Справа № К-11095/06
Суддя: Брайко А.І.
Дата ухвалення: 2007-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№
ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2007р.

Вищий адміністративний суд України
у складі:

головуючого-судді Брайка А. І.,

суддів Голубєвої Г. К.,

Карася
О. В.,

Рибченка
А. О.,

Федорова
М. О.,

секретар судового засідання -
Міненко О. М.,

розглянувши касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у м. Ужгороді

на рішення Господарського суду
Закарпатської області від 12.04.2005р. та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 22.06.2005р. у справі № 7/89-2005

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
м. Ужгороді

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень,

за участю представників:

позивача - не з'явились,

відповідача - не з'явились,

встановив:

Суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_1 подано позов про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Ужгороді від
10.02.2005р. № НОМЕР_1 про визначення суми податкового зобов'язання по податку
з доходів фізичних осіб в розмірі 28 028 грн. 15 коп. та № НОМЕР_2 про
визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 23
428 грн. 13 коп., в т. ч. 19 432 грн. 13 коп. основного платежу та 3 996 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 12.04.2005р.,
залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського
суду від 22.06.2005р., у справі № 7/89-2005 позов задоволено частково; визнано недійсними податкові
повідомлення-рішення від 10.02.2005р.
№ НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, в частині визначення сум податкових
зобов'язань, відповідно, в розмірі 15 874 грн. 66 коп. та 12 593 грн. 55 коп.,
в т. ч. 10 494 грн. 55 коп. основного платежу та 2 099 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Судові рішення мотивовані тим, що
поданими доказами підтверджено правомірність віднесення позивачем до складу
витратної частини об'єкту оподаткування прибутковим податком від результатів
підприємницької діяльності витрат на обслуговування та зберігання автомобілів,
витрат по придбанню та обслуговуванню оргтехніки, а тому порушення формування
податкового кредиту по ПДВ по цим операціям відсутнє; позивачем не спростовано
висновки перевірки щодо безпідставного віднесення до складу витрат вартості
паливно-мастильних матеріалів та патентів; податковий кредит по податковій
накладній № НОМЕР_3 від 15.02.2003р. на суму 3 862 грн. 29 коп. позивачем
задекларований двічі.

Відповідач, не погоджуючись з вказаними
рішеннями судів попередніх інстанцій, подав касаційну скаргу в якій просить їх скасувати,
в позові відмовити посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права, а саме: пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України “Про
податок на додану вартість”, пп. 8.7.1. п. 8.7. ст. 8 Закону України “Про
оподаткування прибутку підприємств”, ст. 34 ГПК України.

Позивач заперечення на касаційну скаргу
не надав.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин справи Вищий адміністративний суд України
приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню по слідуючим
доводам та мотивам.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, в результаті проведеної планової документальної перевірки дотримання
вимог податкового законодавства протягом 2003-2004р.р. відповідачем складено
акт від 08.02.2005р. № НОМЕР_4 в якому зазначено виявлення завищення позивачем
за період перевірки валових витрат та податкового кредиту у зв'язку з чим йому
донараховано, відповідно, 28 028 грн. 15 коп. прибуткового податку та 19 432
грн. 13 коп. податку на додану вартість.

10.02.2005р. на підставі вказаного акту
та відповідно пп. 4.2.2. п. 4.2. ст. 4, пп. 17.1.3. п. 17.1. ст. 17 Закону
України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами” відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення №
НОМЕР_1 про визначення суми податкового зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 28 028 грн. 15 коп. та № НОМЕР_2 про визначення
податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 23 428 грн. 13
коп., в т. ч. 19 432 грн. 13 коп. основного платежу та 3 996 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Згідно ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України “Про прибутковий податок з громадян” (чинний до 01.01.2004р.), пп.
5.2.1. п. 5.2., пп. 5.3.4. п. 5.3. ст. 5, пп. пп. 8.2.1., 8.2.2. п. 8.2. ст. 8
Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” позивачем, як вірно
зазначено судами попередніх інстанцій з посиланням на відповідні матеріали
справи, правомірно віднесено до складу валових витрат витрати на обслуговування та зберігання
автомобілів, витрати по придбанню та обслуговуванню оргтехніки,
безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, на підставі яких в подальшому
формується об'єкт оподаткування прибутковим податком, а також неправомірне
віднесення до складу витрат вартості паливно-мастильних матеріалів та торгових
патентів.

Згідно пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону
України “Про податок на додану вартість” (в редакції, чинній на момент
проведення перевірки) не дозволяється включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.
При цьому необхідно зазначити, що єдиним випадком неможливості такого включення
є відсутність податкової накладної чи митної декларації взагалі, що не має
місця в даному випадку, оскільки, як встановлено судами попередніх інстанцій,
доказом правомірності включення позивачем до складу податкового кредиту суми 8
952 грн. 17 коп. є дублікати податкових накладних на її підтвердження.

В положеннях пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7
Закону України “Про податок на додану вартість”, наказу Державної податкової
адміністрації України від 30.05.1997р. № 165 “Про затвердження форми податкової
накладної та порядку її заповнення”, зареєстрованого в Міністерстві юстиції
України 23.06.1997р. за № 233/2037 (з послідуючими змінами та доповненнями),
відсутня заборона продавцю видавати дублікат копії наявної у нього податкової
накладної покупцю.

Також судами попередніх
інстанцій обґрунтовано зазначено про порушення позивачем пп. 7.4.1. вказаного
Закону шляхом повторного декларування податкового кредиту з ПДВ по податковій
накладній № НОМЕР_3 від 15.02.2003р., та правильність висновку відповідача про
донарахування йому ПДВ в сумі 3 862 грн. 29 коп.

При розгляді спору відповідачем не було
доведено порушення позивачем положень пп. 8.7.1. п. 8.7. ст. 8 Закону України
“Про оподаткування прибутку підприємств” згідно якого платники податку мають право
протягом звітного періоду віднести до валових витрат будь-які витрати,
пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому
числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів, у сумі, що не
перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів
станом на початок такого звітного періоду.

За вказаних обставин, зважаючи на відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок
судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позову є вірним,
судові рішення прийняті відповідно вимог чинного законодавства, а вимоги
відповідача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 КАС України, -

ухвалив:

1. Залишити касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Ужгороді без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області
від 12.04.2005р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від
22.06.2005р. у справі № 7/89-2005 - без змін.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена відповідно до вимог ст. ст. 235 - 237, ч. 1
ст. 238 КАС України.

Головуючий-суддя (підпис) Брайко А. І.

Судді (підпис) Голубєва Г. К.

(підпис) Карась О. В.

(підпис) Рибченко А. О.

(підпис) Федоров М. О.

З оригіналом згідно

Суддя Вищого адміністративного

суду України Брайко А. І.