Справа № К-2621/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою Кременецької міжрайонної
державної податкової інспекції Тернопільської області на ухвалу апеляційного
суду Тернопільської області від 20 січня 2004 року у справі за скаргою
ОСОБА_1 на бездіяльність Кременецької міжрайонної державної податкової
інспекції Тернопільської області, -

встановила:

В жовтні 2003 року ОСОБА_1
звернулася до суду із зазначеною скаргою, в якій вказувала, що визначений їй
податковими органами ідентифікаційний код платника податків вона не сприймає
через релігійні переконання, але її прохання про застосування до неї
альтернативної форми обліку платника податків Кременецька МДПІ залишила без задоволення. У зв'язку з цим скаржниця
просила суд визнати незаконною відмову податкового органу щодо внесення
відмітки до її паспорту про право здійснювати будь-які платежі без
ідентифікаційного номеру та зобов'язати суб'єкта оскарження поставити таку відмітку.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської
області від 03 листопада 2003 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного
суду Тернопільської області від 20 січня 2004 року, скаргу ОСОБА_1 було
задоволено та визнано незаконною бездіяльність Кременецької МДПІ. Зобов'язано
податковий орган внести до паспорту скаржниці відмітку про право здійснювати
будь-які платежі без ідентифікаційного номеру.

Не погоджуючись із ухвалою суду
апеляційної інстанції, Кременецька МДПІ
звернулася до Верховного Суду України з касаційною скаргою в порядку
визначеному ЦПК України 1963 року, в якій, посилаючись на порушення норм
процесуального права, просила вказане судове рішення скасувати.

Листом Верховного Суду України від
23.09.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу було передано
до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку касаційного
провадження.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 211 КАС України,
підставами касаційного оскарження судового
рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 1
Закону України «Про єдиний державний реєстр фізичних осіб - платників податків
та інших обов'язкових платежів» для осіб, які через релігійні та інші
переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номеру та офіційно
повідомляють про це відповідні державні органи, зберігають раніше встановлені
форми обліку платників податку та інших обов'язкових платежів. У паспортах
зазначених осіб робиться відмітка про
наявність в них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного
номеру.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанцій вірно виходив з того, що скаржниця вправі, як платник податків,
обліковуватись не за ідентифікаційним номером.

Доводи касаційної скарги про те, що
скаржниці вже визначений порядок обліку за ідентифікаційним номером і немає
підстав його міняти, не можуть бути враховані, оскільки чинним законодавством
не передбачено обмежень застосування положень вказаного вище Закону щодо осіб,
яким ідентифікаційний номер вже встановлено.

Посилання податкової інспекції в
касаційній скарзі на те, що законом не встановлено зобов'язаного суб'єкта щодо
реалізації положень даного Закону спростовується положенням ст. 5 вище
названого Закону, згідно якої реєстрація фізичних осіб-платників податків та
інших обов'язкових платежів проводиться державними податковими інспекціями по
районах, районах у містах і містах без районного поділу за місцем постійного
проживання платників, а для осіб які не мають постійного місця проживання в
Україні - за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об'єкта
оподаткування.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції обґрунтовано залишивши в силі рішення суду першої інстанції, відмовив
Кременецькій МДПІ у задоволенні її скарги.

Відповідно до ч.3 ст. 2201
КАС України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись
ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Кременецької
міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області - залишити
без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20 січня
2004 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її підписання та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених
ст. 237 КАС України.

Судді: