Справа № 22-а-1542/07
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2007-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Тарасенко Л.М.
Категорія: Доповідач
оскарження рішення суддя
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2007 року

№ 22-а-1542/07

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Григоров А.М.

Суддів - Сіренко О.І., Подобайло З.Г.

при секретарі: Спесивцева О.В.

за участі:

представник позивача - не з'явився

представник відповідача - Штих Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1 на постанову
Фрунзенського районного суду м. Харкова від
30 травня 2007 року по справі №
2-а-42/-07

за
позовом
громадянина Афганістану
ОСОБА_1

до Державного комітету України у справах національностей та релігій

про
скасування рішень про відмову в оформленні
документів про надання статусу біженця,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, громадянин Афганістану ОСОБА_1,
звернувся до суду з позовом до Державного комітету України у справах
національностей та релігій про скасування рішень про відмову в оформленні
документів про надання статусу біженця.

30.05.2007р. колегією суддів Фрунзенського
районного суду м. Харкова під головуванням судді Тарасенко Л.М. було винесено
постанову про відмову в задоволенні позовної заяви до Державного комітету
України у справах національностей та релігій щодо скасування рішення про
відхилення скарги на рішення управління міграційної служби у Харківській
області про відмову з оформленні документів для вирішення питання щодо надання
статусу біженця в Україні.

Позивач, громадянин Афганістану ОСОБА_1, не
погодився з вказаною постановою, подав апеляційну скаргу в якій вказує, що
вважає рішення суду необґрунтованим та неправомірним з наступних підстав.

ОСОБА_1, 1966 року народження є громадянином
Афганістану. Через небезпеку, що йому загрожувала вимушений був виїхати з
країни та 15.07.2005 р. прибув до України.

Бажаючи отримати захист на території України,
у відповідності до ст. 11 Закону України "Про біженців" 19.07.2005 р.
подав до управління міграційної служби у Харківській області заяву про надання
статусу біженця в Україні. У своїй заяві він виклав основні відомості про себе
та обставини, що змусили його залишити Афганістан.

Проте, наказом Управління міграційної служби
у Харківській області № 101-о від 22.07.2005 р. йому було відмовлено в
оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.
Причиною прийняття такого рішення в повідомленні від 22.07.2005 р. зазначено
"що заява є очевидно необґрунтованою». Цей наказ було оскаржено до
Державного комітету України у справах національностей та міграції, який
рішенням № 812 від 13.10.2005 р відхилив скаргу.

Суд у своєму рішенні посилаючись на положення
ст. 1 та ч. 6 ст. 12 Закону України "Про біженців" робить висновок
про необґрунтованість заяви та вказує ніби причини для залишення в Україні у
скаржника не пов'язані з обґрунтованими побоюваннями стати жертвою переслідувань.
Такі висновки суду не відповідають обставинам справи, бо ґрунтуються лише на
підставі поверхневого вивчення обставин справи, без здійснення дій,
передбачених ст.12, 13, 14 Закону України "Про біженців" та
відповідно без врахування всієї необхідної для винесення рішення інформації.

Конвенцією 1951 року про статус біженців,
Конституцією України та Законом України "Про біженців" встановлено,
що іноземцям може бути надано притулок на території України.

На підставі вищевикладеного, скаржник вважає
висновки суду помилковими, такими що не відповідають обставинам справи. Рішення
прийняте судом з порушенням законодавства.

Просить скасувати постанову Фрунзенського
районного суду м. Харкова № 2-а-42/07 від 30.05.2007р. про відмову в
задоволенні моєї позовної заяви до Державного комітету України у справах
національностей та релігій та прийняти постанову про задоволення його позовної
заяви до Державного комітету України у справах національностей та релігії щодо
відхилення скарги на рішення про відмову в оформленні документів для вирішення
питання щодо надання статусу біженця.

В судовому засіданні представник відповідача
проти скарги заперечує.

