Справа № 22а-869/07
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2007-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
Головуючий суддя у 1-ій Категорія стат.обліку - 38
інстанції -Панченко О.М.
УХВАЛА

Іменем України

«16»
липня 2007 року
місто Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Сафронової С.В. (доповідач)

суддів:
Поплавського В.Ю.

Уханенко С.А.

при секретарі

судового засідання Портненко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бердянського
міськрайонного суду Запорізької області від 27 березня 2007 року

у адміністративній справі № 2а-58/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської
ради, Кабінету Міністрів України, треті особи - Управління праці та соціального
захисту населення Запорізької облдержадміністрації, Бердянське управління
державного казначейства Головного управління Державного казначейства України в
Запорізькій області «про стягнення недоплаченої одноразової щорічної грошової
допомоги учаснику бойових дій», -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом
до Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради, Кабінету
Міністрів України та третіх осіб - Управління праці та соціального захисту населення
Запорізької облдержадміністрації, Бердянське управління державного казначейства
Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області, в
якому просив визнати незаконною відмову по виплаті йому недоплаченої
одноразової щорічної допомоги, як учаснику бойових дій та стягнути з міського
управління праці та соціального захисту населення виконкому Бердянської міської
Ради на його користь 1545,00 грн.

На обґрунтування заявлених вимог, позивач посилався на те, що він є
учасником бойових дій і згідно з ч.5 ст. 12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому щорічно до 5 травня,
повинна виплачуватись одноразова грошова допомога в розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком. Проте, фактично у 2006 роки призначена грошова допомога
нараховувалась не в повному обсязі, що є порушенням ч.3 ст.22 Конституції
України та ст.2 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». За розрахунком
позивача розмір разової грошової допомоги за 2006 рік складає 1545,00 грн.,
оскільки йому було виплачено 250 грн.
разової грошової допомоги (359,00 грн. x 5- 250,00 грн.= 1545,00 грн.).

Постановою
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 березня 2007
року у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої
інстанції, оскільки вона не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам
закону та постановити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши
законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав, а
постанова суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 має статус учасника
бойових дій на підставі посвідчення серії НОМЕР_1, виданим Запорізьким обласним
військовим комісаріатом 07.08.1996 р., а тому відповідно користується пільгами,
встановленими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 22.10.1993 року N 3551-XII.

Відмовляючи
у задоволені позову суд першої інстанції правильно обґрунтовував свої висновки
тим, що органи соціального захисту діяли відповідно до діючого законодавства,
оскільки ст.77 п.18 Закону України „Про державний бюджет України на 2006 р.”
зупинена частина 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року N 3551-XII. а
розмір щорічної разової грошової допомоги у 2006 р. встановлюється ст.30 Закону
України „Про державний бюджет України на 2006 рік”.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивачу у 2006 році
було виплачено щорічну разову грошову допомогу
у розмірі 250,00 грн., а тому колегія суддів погоджується з судом першої
інстанції і не знаходить підстав для визнання незаконною відмови Управління
праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської
ради по виплаті позивачу додатково одноразової щорічної допомоги, як учаснику
бойових дій в сумі 1545,00 грн

Відповідно до вимог ч.2
ст.95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ст.ст.12-16 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII (ст.17-1 цього Закону від 22.10.1993 року N 3551-XII)
органи праці та соціального захисту населення при здійсненні виплати щорічної
разової грошової допомоги діють відповідно до ст.21
Бюджетного Кодексу України лише, як розпорядники бюджетних коштів, а порядок
виплати разової грошової допомоги ветеранам війни визначається Кабінетом
Міністрів України, який має щорічно у проекті Державного бюджету України
передбачати цільові кошти необхідні для виплати разової грошової допомоги
ветеранам війни (ч.2 Закону України від
25.12.1998 р. N 367-XIV)

Постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 18.02.2004 р. «Про
забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
визначено, що Міністерство фінансів
України і Державне казначейство України забезпечують щороку до 10 квітня
виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової
грошової допомоги у розмірах, установлених законом про державний бюджет на
відповідний рік, а відповідно до вимог ч.2 ст.95 Конституції України, будь-які
видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих
видатків визначаються виключно Законом про Державний бюджет України.

Твердження позивача стосовно недійсності нормативних актів державної влади,
якими обмежуються передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» права і пільги ветеранам війни, колегія суддів
не приймає до уваги, оскільки Закон України «Про бюджет України» та його
положення мають вищу юридичну силу відносно інших спеціальних законів стосовно
визначення розміру або порядку грошової допомоги, бо він є основним та головним
(окрім Конституції) фінансовим нормативним актом розподілу доходів та видатків
в країні. За вказаних обставин, положення цього закону, яким було призупинено
дію ч.5 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” та визначено розмір
щорічної грошової допомоги учасникам війни, є обов'язковим для застосування та
вирішення справ у суді. Окрім того, вищезазначені положення Закону України “Про
Державний бюджет України на 2006 рік” не скасовано та не визнано
неконституційними.

Посилання
позивача на рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2002 від 20.03.2002 р.
та № 7-рп/2004 від 17.03.2004 р. - не можуть бути прийняти до уваги бо не стосуються
даного конкретного випадку, а посилання на рішення Конституційного Суду України
№ 20-рп від 01.12.2004 р. щодо невідповідності Конституції України ст.44 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» не є підставою для
задоволення позову, оскільки визнані неконституційними положення втрачають
чинність з дня ухвалення рішення, а саме з 01.12.2004 року та не стосуються
розмірів виплати разової грошової допомоги, які були встановлені у 2006 році.

Відповідно
до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального
і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що
судом першої інстанції не було допущено порушень норм матеріального права, і
доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому
підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, 200, 205
КАС України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області
від 27 березня 2007 року - без змін.

Ухвала суду в повному обсязі буде
складена 20 липня 2007 року.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з часу викладення повного
тексту.

Судді: