Справа № 2-А-7\07р.
Суддя: Гуцол В.І.
Дата ухвалення: 2007-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Постанова

І"мям України

28 лютого 2007 року Бершадський
районний суд

Вінницької
області

В складі
головуючого Гуцола
В.І.

при
секретарі Гончар
С.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
м. Бершадь

адміністративну справу за позовами ОСОБА_1 до військової частини А-3769 про стягнення
грошової компенсації продовольчого
забезпечення, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати та моральної шкоди ,
ОСОБА_2 до військової частини А-3769 про стягнення грошової компенсації
продовольчого забезпечення, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням термінів їх виплати та моральної шкоди, ОСОБА_3 до військової
частини А-3769 про стягнення грошової компенсації продовольчого забезпечення,
компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати
та моральної шкоди,

встановив:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до
в/ч А-3769 про стягнення грошової компенсації за не отримане продовольче
забезпечення, з тих підстав, що як стверджують, вони проходили дійсну військову
службу у Бершадсько-Теплицькому військовому комісаріаті, на продовольчому
забезпеченні знаходилися у військовій частині А-3769 м. Гайсин. З 11.03.2000 року Законом
України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" була
призупинена дія ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців і членів їх родин" в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих пайків або, за їх бажанням, грошової
компенсації замість них і в/ч А-3769 припинила видачу їм продовольчих пайків
або грошової компенсації замість них. Вважають ці дії відповідача
неправомірними, оскільки Законом України "Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів" не скасована ч.1 ст.9 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх родин",
згідно з якою держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше
забезпечення в розмірах,
що стимулюють заінтересованість громадян

України у військовій службі, відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 20.03.2002
року № 5 рп/2002
року (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) оскільки пільги, компенсації і
гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних
джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення
життєвого рівня, встановленого законом, то звуження змісту та обсягу цього
права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за
ст.22 Конституції України не допускається. Тому просять стягнути з відповідача
на їх користь компенсацію за продовольче забезпечення, індексацію цих сум
відповідно до індексу інфляції за період ІНФОРМАЦІЯ_1
років та моральну шкоду: ОСОБА_1. просить стягнути на його користь 25007 грн. 18 коп . компенсації за
продовольче забезпечення, 10727
грн. 01 коп.
компенсації втрати частини доходів та 2000
гривень моральної шкоди; ОСОБА_2. просить стягнути з відповідача 18193 грн. 05 коп. компенсації
за продовольче забезпечення ,
9175 грн. 71 коп.
компенсації втрати частини доходів та 2000
грн. моральної шкоди; ОСОБА_3 просить стягнути з відповідача на його
користь 17231 грн.
компенсації за продовольче забезпечення, 8857
грн. 83 коп.
компенсації втрати частини доходів та 2000
грн. моральної шкоди.

Представник
відповідача ОСОБА_4. в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що з ІНФОРМАЦІЯ_2 року дія ч.2
ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей» в частині наявності у військовослужбовців права на отримання
компенсації за продовольчий пайок зупинена на підставі Закону України «Про
деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» та Постанови Кабінету Міністрів
України № 426 від 29.03.2002 року.

Заслухавши
пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази,
суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до
ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове
забезпечення, а також речове майно та продовольчі пайки або, за бажанням
військовослужбовця, грошову компенсацію замість них.

Хоча з ІНФОРМАЦІЯ_2 року дія
цієї норми закону в частині наявності у військовослужбовців права на отримання
компенсації за продовольчий пайок зупинена на підставі Законів України «Про
деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року та «
Про внесення змін до ст..2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів» від 23.03.2000
року, але з 2001 року
набрала чинності ст.. 16
Закону України « Про
Збройні Сили України», згідно з якою військовослужбовцям гарантується отримання
за рахунок держави різних видів забезпечення, в тому числі і продовольчого,
тому в даному випадку суд керується нормами Закону, який набрав чинності в
більш пізній час.

Крім того,
відповідно до ст.. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має
найвищу юридичну силу, Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні відповідати їй, норми Конституції є
нормами прямої дії, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод
людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України
гарантуються. Згідно зі ст. 22
Конституції України конституційні права і свободи, серед яких і право на
соціальний захист громадян України, котрі знаходяться на службі в Збройних
Силах України /ч.2 ст.17 Конституції України/ та право на достатній рівень
життя для себе і своєї сім'ї /
ст. 48 Конституції
України / гарантуються
і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Оскільки
відповідач, заперечуючи проти позову, не довів в судовому засіданні відсутність
у позивачів права на грошову компенсацію не отриманого продовольчого
забезпечення, виходячи з вищенаведеного суд вважає, що позови в частині
стягнення на користь позивачів грошової компенсації за не отримане продовольче
забезпечення законні, обґрунтовані і підлягають задоволення в повному об'ємі.

Позови в частині
стягнення втрат частини грошових доходів внаслідок не своєчасної компенсації за
не отримане продовольче забезпечення задоволенню не підлягають, оскільки в
Законі України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати», постановах Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 р. № 1427 «Про
затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати» та № 159 від 21.02.2001 р. «Про
затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» під заробітною платою,
іншими грошовими доходами грошова компенсація за не отримане продовольче
забезпечення не розуміється.

Позови в частині
стягнення моральної шкоди з відповідача також задоволенню не підлягають як не
доведені в судовому засіданні.

На підставі
викладеного, ст.ст. 8,
17, 22, 48 Конституції України,ст.16 Закону України «Про Збройні
Сили України», керуючись ст.ст. 6,
10, 11, 71,159, 160, 162,163 КАС України, суд,Є

постановив:

Позови ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до військової частини А-3769 про стягнення грошової
компенсації за не отримане продовольче забезпечення, компенсації втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням термів їх виплати та моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з військової частини А-3769: на користь ОСОБА_1 - двадцять п'ять
тисяч сім гривень 18 копійок
компенсації за не отримане продовольче забезпечення за період з ІНФОРМАЦІЯ_2 року по 8

Стягнути з
військової частини А-3769: на користь ОСОБА_1 - двадцять п'ять тисяч сім гривень 18 копійок
компенсації за не отримане продовольче забезпечення за період з ІНФОРМАЦІЯ_2 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року; на користь
ОСОБА_2 -вісімнадцять
тисяч сто дев'яносто три гривні 5
копійок компенсації за не отримане продовольче забезпечення за період з ІНФОРМАЦІЯ_2 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року; на користь
ОСОБА_3 - сімнадцять
тисяч двісті тридцять одну гривню компенсації за не отримане продовольче
забезпечення.

В іншій частині позовів відмовити.

Постанова
набирає чинності після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана, постанова набирає законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного
розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то
вважається, що постанова не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області
шляхом подачі через суд першої інстанції на протязі 10 днів з дня
складення її в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження та шляхом подачі
апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження, або в порядку ст..
186 ч. 5 КАС
України.