Справа № 2а-17/07
Суддя: Лапін О.Ф.
Дата ухвалення: 2007-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№2а-17/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 22 лютого 2007 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області під головуванням судді Лапіна О.Ф., за участю
секретаря Гарбар О.В.,

позивача
ОСОБА_1.,

представника позивача Мельника A.M.,

представника відповідача Горблюка Р.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Ковельської міської ради про визнання протиправними дій та відшкодування
моральної шкоди, завданої порушенням законних трудових прав, -

встановив:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до виконкому Ковельської міської ради про
визнання протиправними дій відповідача, які виразились в оголошенні догани та
скасуванні надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливих робіт, що було здійснено
розпорядженням Ковельського міського голови від ІНФОРМАЦІЯ_1 року
НОМЕР_1 та звільненні позивача з роботи за прогул, що було здійснено
розпорядженням Ковельського міського голови від ІНФОРМАЦІЯ_2 року НОМЕР_2 та
одночасно ставить питання про відшкодування завданої порушенням трудових прав
моральної шкоди в розмірі 45600 грн.

На обґрунтування
позову позивач посилається на те, що розпорядженням Ковельського міського
голови від ІНФОРМАЦІЯ_2 року НОМЕР_2 його звільнено з роботи з посади
начальника управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету
Ковельської міської ради, яку позивач беззмінно займав з ІНФОРМАЦІЯ_3 року, -
на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з
ІНФОРМАЦІЯ_4 року. З метою відновлення порушеного на його думку трудового права
звернувся до суду із позовом. Вказує, що під час розгляду справи по суті
Ковельський міський голова своїм розпорядженням від ІНФОРМАЦІЯ_5 року НОМЕР_3
скасував оскаржуване позивачем розпорядження, поновив його на посаді та
звільнив із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників,
зобов'язавши бухгалтерію провести оплату праці за час вимушеного прогулу. У
зв'язку із тим, що даним розпорядженням Ковельський міський голова по суті
задовольнив усі вимоги позивача останній подав суду письмове клопотання про
залишення заяви без розгляду, однак, внаслідок вказаних об'єктивних причин, як
вважає позивач, йому не вдалося визнати дії виконавчого комітету Ковельської
міської ради протиправними, такими, що зокрема порушують його конституційне
право на працю, а також конституційне право на службу в органах місцевого
самоврядування, у зв'язку із чим ставить питання про визнання протиправними дій
відповідача, які полягали у звільненні його з роботи за прогул, що здійснено розпорядженням Ковельського міського
голови від ІНФОРМАЦІЯ_2 року НОМЕР_2.

Також вказує, що вищевказаним порушенням законних конституційних прав
позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у моральних
стражданнях, втраті нормальних життєвих зв'язків та у додаткових зусиллях для
організації життя.

Моральні
страждання позивач обґрунтовує постійним душевним болем, зумовленим думкою про
те, що по відношенню до нього як до громадянина, який значну частину свого
життя сумлінно служив
територіальній громаді м.
Ковеля, було сфальсифіковано

2

дисциплінарні провадження в результаті чого
останнього протиправно звільнено за такий ганебний вчинок
як прогул;

- стражданнями,
зумовленими погіршенням стану здоров'я, зокрема скачками

артеріального тиску, підвищенням цукру в крові, виразкою шлунку;

· різким загостренням почуття скривдженої гідності, образи,
зниження самооцінки та впевненості у своїх можливостях;

· втраченою душевною рівновагою та душевним спокоєм, що
проявляється в різких проявах немотивованої тривоги та страхів;

· переживаннями, зумовленими глибокою депресією, внутрішнім
дискомфортом та незадоволеністю собою і власним життям;

· глибокою фіксацією на проблемі образи до своїх кривдників
на своїх близьких і самого себе;

· стражданнями, зумовленими нереалізованим прагненням до
трудової самореалізації;

· стражданнями, зумовленими поверненням психічного стану,
що сформувався після поранення у бойових діях в далекому
минулому, наслідком чого є інвалідність II групи;

- втратою
душевного спокою, що зумовлена необхідністю судового захисту

порушених законних трудових прав.

Втрату нормальних життєвих зв'язків позивач мотивує
порушенням стосунків з оточуючими людьми, насамперед близькими;

· неможливістю продовження трудової діяльності та активного
громадського життя;

· неможливістю реалізації намірів як посадової особи
місцевого самоврядування. Позивач також вказує, що порушення
відповідачем його законних трудових прав

вимагали від
нього додаткових зусиль для організації життя, а саме, зусиль для відновлення стану фізичного і душевного здоров'я, погіршеного в
результаті протиправних дій відповідача;

· зусиль для матеріального забезпечення сім'ї;

· зусиль, пов'язаних із судовим захистом його порушених
прав.

На ствердження даних обставин позивач зокрема посилається на заключения психологічної експертизи від ІНФОРМАЦІЯ_6року згідно
якого, останньому з метою відновлення психосоматичного
здоров'я, самоствердження, самореалізації та соціально-психологічної
реабілітації рекомендовано комплексні медико - психологічні заходи, вартість
яких, згідно довідки, виданої Волинською обласною
громадською організацією «ЕЛІПС» ІНФОРМАЦІЯ_7 року становить 45 600 грн.
Позивач вважає, що дана сума є матеріальним еквівалентом заподіяної йому моральної шкоди, завданої протиправними діями
відповідача, у зв'язку із чим і ставить питання про стягнення з відповідача
вказаної суми на його корить.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному об'ємі з підстав,
викладених у ньому та прохає його задовольнити,
визнати протиправними дії відповідача, які виразились у звільненні позивача з роботи за прогул, що було здійснено розпорядженням
Ковельського міського голови від ІНФОРМАЦІЯ_2
року НОМЕР_2 та відшкодувати завдану порушенням трудових прав моральну
шкоду в розмірі 45600 грн.

Суду пояснив, що після звільнення із займаної посади у ІНФОРМАЦІЯ_8 року
пережив стрес, внаслідок якого отримав
тяжку психологічну травму. Так, внаслідок протиправних дії відповідача, які виразились у оголошенні йому догани та
звільненні із займаної посади у зв'язку із допущеним прогулом,
позивач відчув приниження, замкнувся в собі, що призвело до загострення стосунків в сім'ї, з друзями, призвело до втрати душевного
спокою та рівноваги; погіршився стан здоров'я
- загострилися такі хвороби, як гіпертонія, цукровий діабет, загострились відчуття, пов'язані із пораненням під час участі у
бойових діях. Вказує, що з метою відновлення свого психічного здоров'я
звернувся до реабілітаційного центру де проходив обстеження з ІНФОРМАЦІЯ_8року
та отримав заключения про психічний стан та рекомендації щодо відновлення психічного здоров'я, а
також довідку про вартість цього курсу лікування. Вказує, що саме
вказану суму слід стягнути з відповідача у відшкодування заподіяної неправомірними діями моральної шкоди. Позивач ствердив, що
дійсно для відновлення фізичного здоров'я до
лікарських установ не звертався, у ІНФОРМАЦІЯ_8 року був на оздоровленні в санаторії-профілакторії «Сільмаги». Не
заперечив, що II група інвалідності

3

пов'язана не зі звільненням та
станом здоров'я після нього, а надана йому у зв'язку із отриманим у ІНФОРМАЦІЯ_9 році пораненням. Також відповідач вказав, що
у зв'язку зі звільненням відчуває приниження, критично відноситься до себе та не
може працевлаштуватися, проте ствердив,
що на даний час отримує пенсію в розмірі 1500 грн. Вважає, що оскільки відповідач на момент розгляду у суді справи про
поновлення на роботі та скасування догани скасував розпорядження в добровільному порядку, чим на його думку
фактично визнав їх протиправність, та при цьому міський голова не вибачився
перед позивачем, то повного морального
задоволення він не отримав, а тому й ставить питання про відшкодування моральної
шкоди.

Представник позивача в судовому розгляді позов підтримав з викладених у
ньому підстав та просить позов задовольнити. Вказав, що в процесі розгляду
справ за позовами позивача про скасування
дисциплінарного стягнення - догани та про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
фактично не доведено до кінця вирішення питання про правомірність
чи неправомірність дій відповідача в частині оголошення догани та звільнення з роботи, оскільки відповідачем скасовано
відповідні накази та провадження у справах закінчено з різних підстав: щодо
скасування догани -закрито за відмовою позивача від
позову; щодо поновлення на роботі - залишено без розгляду згідно заяви позивача у зв'язку із добровільним вирішенням спору.
Вважаючи, що сам відповідач скасувавши свої
розпорядження фактично визнав факт протиправності своїх дій, зокрема й тим, що у розпорядженні про поновлення на роботі ставив
питання про виплату ОСОБА_1 заробітку за час
вимушеного прогулу, - просить задовольнити позов та визнати протиправними дії відповідача щодо звільнення з роботи його
довірителя. Представник позивача наголосив, що
зважаючи на значний його трудовий стаж та позитивні відгуки про роботу незаконне звільнення суттєво вплинуло на стан здоров'я
його довірителя, що стверджується в частині погіршення фізичного здоров'я
медичною карткою останнього, а у частині психосоматичного здоров'я
- висновком психологічної експертизи. Вказує, що матеріальним еквівалентом моральної шкоди можна вважати вартість тих
психологічних заходів, які слід провести щодо
особи, щоб повернути її до попереднього психічного стану, враховуючи, що дані заходи вказані у висновку експерта, а вартість їх
проведення відображена у відповідній довідці,
вважає позов у частині заявленої моральної шкоди повністю обґрунтованим та прохає стягнути вказану суму моральної шкоди з
відповідача на користь позивача. Також представник позивача конкретизував, що
питання поновлення на роботі і стягнення середнього
заробітку передбачало і визнання протиправними дій відповідача, оскільки у разі винесення судом рішення у адміністративному
спору про поновлення на роботі суд повинен
був визнати протиправним розпорядження про звільнення. Вказав також, що питання про стягнення моральної шкоди не
порушувалось раніше, оскільки відповідач сподівався на вибачення з боку міського
голови і таким чином повного відновлення його порушених
прав, а саме поновлення на роботі не було достатнім засобом до
цього.

Представники відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому розгляді
позов не визнали в повному обсязі та заперечили проти його задоволення.
Вказали, що на даний час питання про визнання неправомірним
розпорядженням Ковельського міського голови від ІНФОРМАЦІЯ_2 року НОМЕР_2, згідно якого відповідача звільнено із займаної
посади, не може биту вирішено, оскільки вказане
розпорядження скасоване розпорядженням Ковельського міського голови від ІНФОРМАЦІЯ_5 року НОМЕР_3, тобто є нечинним. Крім того,
вказують, що позивач у судовому розгляді справи про поновлення його на роботі
скористався своїм процесуальним правом та подав заяву
про залишення позову без розгляду, у зв'язку з тим, що спір вирішений в добровільному порядку, хоча мав право продовжити
слухання справи по суті та з'ясувати чи мала місце
протиправність у діях відповідача чи ні. Також представники відповідача покликаються на те, що моральні страждання зі слів
позивача мали місце відразу ж по звільненню його
з роботи, проте під час вирішення питання про поновлення на роботі ні у позовній заяві ні під час судового розгляду
питання про відшкодування моральної шкоди
позивач не порушував. Окрім того, покликаються на ту

4

обставину, що
позивач обґрунтовує заподіяння моральної шкоди порушенням його права на працю, хоча вбачається, що
розпорядженням Ковельського міського голови від ІНФОРМАЦІЯ_5 року НОМЕР_3, яким
скасовано розпорядження міського голови від ІНФОРМАЦІЯ_2 року НОМЕР_2 «Про звільнення з роботи ОСОБА_1.», у
пункті 3 вказано, що ОСОБА_1. слід вважати
звільненим із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників ( п.1
ст. 40 КЗпП) з ІНФОРМАЦІЯ_10 року, а
вказаного розпорядження позивач не оспорював та фактично не заперечував проти звільнення з роботи. Також
вказали що заключения експертизи не вважають належним та допустимим доказом, оскільки позивачем не представлено
будь-яких доказів щодо ліцензування установи, яка його видала на проведення
судових експертиз. Крім того не погоджуються із довідкою
про визначення вартості вказаних робіт. Просять відмовити у
задоволенні позову за його безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши матеріали
справи і оцінивши їх в сукупності, суд вважає що
позов безпідставний та до задоволення не підлягає.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому розгляді встановлено, що позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_11 призначений на посаду начальника управління
житлово-комунального господарства виконавчого комітету
Ковельської міської ради, безстроково з ІНФОРМАЦІЯ_3 року /а.с.6/.

У судовому розгляді також встановлено, що розпорядженням Ковельського
міського голови від ІНФОРМАЦІЯ_2 року НОМЕР_2 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без
поважних причин з ІНФОРМАЦІЯ_4 року. / а. с. 8/.

Позивачем стверджено, а відповідачем не заперечено, що питання поновлення
на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу вирішувалось у судовому порядку.

Зі змісту розпорядження Ковельського міського голови від ІНФОРМАЦІЯ_5 року
НОМЕР_3 вбачається, що розпорядження
міського голови від ІНФОРМАЦІЯ_2 року НОМЕР_2 «Про звільнення з роботи ОСОБА_1.» скасовано та ОСОБА_1. поновлено на
посаді начальника управління житлово-комунального господарства з
ІНФОРМАЦІЯ_12року. Цим же розпорядженням
вирішено вважати ОСОБА_1. звільненим із займаної посади у зв'язку із
скороченням штату працівників з ІНФОРМАЦІЯ_10 року. Вказане розпорядження
позивачем не оспорювалось.

Тобто вбачається що право позивача на працю було поновлене в добровільному порядку Ковельським міським головою який діяв в межах
своїх повноважень.

Так, з матеріалів справи НОМЕР_4, оглянутої в судовому засіданні,
вбачається, що ухвалою суду від ІНФОРМАЦІЯ_5 року
позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ковельської
міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні
відповідача Ковельський міський голова ОСОБА_2 про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, -залишено без розгляду у
відповідності до п.5 ст. 155 КАС України у зв'язку із надходженням клопотання
позивача про відкликання позовної заяви. Вказана ухвала суду сторонами не оскаржувалась
та набула чинності.

Крім того, зі змісту особистої заяви позивача вбачається, що останній
відкликав свою позовну заяву у зв'язку із тим, що
розпорядженням Ковельського міського голови від ІНФОРМАЦІЯ_5 року НОМЕР_3 було скасовано оспорюване позивачем розпорядження
про звільнення його із займаної посади, при цьому
питання про визнання протиправними дій відповідача,
які полягали у звільненні його із займаної посади позивач не порушував та не наполягав на закінченні провадження у справі розглядом
позову по суті, що стверджується крім того й журналом судового засідання.

Вказані обставини стверджені і сторонами по справі.

5

Таким чином позивач не скористався своїм правом на правовий захист порушеного на його думку права, хоча такий засіб правового захисту, як визнання
неправомірними дій вже існував на момент розгляду
справи в суді та як встановлено з пояснень позивача та його представника - останні передбачали такий засіб захисту
під час розгляду справи про поновлення на роботі, однак фактично відмовились
від підтримання позовних вимог у зв'язку із відновленням права на працю.

Позивачем також стверджено, що неправомірним на думку позивача звільненням
із займаної посади порушено його конституційне право
на працю та право на службу в органах місцевого
самоврядування, чим йому завдано моральну шкоду, що призвело до погіршення здоров'я, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагало
додаткових зусиль для організації життя.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3 показала, що є дружиною позивача та помітила зміни в стані здоров'я. Стверджує,
що зміни відбулися ще з призначенням на посаду Ковельського
міського голови ОСОБА_2, коли у позивача з'явилася
нервозність, перепади тиску. Вказує, що стан погіршився після оголошення йому
догани та зняття премії, у червні-липні проходив курс лікування. Крім того,
показала, що позивач став неуважним, заглибленим
у себе, менше уваги приділяє сім'ї, хоча на роботу не влаштувався. Вважає, що звільненням позивача з роботи йому було заподіяно
значні моральні страждання.

Аналогічні показання в судовому розгляді дала свідок ОСОБА_4, дочка
позивача.

Свідок ОСОБА_5 ствердив, що останнім часом відповідач замкнутий, не уважний, уникає спілкування, що свідок пов'язує саме зі
звільненням позивача із роботи, проте, причини
звільнення свідку не відомі, як не відома і дата звільнення.

Таким чином, з пояснень свідків вбачається погіршення стану здоров'я
(фізичного та психологічного) позивача, однак не
вбачається, що воно настало саме після звільнення останнього із займаної
посади, а фактично конфліктна ситуація пов'язана Із його трудовою діяльністю
виникла із зміною керівництва.

В судовому розгляді з пояснень позивача та свідка ОСОБА_3 встановлено, що
стан здоров'я позивача відповідає його віку та загальному фізіологічному стану,
що стверджується й медичною карткою останнього,
оглянутою в ході судового розгляду, із якої вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до лікувальної установи з
приводу різних захворювань, зокрема
цукрового діабету, гіпертонії. Проте, також вбачається, що ці звернення мали
місце як після звільнення позивача із займаної посади так і до того, що стверджується також копіями виписок з амбулаторної картки
позивача, приєднаних до матеріалів справи / а.с. 46 - 49/.

Також судом встановлено, що призначення II групи інвалідності позивач не
пов'язує із його звільненням із займаної посади.

Крім вищевикладеного, позивач мотивує заподіяння йому моральної шкоди ще й порушеннями психосоматичного здоров'я, на ствердження
чого останній представив письмове заключения психологічної експертизи від ІНФОРМАЦІЯ_6року, надане
йому за результатами курсу психологічного
консультування на базі Волинського обласного центру соціальних служб
дітей, сім'ї та молоді. / а.с. 15-20/

Вказаним заключениям позивачу рекомендовано проходження
реабілітаційного курсу для відновлення психосоматичного
здоров'я та соціально - психологічної реабілітації, вартість якого, визначену
згідно довідки Волинської обласної громадської організації «Еліпс» за вих. № 2 від ІНФОРМАЦІЯ_7 року / а.с. 23/
позивач ставить як матеріальний еквівалент заподіяної йому
моральної шкоди.

Відповідно до Закону України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 року /з
подальшими змінами і доповненнями/
судово-експертна діяльність в Україні здійснюється державними судовими установами та відомчими службами, а також може
здійснюватись на

6

підприємницьких
засадах на підставі спеціального дозволу
( ліцензії), а також громадянами за
разовими договорами.

Позивачем не представлено будь-яких доказів на ствердження того факту, що
дане експертне заключения виконане у відповідності до вимог
вказаного Закону, а тому суд не приймає його до уваги, як неналежно зібраний доказ.

Так само не береться до уваги і довідка про вартість медико-психологічних
заходів.

Інших доказів на ствердження заподіяної моральної шкоди в цій частині
стороною позивача не представлено, а
заявлені підстави звільнення від доказування не відповідають вимогам чинного
законодавства, яке у ч. 2 ст. 71 КАС України покладає обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного
позову лише у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином у частині доведення фату заподіяння моральної шкоди та її розміру
діє загальне правило обов'язку доказування, згідно якого кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995
року № 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними
діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації
свого життя.

Таким чином, на
підставі проаналізованих в судовому засіданні доказів, з врахуванням фактичних обставин справи та у
відповідності до вищевказаних норм закону, суд приходить до висновку, що в судовому розгляді не знайшов свого
підтвердження факт протиправності дій відповідача - виконавчого комітету
Ковельської міської ради, в зв'язку із чим як в цій частині, так і в частині
стягнення моральної шкоди, - в задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, судом враховується те, що позивачем пропущено строк звернення до
суду, передбачений ст. 233 КЗпП України.

Керуючись ст.ст. 11, 86, 94, 160-163, п.3 ст. 256 КАС України, ст. 237-1
КЗпП України, суд, -

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання протиправними дій та відшкодування
моральної шкоди, завданої порушенням законних трудових прав, -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через
Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження протягом десяти днів з
дня складення постанови в повному обсязі та поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження або шляхом подачі апеляційної скарги без попереднього
подання заяви - протягом строку, встановленого для подання заяви про апеляційне
оскарження; із одночасною подачею копії апеляційної скарги суду
апеляційної інстанції.