Справа № 22ас-132
Суддя: Бубличенко В.П.
Дата ухвалення: 2007-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

- Кучеренко О.П. Доповідач
Справа №22 ас -132, категорія -12 -
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючої Бубличенко В.П.

суддів Сукач Т.О.

Голованя A.M. при
секретарі Куцокінь-Тимошенко О.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді адміністративну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Добровеличківського
районного суду Кіровоградської області від 11 січня 2007
року , -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до Тишківської сільської ради Добровеличківського
району Кіровоградської області визнати не чинними пункти 1,2 рішення дев"ятнадцятої сесії цієї ради за НОМЕР_1.

Посилався на те,
що 26.11.1993 року
рішенням сесії Тишківської сільської ради йому була надана у тимчасове
користування земельна ділянка розміром 0,25
га., яка, вже 29.12.1993
року, рішенням тієї ж ради була передана йому у власність. Однак,
незважаючи на те, що право приватної власності гарантовано Конституцією,
рішенням сесії зазначеної ради за НОМЕР_1 належну
йому земельну ділянку було незаконно вилучено та передано іншій особі.

У грудні 2006 року представник
позивача звернулася до суду із додатковою заявою про стягнення з відповідача
моральної шкоди у розмірі 3000
грн., заподіяної унаслідок дій пов"язаних з неправомірним вилученням
земельної ділянки.

Ухвалою суду від
22.11.2006 р. до
участі у справі як третю особу залучено ОСОБА_2.

Постановою
Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11.01.2007 р. позов ОСОБА_1
залишено без задоволення.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування постанови суду, як ухваленої із
порушенням норм матеріального права з постановлениям
нового рішення про задоволення заявлених ним позовних вимог.

Заслухавши
доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах
визначених ст.195 КАС
України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Вирішуючи
справу, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач пропустив без
поважних на те причин установлений ч.2 ст.99 КАС України строк звернення до
адміністративного суду, то згідно ст. 100
КАС України заявлений ним позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду виходячи із наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод чи інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

Проте, як
убачається з протоколу судового засідання, не зважаючи на те, що жодна із
сторін не наполягала на тому, що підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову має бути пропущення строку звернення до
адміністративного суду, суд помилково застосував правила ч.1 ст.100 КАС
України і залишив заявлений ОСОБА_1 позов без задоволення.

Колегія суддів
вважає, що обговорене судом питання про поновлення строку звернення до суду за
захистом порушеного права /а.с.86/ і винесена у зв"язку з цим ухвала від 20.12.2006 р. /а.с.81/ не
мають ніяких правових наслідків, оскільки є процесуально нікчемними /не
передбаченими чинним ЦПК/ й не містять відомостей про наполягання сторін на
відмові в позові саме з підстав пропущення строку звернення до
адміністративного суду.

Приймаючи до
уваги наведене колегія
суддів вважає, що
рішення суду підлягає скасуванню, з підстав передбачених
п.4 ч.1 ст.202
КАС України, як ухвалене-з порушенням норм матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи з постановлениям
нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Так, рішенням
виконавчого комітету Тишківської сільської ради від 26 листопада 1993 року позивачеві
у справі ОСОБА_1 було надано у тимчасове користування земельну ділянку із
присадибного фонду розміром 0,25
га.

Рішенням цього ж
виконавчого комітету від 29
грудня 1993 року
позивачеві було безоплатно передано у приватну власність для ведення особистого
підсобного господарства земельну ділянку площею 0,60 га. за місцезнаходженням
АДРЕСА_1.

Зазначене
рішення було прийняте у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України від
26 грудня 1992 року за № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок"

Із доказів
досліджених у справі /а.с.12/ видно, що згідно земельно-кадастрової книги
присадибна ділянка ОСОБА_1 станом на 1.01.1991
р. мала розмір 0,40 га., а
вже на 1.01.1994 р. вона
збільшилася до 0,65 га.

Тобто можна
зробити висновок, що збільшення площі присадибної ділянки відбулося за рахунок
переданих у користування 0,25
га. землі, і, що із 0,65
га. земельної ділянки 0,60
га. перебувають у приватній власності позивача.

За правилами ч.1 ст. 153 Земельного
кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну
ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Органи
виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, відповідно до ч.1 ст.154 ЗК України, без
рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо
володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або
встановлювати непередбачені
законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження.

Відповідно до п.
34 ст.26 Закону
України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції сільських,
селищних, міських рад належить вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Виходячи із
аналізу зазначених правових норм, орган місцевого самоврядування яким є
Тишківська сільська рада не мав повноважень пунктом 1 оскаржуваного
рішення позбавляти позивача права власності на 0,25 га. належної земельної ділянки та пунктом 2 передавати цю
'землю іншій особі.

Тому, пункти 1,2 рішення сесії
четвертого скликання НОМЕР_1 цієї
ради колегія суддів вважає такими, що порушують право позивача щодо володіння,
користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою і згідно ч.1 ст.155 ЗК
України визнає їх протиправними й такими, що підлягають скасуванню.

Що стосується
вимоги про відшкодування позивачеві моральної шкоди, то вона задово­ленню не
підлягає у зв"язку з її недоведеністю перед судом.

На підставі 99,100 КАС України,
Декрету Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року за № 15-92 "Про
приватизацію земельних ділянок",
ч.1 ст. 153, ч.1 ст. 154, ч.1 ст.155
Земельного кодексу України, керуючись ст.ст. 195, 198, 202, 207 КАС України,
колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області,
-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову
Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11 січня 2007 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати
протиправними та скасувати пункти 1,2
рішення дев"ятнадцятої сесії Тишківської сільської ради
Добровеличківського району Кіровоградської області четвертого скликання за НОМЕР_1.

Вимогу про відшкодування моральної
шкоди залишити без задоволення.

Постанова
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскарженою в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця, починаючи з 14 березня 2007
року.