Справа № 22-а-906/07
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2007-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-906/07 Головуючий у
1-й інстанції: Зайцев А.В.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
вересня 2007 року м.
Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду в складі: головуючого - судді Межевича М.В., суддів
Бараненка І.І. та Малиніна В.В., при секретарі Ковальчук А.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської області від 21.02.2007 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації про проведення перерахунку разової грошової
допомоги, як учаснику бойових дій, як учаснику бойових дій, виплати,
недоплаченої суми за минулий час, -
У грудні 2006 року ОСОБА_1 ( далі - позивач,
ОСОБА_1) звернувся з позовом до Головного управління праці та соціального
захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації ( далі -
відповідач) про стягнення невиплаченої разової щорічної грошової допомоги
учаснику війни за 2004 - 2006 роки в сумі 3335,00 грн., вказуючи, що він є учасником бойових дій і
згідно ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» має право на отримання щорічно до 5 травня відповідного
року разової грошової допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком,
проте відповідачем зазначена допомога в 2004, 2006 роках йому було виплачено
лише по 250 грн., а в 2005 році не отримував від відповідача жодних коштів з
посиланням на Закон України «Про державний бюджет України» на відповідні роки.
Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.02.2007 року
позовні вимоги задоволені частково на суму 380 грн., а саме: стягнуто
недоплачений розмір одноразової грошової допомоги за 2004 рік в сумі 130 грн.
та 250 грн. за 2005 рік. Рішення вмотивовано тим, що недоплачена частина
одноразової грошової допомоги підлягає стягненню у зв'язку з визнанням
неконституційними положень Закону, згідно з яким такі виплати було обмежено за
погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить частково скасувати постанову суду як таку, що
постановлена з порушенням норм матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, та ухвалити нову постанову, якою задовольнити
позовні вимоги повністю.
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова
суду - частковому скасуванню.
Згідно зі ст.198 ч.1 п.3 та ст. 202
КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції
та приймає нову постанову, якщо встановить порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або
Суд
першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови не врахував всіх
всебічних обставин справи, не надав їм вірну правову оцінку, що призвело до
порушення норм матеріального та процесуального права при винесенні вказаного
рішення.

Отже,
як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 - є
учасником війни.

Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам
війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій
за віком.

Частиною 3 ст. 2 цього Закону встановлено, що
нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування,
які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є
недійсними.

Однак, Законами України «Про Державний бюджет
України» на 2004-2006 роки зупинено дію положень Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру
виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни, виходячи із обсягу
видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного
бюджету.

Обговорюючи питання про можливість застосування до спірних
правовідносин Законів України «Про Державний бюджет України» на 2004-2006 роки,
колегія суддів виходить з наступного.

Згідно приписам ст. 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та
законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти,
прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту,
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Окрім того, Постановою Пленуму Верховного Суду України
від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу на
те, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають
застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються
конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які
звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами
прав і свобод (абз.1 п.19).

У Конституції України Україну проголошено
демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою
соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і
забезпечення є головним обов'язком держави (стаття 3), права і свободи людини є
невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття
22).

На підставі статті 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні відповідати їй.

Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи
громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги,
компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний
захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до
частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68
Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають
додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими
особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб
ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що
закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Зупинення
дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та
обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках,
передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного
стану на певний строк).

Рядом рішень Конституційного Суду України роз'яснено, що
окремі положення Законів про Державний бюджет України щодо зупинення або
обмеження пільг, компенсацій і гарантій є такими, що не відповідають
Конституції України.

Окрім того, встановлений частиною другою
статті 95 Конституції України, частиною другою статті 38 Бюджетного Кодексу
перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є
вичерпним, а тому цей закон не може
скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і
гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та не може будь-яким
чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання
суспільних відносин.

За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного
Закону України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись
від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже,
встановлення Законами України «Про Державний бюджет України» на 2004-2006 роки
розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни, виходячи із
обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного
бюджету, обмежило обсяг прав даної категорії громадян, визначених Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Залишивши незмінним зміст права на отримання щорічної разової грошової
допомоги, Закони про Державний бюджет України на відповідні роки звузили обсяг
цього права, встановивши інший (менший) розмір такої виплати, і водночас
фактично скасували конституційну гарантію забезпечення належних умов існування
ветеранів війни.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів рахує
необхідним зазначити, що суд першої інстанції при розрахунку суми разової
щорічної допомоги за 2004-2006 роки, повинен був керувався положеннями Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не
положеннями Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки.

Відповідно до Типового положення про управління праці та
соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастополі
державної адміністрації, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 29 вересня 2000 року № 1498,
призначення та виплата соціальної допомоги, встановленої законодавством,
покладається саме на Управління, а тому суд першої інстанції не вірно
визначився та також не стягнув з
відповідача на користь позивача недоплаченої суми разової щорічної
допомоги в розмірі 2955 грн., в тч.: за 2005 рік - 1410 грн. і за 2006 рік -
1545 грн.

Оскільки постанова Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 21.02.2007 року ухвалена з порушенням норм
матеріального права, то підлягає частковому скасуванню в частині відмови
ОСОБА_1 в задоволенні решти позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198,
202, 205, 207 КАС України, колегія суддів

п о с
т а н
о в и
л а:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову
Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 лютого 2007 року
скасувати, частково, в тій частині, що стосується відмови в стягненні з
Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації недоплаченого розміру одноразової допомоги за
2005 та за 2006 роки.

В
зазначеній частині ухвалити нову постанову: стягнути з Головного управління
праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної
адміністрації недоплачений розмір одноразової грошової допомоги на користь
ОСОБА_1 за 2005 та 2006 роки в сумі 2 955 ( дві тисячі дев»ятсот п»ятдесят
п»ять) грн.. В решті частині оскаржувану постанову залишити без зміни

.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:

Судді: