Справа № К-10614/06
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2007-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Костенка М.І., Маринчак Н.Є., Усенко Є.А., Шипуліної
Т.М.,

при секретарі Павлушко Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Феодосійського казенного оптичного заводу

на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від
19 липня 2005 року

у справі № 2-25/561-2005

за позовом Феодосійського казенного оптичного заводу

до Державної податкової інспекції у місті Феодосія
Автономної Республіки Крим (правонаступник - Феодосійська міжрайонна
державна податкова інспекція в Автономній Республіці Крим)

про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2004 року Феодосійський казенний оптичний завод
звернувся до суду з позовом до ДПІ у м. Феодосія АР Крим про визнання недійсним
податкового повідомлення - рішення № 000124/2076/26-2/1 від 20 січня 2004 року,
яким на підставі підпункту 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» визначено штрафні санкції в сумі 18 792, 23 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що підприємство погасило податковий борг, у
зв'язку з чим його активи не могли перебувати у податковій заставі, а тому
вчинення угоди з ПП ОСОБА_1 на загальну суму 18 792, 23 грн. не є порушенням
законодавства в розумінні Закону України «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим
від 16 травня 2005 року позов задоволено. Визнано недійсним податкове
повідомлення - рішення № 000124/2076/26-2/1 від 20 січня 2004 року. Стягнуто з
Феодосійської МДПІ на користь Феодосійського казенного оптичного заводу 85, 00
грн. державного мита та 118, 00 грн. витрат на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим
від 16 травня 2005 року також здійснено заміну відповідача ДПІ у м. Феодосія АР
Крим на його правонаступника - Феодосійську міжрайонну державну податкову
інспекцію.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського
суду від 19 липня 2005 року рішення господарського суду Автономної Республіки
Крим від 16 травня 2005 року скасовано. В позові відмовлено.

В касаційній скарзі Феодосійський казенний оптичний
завод, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального
права, просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного
господарського суду від 19 липня 2005 року та залишити в силі рішення господарського
суду Автономної Республіки Крим від 16 травня 2005 року.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про
дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно
до ч. 4 ст. 221 Кодексу адміністративного судочинства не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що
відповідно до ч. 4 ст. 221 Кодексу адміністративного судочинства не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання
правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у м. Феодосія АР Крим провела планову комплексну документальну
перевірку фінансово - господарської діяльності з урахуванням вимог п. 2 Указу
Президента «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності» з
питань дотримання Феодосійським казенним оптичним заводом вимог податкового та
валютного законодавства за період з 01 жовтня 2002 року по 01 жовтня 2003 року,
за результатами якої складено акт № 3669/23-1/14310649 від 19 грудня 2003 року.

В акті перевірки було встановлено, що між Феодосійським казенним оптичним
заводом та ПП ОСОБА_1 було укладено договір взаємозалікуНОМЕР_1. На виконання
цього договору позивач відпустив ПП ОСОБА_1 металопрокат на загальну суму 18
792, 23 грн., у тому числі, 3 132, 02 грн. податок на додану вартість. В свою
чергу, ПП ОСОБА_1 на виконання договору відпустив Феодосійському казенному
оптичному заводу товарів народного споживання на загальну суму 18 792, 23 грн.,
у тому числі, 3 132, 04 грн. податок на додану вартість.

Таким чином, в акті перевірки було встановлено порушення підпункту «а»
підпункту 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а саме,
позивач здійснював відчуження активів, які знаходились в податковій заставі,
без згоди податкового органу.

На підставі акту перевірки ДПІ у м. Феодосія АР Крим
прийняла податкове повідомлення - рішення № 000124/2076/26-2/1 від 20 січня
2004 року, яким на підставі підпункту 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» застосувала до позивача штрафні санкції в сумі 18 792, 23
грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що
позивач є казенним підприємством, яке згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про
приватизацію державного майна» не підлягає приватизації, що відповідно до підпункту
«е» підпункту 7.3.1 п. 7.3 ст. 7, п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», ст. 4 Закону України «Про заставу» та підпункту 2.2 Порядку
застосування податкової застави органами державної податкової служби,
затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 28 серпня
2001 року N 338, свідчить про те, що на його активи податкова застава не
поширюється, а тому застосування штрафних санкцій на підставі підпункту 17.1.8
п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» є неправомірним. При
цьому суд першої інстанції в обґрунтування своєї позиції також посилається на
те, що в підпункт 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»
були внесені зміни Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 20 лютого 2003 року № 550-IV, який набрав чинності з 26
березня 2003 року, а відчуження активів позивач здійснив 16 жовтня 2002 рок,
тобто до набрання чинності редакції статті, якою керувався відповідач при
визначенні розміру штрафних санкцій.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції,
виходив з того, що обмеження щодо джерел погашення податкового боргу відносно
казенних підприємств, передбачені підпунктом «е» підпункту 7.3.1 п. 7.3 ст. 7
Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами», стосуються лише цілісного майнового
комплексу казенного підприємства і не розповсюджується на всі активи платника
податку, а тому на товари, які були відчужені позивачем на підставі договору
взаємозаліку, поширювалась податкова застава. Таким чином, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про обґрунтованість застосування до Феодосійського
казенного оптичного заводу штрафних санкцій на підставі підпункту 17.1.8 п.
17.1 ст. 17 вищезгаданого Закону. При цьому суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що розмір штрафної санкції, визначений в спірному податковому
повідомленні - рішенні, не перевищує розміру санкцій, який був встановлений в
підпункті 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»
до внесення змін Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 20 лютого 2003 року № 550-IV, який набрав чинності з 26
березня 2003 року, що також підтверджує правомірність та законність податкового
повідомлення - рішення № 000124/2076/26-2/1 від 20 січня 2004 року.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції з огляду
на наступне.

