Справа № 2-а-7789/07
Суддя: Гонтарук В.М.
Дата ухвалення: 2007-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 2-а-7789/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

«29» серпня 2007 року
м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд

в
складі: головуючого судді
Гонтарука В.М.

при секретарі Зелінській І.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Каленюк Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Вінниці адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду в Липовецькому
районі про стягнення недоплаченої суми
підвищеної до пенсії, суд -

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась з позовною заявою ОСОБА_1, в якій просить
стягнути на її користь за 2004, 2005р.р. та три місяці 2006 року недоплачене
підвищення до пенсії на суму 1256,01 грн.

Позов
мотивовано тим, що позивач є учасником бойових дій та має право на підвищення
до пенсії, що передбачено Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Однак, всупереч вимогам вищевказаного
Закону підвищення до пенсії за 2004-2006р.р. Управлінням пенсійного фонду
України у Липовецькому районі нараховувалось неналежним чином. Тому, позивач
звернулась до суду з вимогою стягнути недоплачені кошти. При цьому у позовній заяві позивач, посилаючись на норми вищевказаного
Закону, зазначила, що учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному
обсязі та просила задоволити його, посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві.

Представник
відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, з
тих підстав, що щомісячне підвищення до пенсії позивачці робились своєчасно та
на підставі нормативних актів, які діяли у відповідний час. Тому, Управління
пенсійного фонду України у Липовецькому районі діяв виключно в межах чинного законодавства
України. При цьому, відповідачем, з урахуванням норм ст.99 КАС України, подано
заяву з вимогою про те, що позивачем, пропущений річний строк звернення до
адміністративного суду, а тому просить суд, на підставі ст.100 КАС України,
відмовити у задоволенні адміністративного позову. В обґрунтування свого
клопотання, представник відповідача пояснила, що вимога позивача стосується
стягнення недоплаченого підвищення за минулі роки, а саме: за 2004, 2005р.р. та
три місяці 2006 року. Підвищення розміру пенсій та інших соціальних виплат
вказаним категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету, були оприлюдненні в засобах масової інформації. При
цьому, позивач щомісячно отримувала пенсію у зазначені роки, що підтверджується
пенсійною справою, і не могла не знати про розмір пенсії та соціальні виплати,
що були їй нараховані. З огляду вищенаведеного, представник відповідача
наполягала у відмові в задоволенні вимог ОСОБА_1

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні
матеріали пенсійної справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується
безтерміновим посвідченням, серії НОМЕР_1
від 17.05.2000р., виданого Липовецьким райвійськкоматом Вінницької
області, світлокопія якого знаходиться в матеріалах адміністративної справи.

З
матеріалів адміністративної та пенсійної справ вбачається, що позивачці
виплачувалось підвищення до пенсії, відповідно до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-ХІІ та
ч. е п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №1 «Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03.01.2002 року, у
період з 01.01.2004р. по 30.06.2006р. в розмірі 29,87 грн. Згідно із Законом
України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» №2939-ІVвід 5 жовтня 2005 року, дане підвищення виплачувалось:

у
період з 01.07.2006р. по 30.09.2006р. - в розмірі 89,75 грн.,

у
період з 01.10.2006р. по 31.12.2006р. - в розмірі 91,50 грн.,

у
період з 01.01.12.2007р. по 31.03.2007р. - в розмірі 95, 00 грн.,

у
період з 01.04.2007р. по 30.09.2007р. -
в розмірі 101,50 грн.

Позивачка
не погоджуючись із призначеним розміром підвищення до пенсії заявила вимоги про
стягнення на її користь недоплачених коштів за 2004, 2005р.р. та три місяці 2006
року в сумі 1256,01 грн.

Суд
відмовляє в задоволенні вимог позивачки щодо стягнення недоплаченого розміру
підвищення до пенсії, як учаснику бойових дій, за період за 2004, 2005р.р. та
три місяці 2006 року з наступних
підстав.

Статтею
12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
передбачено, що учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна
соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії підвищуються на 150% мінімальної пенсії за віком (в
редакції №3551-ХІІ від 22.10.1993р).

Постановою
Кабінету Міністрів України №1 «Про
підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету» від 03.01.2002 року (із змінами
та доповненнями), зокрема пунктом 2 встановлено, що підвищення до пенсії,
передбачені законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» починаючи з
01.01.2002 року здійснюються виходячи із розміру 19,91 грн.

Таким
чином, позивачу, як учаснику бойових дій, в період до 01.07.2006 року правомірно виплачувалось
відповідачем підвищення до пенсії, виходячи із розрахунку 19,91 х 150% = 29, 87
грн.

Відповідно
до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» №2939-ІVвід 5 жовтня 2005 року до частини
четвертої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» були внесені зміни. Зі змісту вищевказаного Закону
вбачається, що пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються
в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність,
відносно учасників бойових дій. Однак
дана норма ввійшла в дію лише з
01.07.2006 року. Тому вимоги позивача щодо стягнення недоплаченого підвищення
до пенсії з урахуванням 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, відносно учасників
бойових дій не відповідає чинному законодавству та суперечить волі
законодавчого органу.

Окрім
того, згідно ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду
за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення своїх прав свобод чи інтересів.

В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що про порушене право
їй стало відомо лише в червні 2007 року в зв'язку зі своєю необізнаністю.
Однак, Постанова Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року №1 «Про
підвищення розміру пенсії та інших соціальних виплат категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» була
оприлюднена в засобах масової інформації, а саме: в Офіційному Віснику України
2002 року №1, в Урядовому кур'єрі від 05.01.2002 року №3, в Праці та зарплаті
за січень 2002 року №1. Крім того, позивач щомісячно отримувала пенсію та
зазначене підвищення до пенсії ще з 2002 року, що підтверджується матеріалами пенсійної справи, яка була
оглянута в судовому засіданні. Тому вона не могла не знати про розміри пенсії
та надбавок до пенсії. Не погоджуючись із вказаними розмірами виплат, ОСОБА_1
мала можливість звернутися до суду за захистом своїх порушених прав ще у 2002
році, у 2003 році, однак позовна заява нею подана лише 26.06.2007 року.

Згідно
з ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду
є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо
на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи
ті обставини, що позивачка не надала суду доказів щодо пропущення строків
звернення до адміністративного суду з поважних причин, а представник
відповідача наполягала в судовому засіданні на відмові в частині позовних
вимогах позивача саме, в зв'язку з пропущенням строку звернення до суду, то у
суду наявні всі підстави для відмови позивачу
в задоволенні цієї частини позовних вимог.

На
підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення недоплаченого підвищення до пенсії, як
учаснику бойових дій, згідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відсутні.

Керуючись
ст. 11, 71, 86, ч.2 ст. 99, 100, ст.ст. 158 - 163, 186, 254 КАС України, Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд -

ПОСТАНОВИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у
Липовецькому районі про стягнення
недоплаченої суми пенсії відмовити повністю.

Заява про
апеляційне оскарження постанови
суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження або у термін, встановлений для
подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження.

Якщо
було подано заяву про апеляційне оскарження, то постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: