Справа № 2-а-315/2007р.
Суддя: Баранов В.І.
Дата ухвалення: 2007-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-315
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого
2007 року

Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого-судді Баранова В.І., при
секретарі Калюжній І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в М.Мелітополі адміністративний
позов ОСОБА_1 до
управління праці, соціального захисту населення та житлових субсидій

Мелітопольської міської ради про стягнення недоплаченої одноразової
щорічної допомоги учаснику

бойових дій та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до
Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до управління праці, соціального
захисту населення та житлових субсидій Мелітопольської міської ради про
стягнення недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги як учаснику
бойових дій за період з 1999 по 2006 роки, в розмірі 9004,60 грн. та моральної
шкоди 2000 грн. і зазначає, що він визнаний учасником бойових дій та відповідно
до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", має право на щорічну, до 5-го травня, одноразову
грошову допомогу в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Позивач вказує на
те, що на ці вимоги позовна давність не розповсюджується, тому розрахунок суми
боргу проводився з часу призначення йому пільги. Але, всупереч вимогам законодавства,
призначена йому грошова допомога за 1999-2006 роки виплачувалась не в повному
обсязі. Загальна сума недоплати становить 9004,60 грн., яку він і просить
стягнути. Крім того, зазначає, що неправомірними діями відповідача з невиплати
допомоги йому завдано також моральну шкоду, яку оцінює в 2000 грн.

У судовому
засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, наведені у
позовній заяві.

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій
просив розглядати справу за його відсутності, подав заперечення на
адміністративний позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог за вказаними у запереченні доводами та підставами. Крім того,
вважає що позивачем пропущений строк позовної давнини.

Суд, вислухавши
пояснення представника позивача, дослідивши докази, які є в матеріалах справах,
вважає що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково з наступних
підстав.

ОСОБА_1 є
учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1,
виданого 06.02.1998 року військовою частиною 21822 /а.с.8/.

Відповідно до
ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії та соціального
захисту", позивач, як учасник бойових дій, має право на щорічну до 5
травня одноразову грошову допомогу у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Ст. 17 Закону
України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні
гарантії" від 05.10.2000 року закріплено, що мінімальний розмір пенсії за
віком включається до числа державних соціальних гарантій і він не може бути
нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до
чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком станом на 05 травня
1999 р. складав 24,90 грн., у 2000 р. - 216,56 грн., у 2001 р. - 248,77 грн., у
2002 р. - 268,00 грн., у 2003 р. -268 грн., в 2004 р. - 284,69 грн., в 2005 р.
- 332 грн., в 2006 р. - 332 грн.

Тому, на
підставі ч.5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. та з урахуванням офіційно встановленого
розміру мінімальної пенсії за віком, розмір разової грошової допомоги позивачу
повинен був складати у 1999 р. -124,50 грн. (24,90 х 5), у 2000 р. - 1082,80
грн. (216,56 х 5), у 2001 р. - 1243,85 грн. (248,77 х 5), у 2002 р. - 1340,00
грн. (268,00 х 5), у 2003 р. - 1340,00 грн. (268 грн. х 5), у 2004 р. - 1423,45
грн. (284,69 грн. х 5); у 2005 р. - 1660,00 грн. (332 грн. х 5), у 2006 р. -
1660,00 грн. (332 грн. х 5).

Однак всупереч
вимогам вищевказаного закону позивачу виплачувалась разова грошова допомога не
в повному обсязі. Так, у 1999 році допомога не виплачувалась, у 2000-2001 роках
йому було виплачено по 40 грн., у 2002 р. - 80 грн., у 2003 р. - 90 грн., у
2004 - 120 грн., у 2005 р. - 250 грн., у 2006 р. - 250 грн..

Згідно ст.22
Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У п.2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування
Конституції України при здійсненні правосуддя", роз'яснено, що Конституція
України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Суди, при
розгляді справ, повинні оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого
нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх
необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення
мають ґрунтуватися на Конституції України.

Рішенням
Конституційного суду України від 01 грудня 20047 року № 20 рп/2004 щодо
відповідності Конституції України положень ст. ст. 44, 47, 78, 80 Закону
України "Про державний бюджет

України на 2004
рік", по справі про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і
гарантій, визнано такими, що не відповідають Конституції України ст. 44 Закону
України "Про Державний бюджет України", якою встановлено розмір
виплати щорічної разової допомоги менше ніж Законом України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до
ст. 17і Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", щорічну виплату разової грошової допомоги до 5
травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи
праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку, або через
установи банків.

Суд вважає, що
позивачу дійсно було недоплачено щорічну разову грошову допомогу в 1999-2006
р.р. в розмірі 9004,60 грн., а саме: за 1999 р. - 124,50 грн., за 2000 р. -
1042,80 грн. (1082,80-40), за 2001 р. - 1203,85 грн. (1243,85-40), за 2002 р. -
1260 грн. (1340-80), за 2003 р. - 1250 грн. (1340-90), за 2004 р. -1303,45 грн.
(1423,45-120), за 2005 р. - 1410 грн. (1660-250), за 2006 р. - 1410 грн.
(1660-250).

При вирішенні питання про застосування строку позовної
давності, суд виходить з наступного.

Представник
відповідача в запереченні на адміністративний позов обгрунтовано посилався на
те, що позивачем безпідставно пропущений річний строк на звернення до суду за
захистом свого порушеного права.

Згідно з ч.2
ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод
та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спірні
правовідносини між сторонами виникли до набрання чинності КАС України. Однак, у
випадку ненабрання чинності КАС України позивач хоча б і звертався в порядку
позовного провадження, але при цьому суд мав би брати до уваги двомісячний
строк на звернення до суду за захистом свого права, передбачений главою 31-А
ЦПК України в редакції 1963 року, отже КАС України не обмежив, а навпаки,
поширив право громадян щодо строків звернення до суду за захистом свого права.

Оскільки позивач
та його представник не надали суду доказів того, що він пропустив строк
позовної давності з поважних причин і взагалі не звернулися до суду з заявою
про поновлення строку позовної давності, подав позов 29.12.2006 року, суд
вважає, що стягненню підлягає сума лише за 2006 рік, в розмірі 1410 грн.,
оскільки з травня 2006 року у позивача виникло право на звернення до суду з
позовом за 2006 рік.

Крім того, суд
вважає безпідставними вимоги позивача та його представника про відшкодування
моральної шкоди, оскільки діюче законодавство в даному випадку не передбачає
відшкодування моральної шкоди, тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

На підставі
вищевикладеного, керуючись ст. ст.99, 158-164, 167 КАС України, ст. ст. 2, 12,
17і Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту", ст. 22 Конституції України, п.2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя", Рішенням Конституційного суду України від 01
грудня 2004 року № 20 рп/2004, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до міського
управління праці, соціального захисту населення та житлових субсидій
Мелітопольської міської ради про стягнення недоплаченої одноразової щорічної
допомоги учаснику бойових дій та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з
Управління праці, соціального захисту населення та житлових субсидій
Мелітопольської міської ради на користь ОСОБА_1
недоотриману разову щорічну грошову допомогу учаснику бойових дій за 2006 рік у
розмірі 1410 (тисяча чотириста десять) грн., а в інший частині позову
відмовити.

Постанова може
бути оскаржена в апеляційний суд Запорізької області через Мелітопольський
міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної заяви протягом десяти днів з дня її
проголошення, та апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження, або у десятиденний строк без попереднього подання
заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне

оскарження,
якщо заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але

апеляційна
скарга не подана після цього в двадцятиденний строк, постанова суду набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після її розгляду апеляційним
судом.