Справа № 2-а-7703/07
Суддя: Сторчак В.Ю.
Дата ухвалення: 2007-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул. Островського, 14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 серпня
2007 року
Справа № 2-а-7703/07

за
позовом

ОСОБА_1,
АДРЕСА_1;

до

Ямпільського
РВ УМВС України у Вінницькій області, вул. Леніна, 120, м. Ямпіль;

про

виплату матеріальної допомоги та відшкодуванню шкоди заподіяної
протиправною бездіяльністю

Cуддя В. Сторчак

при
секретарі судового засідання Чернюк А.Ю., за участю представників сторін:

позивач:

ОСОБА_1;

від
відповідача:

Євчук
Ганни Володимирівни за дорученням;

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про визнання
протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень посадових осіб
Ямпільського РВУМВС України у Вінницькій області, якими позивачеві не було
виплачено частини заробітної плати у вигляді щорічної грошової допомоги в
розмірі місячного грошового забезпечення протягом часу з 1997 по 2006 роки та
не відшкодовано понесених позивачем матеріальних витрат на використання в
службових цілях закріпленого за ним службового автомобіля ЗАЗ-110207.

Позовні вимоги обґрунтовує
тим, що з 20.11.1987 р. по 25.12.2006р. позивач
перебував на службі в органах внутрішніх справ МВС України, проходив службу в
Ямпільському РВ УМВС Вінницької області. Оплата праці працівників міліції
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету на підставі
нормативно-правових актів (Законів України, Указів Президента України, постанов
Кабінету Міністрів України, наказів МВС ) і носить назву - грошове
забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за спеціальним
званням, різноманітних надбавок та доплат. Однією з складових оплати праці є
матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік,
запроваджена пунктом 2 Указу Президента України № 926/96 від 4 жовтня 1996р.
"Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та
оплати праці працівників ОВС", яким передбачено виплачувати особам
рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ матеріальну допомогу
в розмірі місячного грошового забезпечення на рік. Вище названий Указ набув
чинності з 1 січня 1997р., за яким відповідач був зобов'язаний виплачувати
позивачеві грошову допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення щорічно.
Відповідач не виконав вимог Указу Президента, починаючи з 1.01.1997р. по дату
звільнення позивача (25.12.2006р) грошову допомогу не виплачував, в наслідок
чого погіршив умови оплати праці встановлені законодавством.

Крім того, під час проходження служби на посаді
ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом часу з 25 січня по 25 жовтня 2006р., коли позивач
обслуговував населені пункти сільської місцевості, в наслідок бездіяльності відповідача позивачеві була
заподіяна матеріальна шкода - не відшкодовано кошти витрачені ним на
утримання закріпленого службового автомобіля
ЗАЗ -110207 д.н. НОМЕР_1, який використовувався у службових цілях в розмірі
4010,04 грн.

Позивач зазначає ст.22 п. 10
Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990р. передбачено, що працівникам міліції, які
використовують у службових цілях особистий транспорт,
виплачується грошова компенсація у встановлених розмірах. Пункт 25 Розділу 11 "Положення про проходження служби рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ" затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №114 від 29.07. 1991р. вимагає відшкодовувати в повному обсязі за рахунок відповідних джерел утримання майнові збитки особі рядового і начальницького складу заподіяні у
зв'язку з виконанням службових обов'язків.

На підставі зазначеного
просить позов задовольнити повністю, в судовому засіданні свої позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача
проти позову заперечує, про що подав письмові заперечення. В судовому засіданні
заперечення підтримав повністю. Просив суд в задоволені позову відмовити.

Заслухавши доводи сторін по
справі та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що дана позовна
заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Бюджетного кодексу України Ямпільський РВ УМВС України
у Вінницькій області є бюджетною установою і повністю утримується за рахунок
коштів державного бюджету та відповідно до ст. 21 цього ж Кодексу виступає розпорядником
коштів нижчого рівня.

Таким чином, саме відповідно до Бюджетного кодексу України здійснюється
фінансування видатків Ямпільського РВУМВС як бюджетної установи, який
встановлює порядок їх здійснення.

Відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України основним плановим
документом бюджетної установи, на підставі якого вона має право здійснювати
видатки, є кошторис цієї установи, що затверджується після отримання
відповідних бюджетних асигнувань щороку.

Кошторисом визначено усі
напрямки здійснення видатків бюджетною установою по кодах економічної
класифікації.

Як довів відповідач кошторисом Ямпільського РВ УМВС України у Вінницькій
області в період з 1997 по 2006 роки не передбачалось виділення коштів на
виплату щорічної матеріальної допомоги передбаченої Указом Президента України №
926 "Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького
складу та оплати праці
працівників органів внутрішніх справ".

Також судом приймаються
посилання відповідача також на ст. 99 КАС України відповідно до якої
встановлений річний строк для звернення до адміністративного суду, який
обчислюється від дня, коли особа дізналась про порушення своїх прав, або мала б
про це дізнатись.

Позивач мав отримувати щорічно зазначену допомогу, і про порушення своїх
прав при її невиплаті дізнався, або мав дізнатися 1 січня наступного року за
який би мав її отримати. Позивач
же звернувся до суду лише 5 травня 2007
року, а допомогу просить стягнути за період з 1997 по 2006 рік.

Відповідно до ст. 100 КАС України, пропуск строку звернення до суду є
підставою для відмови у позові, якщо на цьому наполягає одна із сторін,
відповідач по справі Ямпільський РВ УМВС України у Вінницькій області наполягає
на застосуванні зазначеної статті.

Відповідно до Постанови
Пленуму Верховного Суду України
"Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці" від 24.12.99 № 13, зокрема частина
2 пункту 2 зазначає, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і
порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців
та прирівняних до них осіб (рядовий і
начальницький склад органів внутрішніх справ тощо). З цих підстав посилання
позивача на ч. 2 ст. 233 КЗпП України де
передбачено, що у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження будь-яким строком не приймаються судом.

Єдиною підставою для виплати
щорічної допомоги, є заява (рапорт) працівника. Тому для отримання матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового
забезпечення на рік, запровадженої пунктом 2 Указу Президента України № 926/96
від 4 жовтня 1996р. позивачеві необхідно
було звернутися з відповідною заявою до відповідача.

Як заявив в судовому
засіданні представник відповідача, що позивач з заявою про виплату йому
допомоги не звертався, що підтвердив і сам
позивач.

Відносно вимог позивача щодо
відшкодування понесених ним матеріальних витрат на використання службового
автомобіля, вони також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.23
Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету
можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Також, відповідно
до ч.5 ст. 51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами.

Крім того, відповідно
до ч. 6 ст. 51 Бюджетного кодексу України будь-які зобов'язання, взяті
фізичними та юридичними особами за коштами Державного
бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань
або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та
законом про Державний бюджет України, не
вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати
державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть
здійснюватися.

Відповідачем по справі
надано докази про відсутність в його кошторисі
на 2006 рік призначень за КЕКВ 1135 Оплата транспортних послуг та
утримання транспортних засобів. Також не надавалось будь-яких
письмових вказівок позивачу щодо можливості використання власних коштів на
утримання службового автомобіля з наступним їх відшкодуванням.

Не приймаються судом
посилання позивача на п. 10 ст. 22 Закону України "Про міліцію" якою
передбачено, що працівникам міліції, які використовують в службових цілях
особистий транспорт, виплачується грошова компенсація у встановлених розмірах.
Оскільки в ньому мова йде про особистий транспорт, а не службовий. Також в
даному випадку не може бути виключень щодо вимог Бюджетного кодексу України.

З огляду на матеріали справи суд дійшов висновку, що
відповідач довів правомірність своїх рішень, а отже позовні вимоги є необґрунтованими, не відповідають дійсним обставинам та законодавству і
тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 70, 71,
79, 86, 94, 100, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Ямпільського РВ УМВС
України у Вінницькій області про виплату матеріальної допомоги та відшкодуванню
шкоди заподіяної протиправною бездіяльністю -
відмовити.

Заява про
апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі
відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Заява про
апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до
адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова
суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення
цього строку.

Суддя