Апелянт в судове засідання не з'явився, був
повідомлений належним чином про що свідчить повідомлення пошти. Його неявка згідно
ст.. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом
першої інстанції було встановлено, та підтверджено у суді апеляційної інстанції
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою до Державного комітету України у справах національностей та релігій, в
якій просить скасувати рішення Державного комітету у справах національностей та
міграції від 13 жовтня 2005 року № 812 про відхилення його скарги про надання
йому статусу біженця в Україні, зобов'язав прийняти рішення про надання статусу
біженця.

В позовній заяві позивач посилається нате, що
19 липня 2005 року він звернувся до Управління міграційної служби в Харківській
області з письмовою заявою, в якій просив надати йому статус біженця в Україні,
оскільки він вимушений був покинути Афганістан у зв'язку з побоюванням стати
жертвою переслідувань з тих причин, що його батько працював директором відділу
Міністерства фінансів при владі Наджибулли, помер при невідомих обставинах. Він
як і батько були членами НДНА, яку зараз пригнічують. Вважає, ще рішення
Державного комітету України у справах національностей та міграції, управління
міграційної служби про відмову в оформленні документів про надання статусу
біженця підлягає скасуванню.

Громадянин Афганістану ОСОБА_1 20 липня 2005
року звернувся з заявою до управління міграційної служби про надання статусу
біженця в Україні. На співбесіді позивач сере обставин, які змусили залишити
постійне місце проживання, зазначено нестабільну ситуацію в
країні походження. Також стверджував, що не
може жити в Афганістані, оскільки там низький рівень
життя. Вимушений був покинути Батьківщину у зв"язку з побоюванням стати
жертвою переслідування за політичною та соціальною ознаками, однак інформації
стосовно переслідувань не надав.

В червні 2005 року ОСОБА_1 проживаючи в
Афганістані, в м.Кабулі отримав паспорт без будь-яких перешкод. На протязі
свого життя проживав в Афганістані, після падіння режиму Наджибулян, з 1992
року до липня 2005 року проживав в Афганістані безперешкодно, працював, погроз
і випадків переслідування на його адресу не було.

Всі ці обставини свідчать про те, що держава
забезпечувала його права.

Як пояснював позивач, двоюрідні брати його
батька, які були як і його батько членами НДПА, безперешкодно проживають в
Афганістані.

Рішенням Державного комітету України у
справах національностей та міграції від 13 жовтня 2005 року № 812 позивачеві
було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про надання
статусу біженця.

Підставою для прийняття такого рішення, як
вбачається з матеріалів особової справи № 2005 ПАК 00018-01 стало те, що
необхідних аргументів на підтвердження обставин, що загрожували в Афганістані
ОСОБА_1 не надав. Заява необґрунтована, оскільки не містить вагомих причин
побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або
політичних переконань.

Згідно зі
ст.12 Закону України "Про біженців", рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця
приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто у разі встановлення
відсутності у заявника цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності,
громадянства(підданства), належності до певної соціальної групи або політичних
переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та
неможливості користуватися захистом цієї країни або не бажанням користуватися
цим захистом внаслідок таких побоювань.

При цьому відповідно ст.. 1 Закону України
«Про біженців» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок
цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї
громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не
бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього
постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок
зазначених побоювань;

Зазначене свідчить про те, що доводи позивача
є надуманими, а причини, які він має, щоб залишитися в Україні не пов'язані з
його обґрунтованими побоюваннями стати жертвою переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних переконань.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає
що висновок суду першої інстанції , що рішення Державного комітету України у
справах національностей та міграції щодо відмови ОСОБА_1 в оформленні
документів для вирішення питання про надання статусу біженця є обґрунтованими,
а підстави для його скасування відсутні, відповідає матеріалам справи.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної
скарги є помилковими.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу громадянина
Афганістану ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 30 травня 2007 року по
справі № 2-а-42/-07 залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та підписано 08
жовтня 2007 року

Головуючий
Григоров А.М.

Судді
Сіренко О.І.

Подобайло З.Г.