Справа № 22-а-914/07
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2007-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Коробенко Л.І.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 червня 2007 року справа
№ 22-а-914/07

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді

Ханової Р.Ф.

суддів: при секретарі за участі представника позивача представника
відповідача

Сіваченка І.В., Ляшенка Д.В. Грішаєвій Л.П. ОСОБА_2
Звягінцевої
Світлани Миколаївни

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

управління пенсійного фонду України в Старобільському районі
Луганської області

на постанову

Старобільського районного суду Луганської області

від

27.03.2007 року

по справі

№ 2-а-74/07

за позовом

ОСОБА_1

до

управління пенсійного фонду України в Старобільському районі
Луганської області

про

визнання дій
неправомірними, зобов”язання перерахувати пенсію, стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами.

Постановою
Старобільського районного суду Луганської області від 27.03.2007 року позов
було задоволено повністю.

Суд
першої інстанції при прийнятті постанови виходив з того, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, яка настала внаслідок каліцтва чи захворювання,
внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначений Кабінетом Міністрів України, не
повинен застосовуватися, вважає, що виплата пенсії неправомірно здійснюється
відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1996 року №
836.

Позивач має статус «чорнобильця» і
йому гарантоване право на соціальний захист, передбачений Законом.

У відповідності до п.4 ст.54 Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон
№ 796-ХІІ), в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: ... по II
групі інвалідності 8-ми мінімальних пенсій.

Ст. 50
Закону № 796-ХІІ
передбачає нарахування інваліду ІІ-ї групи додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком; ч.3
ст. 67 Закону № 796-ХІІ
передбачає підвищення розміру пенсії, визначеного відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ, а також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому
Закон передбачає здійснення перерахунку пенсії з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином
законодавець чітко врегулював порядок нарахування пенсії та здійснення перерахунку у бік
збільшення кожного разу, коли збільшується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права, а саме, необхідність визначати мінімальний розмір
пенсії за віком відповідно до постанов КМУ.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної
скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник позивача.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача і представника
відповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а судове рішення
таким, що підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено
наступне.

Позовні
вимоги позивача полягають у визнанні неправомірною відмови з боку відповідача в
перерахунку пенсії по інвалідності у відповідності зі статтями 50, 54 Закону
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком,
визначеного з прожиткового мінімуму відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України №
1058 “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування”.

ОСОБА_1
належить (віднесений) до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 від 29
листопада 2000 року (арк. справи 36, що підтверджується довідкою серії НОМЕР_2.

Позивачу
встановлена друга група інвалідності з встановленням причини інвалідності -
захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Колегія
суддів під час апеляційного розгляду справи встановила, що відповідач відмовив
позивачу у призначенні державної та додаткової пенсій по інвалідності у
розмірах, визначених статтею 50 Закону № 796-ХІІ, згідно якої інвалідам другої
групи додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, встановлюється у розмірі
75 процентів пенсії за віком та частиною 4 статті 54 цього Закону, згідно якої
розміри пенсій для інвалідів другої групи інвалідності складають 8 мінімальних
пенсій за віком, з огляду на відсутність підстав такого призначення та
правомірність здійснення Управлінням розрахунку.

З 1
січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно до його
преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом
другим преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно
шляхом внесення змін до цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону
передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються
виключно законами про пенсійне забезпечення.

Право
громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене
статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Пунктом
2 частини 1 статті 8 зазначеного Закону таке право закріплене за особами, яким
до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до
Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була
призначена пенсія (щомісячне довічне утримання) за іншими законодавчими актами,
але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне
забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне
грошове утримання) з інших джерел.

Право
вибору пенсійних виплат передбачене статтею 10 наведеного Закону, і означає, що
особі, яка має одночасне право на різні види пенсії: за віком, по інвалідності,
у зв'язку з втратою годувальника, призначається один із цих видів пенсії за її
вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів
довічної пенсії за її вибором.

Абзац
перший пункту 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» передбачено, у разі, якщо особа має право на
отримання пенсії, у тому числі відповідно до Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між
розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих
актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону
фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціального захисту потерпілого
населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - спеціальний закон), оскільки відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Розділ
8 даного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає
пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії;
б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Приписами
зазначеної статті встановлено, що з 1 січня 2007 року максимальний розмір
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги та пенсій за особливі
заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством),
призначених (перерахованих) у 2006 - 2007 роках відповідно до цього Закону не
може перевищувати 12 мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом
першим частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”, на місяць згідно із Законом № 489-5 від 19 грудня 2006
року. Такий самий граничний розмір визначений даною статтею для пенсій
призначених у 2006 році відповідно до Закону № 3235-15 від 20 грудня 2005 року.

Проаналізувавши
норми даної статті колегія судів зазначає, що ними визначений загальний граничний (максимальний) розмір
пенсій, призначених (перерахованих) за нормами спеціального закону, у 2006-2007
роках, а також граничний розмір пенсій призначених за спеціальним законом у
2006 році.

Стаття 50
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам 2 групи - 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53
даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого
доходу.

Нормами
статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови
призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з
втратою годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як віднесеного
до категорії 1.

Частина
четверта статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчим по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Колегія
судів зазначає, що даною нормою визначений для даної категорії нижчий розмір державних пенсій. Таким чином, якщо
нормами статті 49 спеціального закону передбачений максимальний розмір, то
частиною 4 статті 54 даного закону нижчий розмір державної пенсії для
інвалідів, віднесених виключно до першої категорії, та у зв'язку з втратою
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Посилання
відповідача на частину 5 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою
визначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок
чого відповідач керувався розміром 19 гривень 91 копійка, та 22 грн. 30 коп.,
що визначені постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (зі
змінами внесеними постановою № 895 від 13 липня 2004 року), колегія судів не
приймає, оскільки ототожнювати порядок і
розмір в силу різного правового навантаження цих значень неможливо. Якщо
„порядок” відповідає на питання „як, яким чином”, то „розмір” - „скільки”.

Визначення
прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення,
затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії
громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий
мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України „Про державні
соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 5 жовтня 2000 року №
2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для
визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно
до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною
3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 року,
що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну
особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і
демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в
законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум
публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Прожитковий
мінімум на 2006 рік відповідно до статті 65 Закону України „Про Державний
бюджет на 2006 рік” (газета „Урядовий кур'єр” від 30 грудня 2005 року) на одну
особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць складає: з 1 січня -
350 гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 366 гривень.

Статтею
62 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19 грудня 2006
року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року („Урядовий кур'єр” від 23
грудня 2006 року), був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка
втратила працездатність з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1
жовтня - 395 гривень.

Зазначена
стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5 та існує в
новій редакції з 28 березня 2007 року („Урядовий кур'єр” та „Голос України” від
28 березня 2007 року), якою прожитковий мінімум для особи, яка втратила
працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з
1 жовтня - 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким
передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком
відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня
2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений
на 1 відсоток, що складає відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Таким
чином, для позивача як інваліда 2 групи, особи, постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної та додаткової
пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Позиція
Управління ґрунтується виключно на постановах Кабінету Міністрів України, огляд
яких не підтверджує доводи відповідача (йдеться виключно за період 2006 - 2007
років) стосовно того, що будь-яким із них визначений мінімальний розмір пенсії
за віком для встановлення нижчого рівня пенсії, у тому числі інвалідам,
внаслідок захворювання від аварії на ЧАЕС.

Колегія
суддів не приймає доводи відповідача, як з огляду на недоведеність приписів
зазначених постанов до спірних відносин, так і з огляду на положення принципу
законності, визначених пунктами 2-4 статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Обґрунтування
відповідачем своєї позиції посиланням на постанови Кабінету Міністрів України
від 03 січня 2002 р. № 1 та від 28 березня 2002 року № 375 спростовується також
приписами пункту 1 та 6 статті 92 Конституції України, статті 71 спеціального
закону, відповідно до якого дія його положень не може призупинятися іншими
законами, крім законів про внесення змін до цього Закону, а також абзацом 2
преамбули, частиною 3 статті 4, пунктом 2 частини 1 статті 8 та пунктами 13, 16
Прикінцевих положень загального закону, якими передбачено, що умови, норми та
порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне
забезпечення. До приведення законодавства України у відповідність із Законом
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” закони України
та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить
цьому Закону.

Конституційний
Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні
№ 8-рп/2005 від 11 жовтня по справі № 1-21/2005), пов'язану з реалізацією права
на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на
достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою
Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них
зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними
законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги,
компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою
конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та
обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних
законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи
апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія
суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення
прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23,
частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного
забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення
державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з
положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія
суддів, з огляду на частину 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства
України, якою принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики
Європейського суду з прав людини зазначає, що не надання правової оцінки судом
першої інстанції доводам позивача, не вчинення жодної спроби проаналізувати всі
підстави позову з точки зору обґрунтування вимог певними правовими нормами, свідчать
про порушення судом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, про що було зазначено у рішенні суду по справі «Проніна
проти України».

Колегія
суддів вважає, що дії Управління щодо виплати пенсій позивачу (державної та
додаткової) у розмірах менших від восьми мінімальних пенсій за віком є
неправомірними, оскільки не відповідають вимогам частини 4 статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Тобто суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким
чином, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду
не вбачається.

Керуючись
ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205,
ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну
скаргу управління пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської
області - залишити без
задоволення.

Постанову Старобільського районного суду
Луганської області від 27.03.2007
року по справі №2-а-74/07 за позовом ОСОБА_1 до управління
пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області про «визнання дій неправомірними, зобов”язання
перерахувати пенсію, стягнення заборгованості» - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.

Головуючий:

Судді: