Справа № К-21818/06
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2007-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
3 травня 2007 року у м. Києві колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
головуючого-судді:
суддів:
Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г., Федорова М.О., Юрченка В.В.,
при секретарі : Проценко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в
порядку касаційного письмового провадження адміністративну справу за скаргою
ОСОБА_1 про визнання неправомірними
рішення та дій Служби безпеки України щодо видання у жовтні чи вересні 2004
року наказу про призначення полковника ОСОБА_2 на посаду першого заступника
директора Інституту підготовки слідчих кадрів для Служби безпеки України у складі Національної юридичної академії
України імені Ярослава Мудрого та скасування цього наказу, щодо зобов»язання
Служби безпеки України розробити та
прийняти Інструкцію про порядок
заміщення вакантних посад командування, наукових, науково-педагогічних
(педагогічних) працівників у вищих
військових навчальних закладах Служби безпеки України на конкурсній основі, в
якій визначити суб»єкта, що має право оголосити конкурс на заміщення посади
першого заступника директора Інституту підготовки слідчих для Служби безпеки
України за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу військового апеляційного суду
Центрального регіону України від 16 червня 2005 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся з
касаційною скаргою на ухвалу військового
апеляційного суду Центрального регіону України від 16 червня 2005 року у
зазначеній справі.

Зазначає,
що в червні 2005 року він звернувся до суду із зазначеною скаргою посилаючись
на те, що він є кандидатом юридичних наук, але через бездіяльність Служби
безпеки України - не оголошення в засобах масової інформації конкурсу на
заміщення посади директора Інституту підготовки слідчих кадрів для Служби
безпеки України у складі Національної
юридичної академії України імені Ярослава Мудрого - його було позбавлено
права взяти участь у конкурсах на заміщення посад командування в Національній
академії імені Ярослава Мудрого та Інституту підготовки слідчих кадрів для
Служби безпеки України. Просив визнати неправомірною таку бездіяльність Служби
безпеки України, зобов»язати Службу безпеки України розробити та прийняти
інструкцію або інший нормативний акт про заміщення вакантних посад
командування, наукових, науково-педагогічних (педагогічних) працівників у вищих
військових навчальних закладах Служби безпеки України (військових навчальних
підрозділах Служби безпеки України у складі вищих навчальних закладів) на конкурсній
основі, оголосити у засобах масової інформації конкурс на заміщення посад директора Інституту підготовки слідчих
кадрів для Служби безпеки України у
складі Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого. Просив також скасувати наказ ТВО Голови Служби
безпеки України про призначення полковника ОСОБА_2 на на посаду першого заступника директора
Інституту підготовки слідчих кадрів для Служби безпеки України у складі Національної юридичної академії
України імені Ярослава Мудрого

Ухвалою військового
апеляційного суду Центрального регіону України від 16 червня 2005 року в
прийнятті скарги ОСОБА_1 було відмовлено. Ухвала суду мотивована тим, що
скаржник не має повноважень на оскарження правового акту загальної дії, а також
не вправі вимагати скасування наказу про скасування наказу про призначення
ОСОБА_2, оскільки цей наказ ОСОБА_1 не стосується

Вказуючи на допущені, на його думку, судом
апеляційної інстанцій порушення норм чинного процесуального
законодавства, що призвело до постановлення неправильних судового рішеня,
скаржник просить скасувати постановлене судове
рішення суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в прийнятті скарги ОСОБА_1,
військовий апеляційний суд Центрального регіону України посилався на те, що у
відповідності до ст. 55 Конституції України, Закону України «Про звернення
громадян» та глави 31-А ЦПК України, громадянами можуть бути оскаржені до
суду рішення, дії чи бездіяльність у
сфері управлінської діяльності будь-якого органу державної влади або місцевого
самоврядування, підприємства, установи, організації, об»єднання громадян, іншої
юридичної особи або їх посадових чи службових осіб, за винятком актів, перевірку конституційності яких віднесено до
повноважень Конституційного Суду України або щодо яких передбачено інший
порядок судового оскарження, а право на звернення зі скаргою до суду мають лише
фізичні особи, які вважають, що
суб»єктом оскарження порушено їх особисті права і свободи.

Зокрема апеляційний суд зазначив, що
вимога ОСОБА_1 щодо розробки і прийняття
Службою безпеки України зазначеної Інструкції не підлягає розгляду в судах,
виходячи з того, що вона не підпадає під рішення, дії чи бездіяльність у сфері
управлінської діяльності державних органів, юридичних чи службових осіб, які
можуть бути оскаржені громадянами, тому
що вона стосується нового нормативно-правового акту, яким фактично повинні бути скасовані або змінені
положення нині діючого нормативного акту, а саме Положення про Інститут
підготовки слідчих кадрів для Служби безпеки України, і проведення
організаційно-штатних змін у Службі безпеки України. З цієї вимоги ОСОБА_1
фактично випливає і його вимога про скасування виданого Службою безпеки України
в жовтні чи вересні 2004 року наказу про призначення полковника ОСОБА_2 на
посаду першого заступника директора Інституту підготовки слідчих кадрів для
Служби безпеки України, але перша вимога
взагалі не може розглядатися в порядку глави 31-А ЦПК України, а тільки за
заявою прокурора про визнання незаконним правового акту органу, рішення чи дії
службової особи, тобто в порядку глави 31-В ЦПК України, до чого скаржник
ніякого відношення не має. Щодо другої вимоги скаржника, військовий апеляційний
суд правильно вказав, що зазначений вище
наказ безпосередньо ОСОБА_1 не стосується, а ОСОБА_2, як заінтересована
особа, цей наказ не оскаржує, тобто ОСОБА_1 не має повноважень на ведення
справи про скасування даного наказу.

Проте, на думку колегії суддів, з такими
висновками суду погодитись не можна.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 21 грудня 1990 року з наступними змінами «Про практику
застосування судами процесуального законодавства при розгляді цивільних справ
по першій інстанції» зазначається, що відмова у прийнятті заяви з мотиву
пред»явлення позову неналежним позивачем чи до неналежного відповідача не
допускається.

Відмовляючи
в прийнятті скарги ОСОБА_1, суддя фактично дав оцінку викладеним у
скарзі доказам, чого на стадії прийняття скарги робити був не вправі.

Допущені судом порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного вирішення справи, не можуть бути усунені
судом касаційної інстанції, що відповідно до положень частини 2 статті 227 КАС
України є підставою для скасування судового рішення і направлення справи на
новий розгляд для вирішення питання про прийняття скарги.

При цьому необхідно врахувати, що у
відповідності з положеннями частини 1 статті 20 КАС України апеляційні суди не
можуть вирішувати адміністративні справи як суди першої інстанції.

Керуючись
ст. ст.210, 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу військового апеляційного суду
Центрального регіону України від 16 червня 2005 року скасувати, а справу направити до військового
апеляційного суду Центрального регіону України для вирішення питання про
прийняття скарги.

Ухвала
остаточна і оскарженню не підлягає,
крім випадків, передбачених ст..237 КАС України.

Головуючий:
Ліпський Д.В.

Судді:
Амєлін С.Є.

Кобилянський
М.Г.

Федоров М.О.

Юрченко В.В.

З оригіналом звірено:

Суддя:
Юрченко В.В.