Відповідно до п. 1.17 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»
податкова застава - спосіб забезпечення податкового зобов'язання платника
податків, не погашеного у строк. Податкова застава виникає у силу закону.

Згідно з п. 8.1 ст. 8 вищезазначеного Закону з метою захисту інтересів бюджетних
споживачів активи платника податків, що має податковий борг, передаються у
податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно із законом та не
потребує письмового оформлення.

Право податкової застави виникає у разі:

- неподання або несвоєчасного
подання платником податків податкової декларації - з першого робочого дня,
наступного за останнім днем строку, встановленого законом про відповідний
податок, збір (обов'язковий платіж) для подання такої податкової декларації;

- несплати у строки, встановлені цим Законом, суми податкового
зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації,
- з дня, наступного за останнім днем зазначеного строку;

- несплати у строки, встановлені цим Законом, суми податкового зобов'язання,
визначеної контролюючим органом, - з дня, наступного за останнім днем
граничного строку такого погашення, визначеного у податковому повідомленні
(підпункт 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 цього ж Закону).

Таким чином, з урахуванням визначення податкового боргу, викладеного п. 1.3
ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами», можна зробити висновок, що
податкова застава виникає з моменту виникнення у платника податку податкового
боргу і відповідно до положень підпункту 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 вищезгаданого
Закону поширюється на будь-які види активів платника податків, які перебували в
його власності (повному господарському віданні) у день виникнення такого права,
а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності
у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов'язань або податкового
боргу.

При цьому слід зазначити, що Закон України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»
не визначає будь-яких обмежень щодо поширення податкової застави на активи
казенного підприємства. Крім того, п. 11.2 ст. 11 цього Закону визначено, що у
разі коли податковим боржником визнається платник податків, який не підлягає приватизації,
податковий орган здійснює заходи щодо продажу його активів, які не входять до
складу цілісного майнового комплексу, що забезпечує ведення його основної
діяльності.

Таким чином, у разі виникнення податкового боргу у казенного підприємства
на його активи, які не входять до складу цілісного майнового комплексу, що
забезпечує ведення його основної діяльності, розповсюджується податкова
застава.

Відповідно
до положень підпункту «а» підпункту 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» платник податків, активи якого перебувають у податковій
заставі, здійснює вільне розпорядження ними, за винятком операцій, що
підлягають письмовому узгодженню з податковим органом, зокрема, операцій
купівлі чи продажу, інших видів відчуження або оренди (лізингу) нерухомого та
рухомого майна, майнових чи немайнових прав, за винятком майна, майнових та
немайнових прав, що використовується у підприємницькій діяльності платника податків
(інших видах діяльності, які за умовами оподаткування прирівнюються до
підприємницької), а саме готової продукції, товарів і товарних запасів, робіт
та послуг за кошти за цінами, що не є меншими за звичайні.

Виходячи
з вищевикладених положень, казенне підприємство, активи якого перебувають у
податковій заставі, має право здійснювати операції купівлі чи продажу, інших
видів відчуження або оренди (лізингу) майна, майнових та немайнових прав, що
використовуються ним у його підприємницькій діяльності (інших видах діяльності,
які за умовами оподаткування прирівнюються до підприємницької), а саме готової
продукції, товарів і товарних запасів, робіт та послуг за кошти за цінами, що
не є меншими за звичайні, без письмового узгодження з податковим органом.

Судом
апеляційної інстанції було встановлено, що станом на 16 жовтня 2002 року
позивач мав податковий борг в сумі 21 572, 38 грн., тобто на його активи, які
не входили до складу цілісного майнового комплексу, що забезпечує ведення його
основної діяльності, розповсюджувалась податкова застава. В період дії
податкової застави позивач здійснив продаж металопрокату, розрахунки за який
здійснювались взаємозаліком без письмового узгодження з податковим органом.

Таким
чином, здійснивши розрахунки за проданий металопрокат шляхом взаємозаліку, який
згідно з положеннями п. 1.19 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств» як вид розрахунку не передбачає зарахування коштів на рахунок
продавця для компенсації вартості послуг, без письмового узгодження з податковим
органом, позивач порушив вимоги підпункту «а» підпункту 8.6.1 п. 8.6 ст. 8
Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами», у зв'язку з чим суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого висновку, відповідно до якого ДПІ у м. Феодосія
АР Крим правомірно застосувало до позивача штрафні санкції на підставі
підпункту 17.1.8 п. 17.1 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами».

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної
інстанції, відповідно до якого розмір штрафної санкції, визначений в спірному
податковому повідомленні - рішенні, не перевищує розміру санкцій, який був
встановлений в підпункті 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» до внесення змін Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами» від 20 лютого 2003 року № 550-IV,
який набрав чинності з 26 березня 2003 року, що не порушує права позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень
чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Феодосійського
казенного оптичного заводу підлягає залишенню без задоволення, а постанова
Севастопольського апеляційного господарського суду від 19 липня 2005 року - без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231,
ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Феодосійського казенного оптичного
заводу залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського
суду від 19 липня 2005 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

Головуючий: (підпис) Л.І. Бившева

Судді: (підпис) М.І. Костенко

(підпис) Н.Є. Маринчак

(підпис) Є.А. Усенко

(підпис) Т.М. Шипуліна

З оригіналом згідно

Суддя Л.І. Бившева