Справа № 22-а-1187/07
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2007-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Семерак І.О. Справа № 22-а-1187/07
Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області ряд. стат. звіту № 21
Суддя-доповідач: Олендер І.Я.
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2007 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів - Кушнерика М.П., Пліша М.А.

при секретарі - Федаш
О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді на постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2007 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.
Ужгороді про визнання відмови у підвищенні пенсії неправомірною та стягнення
недоотриманих сум, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у
якому просив визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України
в м. Ужгороді у підвищенні раніше призначеної йому пенсії на 350% від
мінімальної пенсії за віком, розмір якої встановлений Законом України “Про
державний бюджет України на 2005 рік”, починаючи з 01 листопада 1999 р.;
зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді провести
перерахунок його пенсії та виплатити доплату з врахуванням її підвищення на
350% від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 листопада 1999 року,
виходячи з розміру, встановленого Законом України “Про державний бюджет України
на 2005 рік” та стягнути з відповідача на його користь недоотриману суму
підвищення до пенсії на 350% від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01
вересня 1999 року у розмірі 81654 грн.

Оскаржуваною постановою Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 12 березня 2007 року вказаний позов задоволено
повністю.

У поданій апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді просить зазначену постанову скасувати, покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а
також неповноту з'ясування істотних обставин справи. Вимоги за апеляційною
скаргою обґрунтовує тим, що з часу набуття позивачем у листопаді 1999 року
статусу інваліда війни 2-ої групи, йому встановлена надбавка до пенсії у
розмірі 350% мінімальної пенсії за віком, яка до 01 січня 2006 року визначалася
відповідно до вимог постанови Верховної Ради України № 49/96 від 20.02.1996 р.
і постанови Кабінету Міністрів України № 831 від 26.07.1996 р., та становила
16,62 грн. З набранням чинності Закону України “Про внесення змін до Закону
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” № 2939-IV від 05.10.2005 р., починаючи з 01 січня 2006
р. інвалідам війни пенсії підвищуються у відсотках від прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, зокрема, для інвалідів війни 2-ої групи
- на 40%. Стверджує, що судом порушено вимоги ст. 58 Конституції України про
незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі. Просить
також врахувати недотримання позивачем строку звернення до адміністративного
суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Під час апеляційного розгляду справи представник апелянта
апеляційну скаргу підтримав та надав суду пояснення відповідно до її змісту.
Просить скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської
області від 12 березня 2007 року і ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1.

Позивач у судове засідання на виклик суду не з'явився і суд
відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України розглядає справу у його відсутності. З
поданих письмових заперечень вбачається, що апеляційну скаргу він вважає
безпідставною, а оскаржуване рішення суду першої інстанції законним і
обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд виходив з того, що передбачену йому надбавку до пенсії як інваліду війни в
розмірі 350% мінімальної пенсії за віком, починаючи з з листопада 1999 року
слід обчислювати з розміру прожиткового мінімуму, зокрема того, який
встановлений Законом України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” для
осіб, які втратили працездатність, та становить 332 грн.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, не відповідають нормам матеріального права, а також дійсним обставинам
справи, та є помилковими.

Згідно ч.3 ст. 13 Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в редакції Закону №
458/95-ВР від 23.11.1995 р. із змінами, внесеними згідно із Законами №
488/95-ВР від 22.12.1995 р., чинній на час встановлення позивачу статусу
інваліда війни 2-ої групи у листопаді 1999 року, інвалідам війни пенсії
підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за
віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, IIIгрупи- 200
процентів мінімальної пенсії за віком.

Постановою Верховної Ради України “Про
порядок введення в дію статтей 10, 33, 34 Закону України “Про оплату праці” та
встановлення мінімального розміру пенсії за віком” № 49/96-ВР від 20.02.1996
р., з 01 березня 1996 року мінімальний розмір пенсії за віком встановлено у
розмірі 1 мільйон 500 тисяч карбованців, що відповідно до проведеної на
підставі Указу Президента України №762/96 від 25.08.1996 р. грошової реформи в
Україні з 02 вересня 1996 року становило 15 грн.

Згідно п.1 постанови КМ України “Про підвищення розмірів
пенсій, призначених до 01.08.1996 року, та порядок обчислення пенсій,
призначених після 01.08.1996 року”, пенсії, призначені органами соціального
захисту населення відповідно до Законів України “Про пенсійне забезпечення” і
“Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ” з урахуванням передбачених чинним
законодавством надбавок (підвищень), додаткової пенсії, починаючи з 1 серпня
1996 р. збільшено в 1,108 раза.

Зазначеними нормативно-правовими актами встановлено форму
надбавки до пенсії інвалідам війни, яка передбачена у відсотках від мінімальної
пенсії за віком, її розмір, а також розмір самої мінімальної пенсії за віком та
порядок її визначення у спірний період. Тому, на думку колегії суддів, управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді правомірно керувалося
вказаними положеннями закону при здійсненні нарахування і виплати такої
надбавки позивачу.

Висновок
суду першої інстанції про необхідність обчислення розміру мінімальної пенсії за
віком при встановленні ОСОБА_1 надбавки до пенсії як інваліду війни 2-ої групи,
виходячи із розміру прожиткового мінімуму, грунтується на невірному
застовуванні норм права, суперечить дійсному змісту нормативно-правових актів,
які врегульовують спірні правовідносини, а тому колегією суддів до уваги не
приймається.

Крім того,
при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції
безпідставно застосовано положення ст. 63 Закону України “Про державний бюджет
України на 2005 рік” та враховано закріплений нею на 2005 рік прожитковий
мінімум в розмірі 332 грн. для визначення розміру мінімальної пенсії за віком і
нарахування недоотриманих позивачем сум надбавок до пенсії як інваліду війни за
період 1999-2005 рр., що прямо суперечить ст. 58 Конституції України,
відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної
дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, й на думку колегії суддів є грубим порушенням норм
матеріального права.

Крім того, адміністративна справа розглянута та вирішена у судовому
засіданні від 12 березня 2007 року без участі представника відповідача, що, з
врахуванням відсутності у матеріалах справи будь-яких відомостей про вручення управлінню Пенсійного фонду України в м. Ужгороді судової повістки чи його
належне повідомлення про дату і час судового розгляду, слід вважати істотним
порушенням ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 128 КАС України.

Крім того, судом першої інстанції не
взято до уваги передбачені ст. 99 КАС України строки звернення до
адміністративного суду та не досліджено питання про його дотримання позивачем,
тоді як позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються, зокрема, періоду 1999-2005 рр.

Згідно ч.2 ст. 6 Конституції України
органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Предметом даного публічно-правового
спору є оскарження дій та бездіяльності управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді як суб'єкта владних повноважень.

Колегія суддів визнає, що відповідач у
справі, відмовляючи ОСОБА_1 у підвищенні раніше призначеної
йому пенсії на 350% від мінімальної пенсії за віком починаючи з 01 листопада
1999 р. за розміром, встановленим Законом України “Про державний бюджет України
на 2005 рік”, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією і чинними законами України, тобто правомірно, а тому підстав для
задоволення його позовних вимог не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до
переконання про порушення судом першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, неповноту з'ясування ним обставин, які мають значення для справи та невідповідність
його висновків дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного
вирішення спору по суті. Відтак, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з
прийняттям нової, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, п.п.1, 3, 4 ст. 202,
205, 207 КАС України, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської
області від 12 березня 2007 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1
до управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді про визнання відмови у
підвищенні пенсії неправомірною та стягнення недоотриманих сум скасувати і
прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за
безпідставністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий
І.Я.Олендер

Судді М.П.Кушнерик

М.А.Пліш