з наявного фонду грошового
забезпечення, встановленого Державним бюджетом для Збройних Сил
України.

Судом встановлено, що з травня 2003 р. позивачу щомісячно нараховується та
виплачується надбавка за безперервну службу, встановлена Указом. При цьому за
деякі місяці у граничних розмірах, встановлених Указом та
Інструкцією про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за
безперервну військову службу в Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України 26 травня 2003 р. за № 149, а
за інші - в менших розмірах.

З аналізу зазначених розпоряджень та довідки про виплату позивачеві спірної
надбавки слідує, що надбавка за безперервну службу
нараховувалась відповідачем в розмірах, встановлених Міністром
оборони України відповідно до положень Указу,

Таким чином, дії військової частини з приводу виплати спірної надбавки були
законними, тому підстав для визнання їх
неправомірними та перерахунку грошового забезпечення,
виходячи з граничних її розмірів, встановлених Указом, немає, а твердження позивача про наявність заборгованості є помилковими. За
такого і дії відповідача щодо нарахування премії були правомірними.

Виходячи з наведеного рішення суду
першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 198,200 КАС,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2006 р. -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сиди з моменту проголошення і
може бути оскаржена у касаційному порядку протягом одного місяця.