Справа № 2-а-372/2007р.
Суддя: Баранов В.І.
Дата ухвалення: 2007-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-372
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2007 року

Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого-судді Баранова В.І., при
секретарі Калюжній І.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в М.Мелітополі адміністративний позов ОСОБА_1 до районного
управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської районної
державної адміністрації про стягнення недоплаченої одноразової щорічної
допомоги учаснику бойових дій та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з
позовом до районного управління праці та соціального захисту населення
Мелітопольської районної державної адміністрації про стягнення недоплаченої
одноразової щорічної грошової допомоги як учаснику бойових дій за період з 2004
по 2006 роки, в розмірі 4258 грн. 45 коп. та моральної шкоди 2000 грн. і
зазначає, що він визнаний учасником бойових дій та відповідно до ст. 12 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту",
має право на щорічну, до 5-го травня, одноразову грошову допомогу в розмірі
п'яти мінімальних пенсій за віком. Але, всупереч вимогам законодавства,
призначена йому грошова, допомога за 2004-2006 роки виплачувалась не в повному
обсязі. Загальна, сума недоплати становить 4258 грн. 45 коп., яку він і просить
стягнути. Крім того, вказує, що неправомірними діями відповідача йому завдано
також моральну шкоду, яку оцінює в 2000 грн.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні
вимоги, наведені у позовній заяві.

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду клопотання, в
якому просив розглядати справу за його відсутністю, та заперечення на позов, в
якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог через те, що він
пропустив строк позовної давнини за 2004 та 2005 роки, а допомога за 2006 рік
надавалася йому відповідно до законодавства України, чинного в період надання
допомоги.

Суд, вислухавши
пояснення позивача, дослідивши докази, які є в матеріалах справах, вважає що
позовні вимоги позивача слід задовольнити частково з наступних підстав.АБ

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією
посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 23.05.2000 року Мелітопольським ОМВК
Запорізької області /а.с.5/.

Відповідно до
ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії та соціального
захисту", позивач, як учасник бойових дій, має право на щорічну до 5
травня одноразову грошову допомогу у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Ст. 17 Закону
України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні
гарантії" від 05.10.2000 року закріплено, що мінімальний розмір пенсії за
віком включається до числа державних соціальних гарантій і він не може бути
нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до
чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком станом на 05 травня
2004 р. складала 284,69 грн., в 2005 р. - 332 грн., в 2006 р. - 359 грн.

Тому, на
підставі ч.5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. та з урахуванням офіційно
встановленого розміру мінімальної пенсії за віком, розмір разової грошової
допомоги позивачу повинен був складати у 2004 р. - 1423,45 грн. (284,69 грн. х
5); у 2005 р. - 1660,00 грн. (332 грн. х 5), у 2006 р. - 1795,00 грн. (359 грн.
х 5).

Однак всупереч
вимогам вищевказаного закону позивачу виплачувалась разова грошова допомога не
в повному обсязі. Так, у 2004 році йому було виплачено 120 грн., у 2005 р. -
250 грн., у 2006 р. - 250 грн..

Згідно ст.22
Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У п.2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування
Конституції України при здійсненні правосуддя", роз'яснено, що Конституція
України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Суди, при
розгляді справ, повинні оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого
нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх
необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення
мають грунтуватися на Конституції України.

Рішенням
Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року № 20 рп/2004 щодо
відповідності Конституції України положень ст. ст. 44,47, 78, 80 Закону України
"Про державний бюджет України на 2004 рік", по справі про зупинення
дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, визнано такими, що не
відповідають Конституції України ст. 44 Закону України "Про Державний
бюджет України", якою встановлено розмір виплати щорічної разової допомоги
менше ніж Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Відповідно до
ст. 17і Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", щорічну виплату разової грошової допомоги до 5
травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи
праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку, або через
установи банків.

Суд вважає, що
позивачу дійсно було недоплачено щорічну разову грошову допомогу в 2004-2006
р.р. в розмірі 4258,45 грн., а саме: за 2004 р. - 1303,45 грн. (1423,45-120),
за 2005 р. - 1410 грн. (1660-250), за 2006 р. - 1545 грн. (1795-250).

При вирішенні питання про застосування строку позовної
давності, суд виходить з наступного.

Представник
відповідача в запереченні на позов обгрунтовано посилався на те, що позивачем
безпідставно пропущений річний строк на звернення до суду за захистом свого
порушеного права.

Згідно з ч.2
ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спірні
правовідносини між сторонами виникли до набрання чинності КАС України. Однак, у
випадку ненабрання чинності КАС України позивач хоча б і звертався в порядку
позовного провадження, але при цьому суд мав би брати до уваги двомісячний
строк на звернення до суду за захистом свого права, передбачений главою 31-А
ЦПК України в редакції 1963 року, отже КАС України не обмежив, а навпаки,
поширив право громадян щодо строків звернення до суду за захистом свого права.

Оскільки позивач
не надав суду доказів того, що пропустив строк позовної давності з поважних
причин і взагалі не звернувся до суду з заявою про поновлення строку позовної
давності, подав позов 16.01.2007 року, суд вважає, що стягненню підлягає сума
лише за 2006 рік, в розмірі 1545 грн., оскільки з травня 2006 року у позивача
виникло право на звернення до суду з позовом за 2006 рік.

Крім того, суд
вважає безпідставними вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди,
оскільки діюче законодавство в даному випадку не передбачає відшкодування моральної
шкоди, тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

На підставі
вищевикладеного, керуючись ст. ст.99, 158-164, 167 КАС України, ст. ст. 2, 12,
17і Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту", ст. 22 Конституції України, п.2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя", Рішенням Конституційного суду України від 01
грудня 2004 року № 20 рп/2004, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до районного
управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської районної
державної адміністрації про стягнення недоплаченої одноразової щорічної
допомоги учаснику бойових дій та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з
районного управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської
районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 недоотриману разову щорічну грошову допомогу учаснику
бойових дій за 2006 рік у розмірі 1545 (тисяча п'ятсот сорок п'ять) грн., а в
задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова може
бути оскаржена в апеляційний суд Запорізької області через Мелітопольський
міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної заяви протягом десяти днів з дня її
проголошення, та апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження, або у десятиденний строк без попереднього подання
заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне

оскарження, якщо заяву не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але

апеляційна
скарга не подана після цього в двадцятиденний строк, постанова суду набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після її розгляду
апеляційним судом.