Справа № 22-а-670/07
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2007-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Савченко Г.І. Справа №
Господарський суд Рівненської
області ряд. стат. звіту № 34
№ 2/82
Суддя-доповідач: Олендер І.Я.
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2007 року
м.
Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів - Пліша
М.А., Кушнерика М.П.

при секретарі - Федаш
О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на постанову господарського
суду Рівненської області від 22 березня 2007 року у справі за її позовом до
Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області
про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення,
-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2007 року приватний підприємець ОСОБА_1
звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірним та скасування
податкового повідомлення-рішення Здолбунівської об'єднаної державної податкової
інспекції НОМЕР_1 від 05 лютого 2007 року про визначення суми податкового
зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 134823 грн. та застосування
штрафних санкцій на суму 67411,5 грн.

Оскаржуваною постановою господарського суду Рівненської
області від 22 березня 2007 року у задоволенні вказаного позову відмовлено за
безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить
скасувати зазначену постанову та прийняти нову, якою задоволити її позовні
вимоги у повному обсязі, покликаючись на порушення і неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також
невідповідність висновків суду обставинам справи. Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що Здолбунівська ОДПІ неправомірно нарахувала їй спірну суму
податку на додану вартість, оскільки такий вона сплатила при ввезенні на
територію України сільськогосподарської техніки, що підтверджується відповідними
митними деклараціями, а, отже, має право на податковий кредит згідно з вимогами
ст. 7.4 Закону України “Про податок на додану вартість”. Крім того, стверджує,
що у липні 2006 року вона працювала за спрощеною системою оподаткування та
сплачувала єдиний податок, а тому не мала обов'язків щодо сплати податку на додану вартість. Вважає, що
податковий орган був зобов'язаний самостійно прийняти рішення про анулювання її
реєстрації як платника податку на додану вартість з моменту переходу на
спрощену систему оподаткування, тобто з 01 липня 2006 року, оскільки для цього
були передбачені законом підстави. При цьому просить врахувати положення наказу
ДПА України № 79 від 01.03.2000 р. та абзац 6 п.9.8 ст. 9 Закону України “Про
податок на додану вартість”. Просить також врахувати, що податкова накладна
НОМЕР_2 від 14.07.2006 р., на яку посилається суд першої інстанції, немає
відношення спору, що розглядається.

Під час апеляційного розгляду справи представник апелянта
повністю підтримав вимоги за апеляційною скаргою та надав суду пояснення
відповідно до її змісту.

У судовому засіданні представники відповідача апеляційну
скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 заперечили, оскільки вважають її
безпідставною, а оскаржуване рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного
позову приватного підприємця ОСОБА_1, суд виходив з того, що вантажні митні
декларації типу ІМ-40 Г не можуть бути підставою для зарахування сплаченого за
ними податку на додану вартість в сумі 892 грн. у березні 2006 року та 2099
грн. у квітні 2006 року до податкового кредиту позивача у справі, оскільки
оформленні не на ОСОБА_1 як суб'єкта підприємницької діяльності у сфері
зовнішньо-економічної діяльності, а на ОСОБА_2 як фізичну особу. Крім того,
оскільки позивачка виключена Здолбунівською ОДПІ з реєстру платників податку на
додану вартість на підставі її особистої заяви від 18.07.2006 р. починаючи з
20.07.2006 р., отриманий нею у період з 01 до 18 липня 2006 року дохід в сумі
970991грн. підлягає оподаткуванню податком на додану вартість в сумі
грн.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, відповідають дійсним обставинам справи, а також вимогам матеріального
права, та є правильними.

Згідно підпункту 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 Закону України “Про
податок на додану вартість” не підлягають включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Згідно п. 2 Положення про вантажну митну декларацію,
затвердженого постановою КМ України № 574 ід 09.06.1997 р., вантажна митна
декларація (ВМД) - письмова заява встановленої форми, що подається митному
органу і містить відомості про товари та транспортні засоби, які переміщуються
через митний кордон України, митний режим, у який вони заявляються, а також
іншу інформацію, необхідну для здійснення митного контролю, митного оформлення,
митної статистики, нарахування податків, зборів та інших платежів. ВМД
застосовується під час декларування транспортних засобів і товарів, що
переміщуються через митний кордон України юридичними або фізичними особами,
яким вони належать, або уповноваженими ними особами (п.3). Оформлена ВМД є
підтвердженням надання особі права на розміщення товарів та/або транспортних
засобів у заявленому митному режимі, і прав та обов'язків зазначених у такій
декларації осіб щодо здійснення ними відповідних фінансових, господарських та
інших операцій.

З наявних у матеріалах справи вантажних митних декларацій
(а.с. 41-43) вбачається, що оформленні вони не на ОСОБА_1 як суб'єкта
підприємницької діяльності, а на ОСОБА_2 як громадянина (фізичну особу), на що
додатково вказують тип декларацій ІМ 40 Г, де, згідно роз'яснень Інструкції про
порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Державної
митної служби України № 307 від 09.07.1997 р. (у редакції наказу № 207 від 14
квітня 2002 р.), ІМ - увезення в Україну (п. 2 Інструкції), 40 - код митного
режиму, Г - митне офомлення предметів громадян. Крім того, графа 8 вказаних декларацій
містить дані, які передбачені для одержувача - фізичної особи (прізвище, ім'я,
місце проживання, паспортні дані) та містить відомості, які є обов'язкові для
юридичної особи чи суб'єкта підприємницької діяльності згідно вимог до графи 8,
визначених п. 2 зазначеної Інструкції, зокрема, індивідуального номеру платника
податку. Крім того, на усіх спірних вантажних митних деклараціях у цій ж графі
8 вказано ідентифікаційний номер одержувача “0003400”, де код 34 (відповідно до
схеми додатку № 1 Інструкції) - код фізичної особи.

Таким чином, правових підстав для зарахування сплаченого ОСОБА_2, при ввезенні на територію України сільськогосподарської техніки,
податку на додану вартість до податкового кредиту приватного підприємця ОСОБА_1
колегія суддів не вбачає, відповідні висновки суду першої інстанції є
правильними та належно обґрунтованими, а оскаржувані рішення та дії
Здолбунівської ОДПІ з цього приводу - правомірними.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги в іншій частині,
колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Позивач у справі, суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1, як платник податку на додану вартість взята на облік ДПІ
у Здолбунівському районі Рівненської області 18 травня 2005 року, що
підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість
НОМЕР_3 (а.с. 32) із встановленням податкового періоду в один місяць, та
виключена з відповідного реєстру 20 липня 2007 року на підставі її заяви від 19
липня 2007 року (вх. № 2267/10; а.с. 31-32) у зв'язку з переходом на спрощену
систему оподаткування.

Згідно п. 4 Указу Президента України “Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” (в редакції
Указу № 746/99 від 28.06.1999 р.) для переходу на спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єкт малого підприємництва подає письмову заяву до
органу державної податкової служби за місцем державної реєстрації. Заява
подається не пізніше ніж за 15 днів до початку наступного звітного
(податкового) періоду (кварталу) за умови сплати всіх установлених податків та
обов'язкових платежів за попередній звітний (податковий) період.

Відповідно до п.9.8 ст. 9 Закону України “Про податок на
додану вартість” реєстрація осіб як платників податку на додану вартість діє до
дати її анулювання, яка відбувається у випадках, якщо, зокрема, особа,
зареєстрована як платник податку, реєструється як платник єдиного податку або
стає суб'єктом інших спрощених систем оподаткування, які визначають особливий
порядок нарахування чи сплати податку на додану вартість, відмінний від тих, що
встановлені цим Законом, чи звільняють таку особу від сплати цього податку за
рішенням суду або з будь-яких інших причин (підпунтк “в” п.9.8). Анулювання
реєстрації на підставах, визначених у підпунктах “б”-“ґ” п.9.8, здійснюється за
ініціативою відповідного податкового органу або такої особи.

Норми аналогічного змісту закріплені у п. 25 Положення про
реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА
України № 79 від 01.03.2000 р. (покликання суду першої інстанції на втрату ним
чинності слід вважати помилковим), у якому також передбачено, що анулювання
реєстрації здійснюється шляхом анулювання свідоцтва та виключення платника
податку на додану вартість з Реєстру (останній абзац п.25).

Крім того, п.25.1 Положення встановлено, що анулювання
реєстрації за ініціативою платника податку на додану вартість може бути
здійснене на підставах, визначених у підпунктах “а”-“ґ” п. 25 цього Положення.
Для цього платник податку на додану вартість подає до податкового органу за
місцем перебування на обліку заяву про анулювання реєстрації платника податку
на додану вартість за формою N 3-ПДВ. Разом із поданням такої заяви платник
податку зобов'язаний повернути податковому органу свідоцтво та всі засвідчені
копії свідоцтва.

Позивач ОСОБА_1 перейшла на спрощену систему оподаткування з
власної ініціативи, про що у встановленому законом порядку 18 липня 2006 року
подала до Здолбунівської ОДПІ відповідну заяву та повернула свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану вартість, анулювання якого, так само як
зняття ОСОБА_1 з реєстрації, мали місце 20 липня 2006 року.

Відповідно до п.9.8 ст. 9 Закону України “Про податок на
додану вартість” при анулюванні реєстрації останнім податковим періодом
вважається період, який розпочинається від дня, наступного за останнім днем
попереднього податкового періоду, та закінчується днем такого анулювання.

Таким чином, останнім днем податкового періоду щодо сплати
приватним підприємцем ОСОБА_1 податку на додану варість слід вважати саме 20
липня 2006 року, а не 01 липня того ж року, як стверджує сама позивачка, а,
отже, отриманий нею у період з 01 до 18 липня 2006 року дохід в
сумі 970991 грн. підлягає оподаткуванню податком на додану вартість.

Покликання ОСОБА_1 на обов'язок Здолбунівської ОДПІ
самостійно прийняти рішення про анулювання її реєстрації як платника податку на
додану вартість грунтується на невірному тлумаченні норм закону та є
безпідставним, а тому до уваги колегією суддів не приймається.

В іншій частині доводи апеляційної
скарги на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не
спростовують.

Колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи
даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив
законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову
господарського суду Рівненської області від 22 березня 2007 року у справі за її
позовом до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської
області про визнання неправомірним та скасування податкового
повідомлення-рішення НОМЕР_1 від 05 лютого 2007 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді