Справа № 2-а-5031/07
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2007-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Вінниця, вул. Островського, 14
Справа №2-а-5031/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2007 року м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд

в складі головуючого: судді Мельник-Томенко Ж.М.

при секретарі Пивовар І.М.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2 - представник позивача,

відповідача 1 - Радіщева В.О. -
представник за довіреністю;

відповідача 2 - Івасика О.В. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій
області (відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області (відповідач 2) про зобов'язання вчинити дії та відшкодування
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Подано адміністративний позов про зобов'язання вчинити дії щодо
перерахування пільгової вислуги років, та відшкодування пенсійної заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач не правомірно
обраховує пільгову вислугу років за період заочного навчання, не враховує в
пільгову вислугу військову службу в Мурманській області, та службу
ІНФОРМАЦІЯ_1. Пільгова вислуга років позивача повинна складати 24 роки 3
місяці. А тому, дана вислуга відповідно до постанови Кабінету Міністрів України
від 02.04.1993 року № 257 дає позивачу право на включення в пенсійну базу 35
відсоткову пенсійну доплату, що підлягала виплаті в період з 01.01.2005року по
теперішній.

Тому позивач просить суд зобов'язати відповідача вчинити дії щодо
перерахування пільгової вислуги років, та відшкодувати пенсійну заборгованість
за 2005-2006 роки та по теперішній час.

В судовому засіданні 04.09.2007 року позивач та представник позивача
позовні вимоги змінив і просив суд
зобов'язати відповідача врахувати в пільгову вислугу військову службу в
Мурманській області, та службу ІНФОРМАЦІЯ_1, включити в пенсійний перерахунок
на 01.01.2005 року пенсійну доплату і відшкодувати пенсійну заборгованість за
2005 - 2006 роки та на момент розгляду справи в суді.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.51, ч.1 ст.155 Кодексу адміністративного
судочинства України позивач має право змінити підставу або предмет позовних
вимог або відмовитись від адміністративного позову, збільшити або зменшити
розмір позовних вимог або відмовитись від позову в будь-який час до закінчення
судового розгляду, відкликати позовні вимоги.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримав
повністю з врахуванням заяви від 04.09.2007 року і просив його задовольнити.

Представник відповідача 1 проти позову заперечив, мотивуючи тим, що
позивачу строк проходження служби на посадах в державній службі по боротьбі з
економічною злочинністю не зараховувався у пільгову вислугу років на тій
підставі, що постанова Кабінету Міністрів України № 497 від 22.06.2005 року
набула чинності з дня опублікування, а позивач звільнений з органів внутрішніх
справ в грудні 2000 року, крім того служба у віддаленій місцевості була
зарахована у пільгову вислугу років. Пенсія призначається з грошового
забезпечення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ,
яке вона отримувала за останньою штатною посадою, включаючи і додаткові види
грошового забезпечення. За час проходження служби за останньою штатною посадою
позивач не отримував доплати належної суми пенсії, а тому не має права на
встановлення її в судовому порядку, оскільки встановлення доплати відповідно до
Указу президента України № 926/96 не є обов'язком керівника органу внутрішніх
справ, а є його правом.

Також представником відповідача 1 в судовому засіданні заявлено клопотання
про те, що він вважає, що позивачем відповідно до ст.99 КАС України пропущений
річний строк звернення до адміністративного суду. Так, позивач зі служби
звільнився 04.12.2000 року, а моментом щодо перерахунку пенсії є 01.01.2005
року, а тому просить суд на підставі ст.100 КАС України відмовити у задоволенні
адміністративного позову.

Представник відповідача 2 проти позову теж заперечив на тій підставі, що
оскільки позивача було звільнено в запас, тому відповідно до ст.13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ
та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років була призначена у розмірі 50 відсотків за 20 років вислуги. Доплата від
належної суми пенсії на момент звільнення позивача встановлювалась постановою
Кабінету Міністрів України № 257 від 02.04.1993 року, доплата передбачена
Указом Президента України № 926/96 не є обов'язковим видом грошового
забезпечення.

Крім того, представник відповідача 2 подав заяву в порядку ст.100 Кодексу
адміністративного судочинства України, а саме: просив суд відмовити в
задоволенні адміністративного позову, оскільки позивачем пропущено річний строк
звернення до суду.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кодекс адміністративного судочинства України набрав чинності з 01.09.2005
року. Ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що
для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод и інтересів. Тобто, про порушення свого права позивач повинен був
дізнатися при отриманні розрахунку під час звільнення, тобто в грудні 2000 року
або в січні 2005 року, у зв'язку з
набранням чинності Закону України від 15.06.2004 року № 1769-ІУ «Про внесення
змін до ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб».

Згідно ч.1 ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення
строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Крім того, вислуга років позивача становить 17 років 7 місяців 27 днів, в
пільговому обчисленні 20 років 1 місяць 15 днів. З 14.12.2000 року позивачу на
підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб» призначена пенсія у розмірі 50 відсотків
грошового забезпечення.

Відповідно до розрахунку вислуги років, що міститься в матеріалах пенсійної
справи позивача, яка була оглянута в судовому засіданні, служба у віддаленій
місцевості зарахована на пільгових умовах у пільгову вислугу років рік за
півтора та становить 7 років 04 місяці 24 дні.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2005 року № 497 доповнено п.3 постанови Кабінету Міністрів
України від 17.07.1992 року № 393 та встановлено, що у пільгову вислугу років
зараховується строк проходження служби на посадах в державній службі по
боротьбі з організованою злочинністю. Проте, дана постанова набирає чинності з
дня опублікування, а тому не може застосовуватись для обрахування вислуги років
позивача. На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від
22.06.2005 року № 497 наказом Міністерства внутрішніх справ України,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.07.2006 року за № 896/12770
затверджено перелік посад начальницького складу підрозділів боротьби з
економічною злочинністю органів внутрішніх справ, за якими зараховується час
проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за
півтора місяця. Крім того, вислуга років для призначення пенсій на пільгових
умовах зараховується особам, які перебували на службі після набрання чинності
постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 року № 497.

П.3 Указу Президента України від 04.10.2006 року № 926/96 «Про умови
грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці
працівників органів внутрішніх справ» надано право керівникам органів
внутрішніх справ у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів,
установлювати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ,
які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені
за їхньою згодою та в інтересах справи на службі, - щомісячну доплату в розмірі
від 25 до 50 відсотків суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована. Вказана
доплата, її розмір позивачу не призначалися і не сплачувалися у встановленому
законодавством порядку, що не суперечить вимогам вказаного нормативно-правового
акту.

Відповідно до ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», що визначає заробіток
(грошове забезпечення) для обчислення пенсій та п.7 Порядку обчислення вислуги
років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та
військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам їх сімей» затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 пенсії обчислюються з таких видів
грошового забезпечення: окладу за останньою штатною посадою, займаною перед
звільненням, окладу за військове або спеціальне звання, процентної надбавки за
вислугу років, додаткових видів грошового забезпечення, що надаються щомісяця
(надбавки за вчене звання і науковий ступінь, кваліфікацію та умови служби).
Щомісячна доплата, яка могла бути нарахована позивачеві, запроваджена Указом
Президента України від 04.10.1996 року № 926/96 не відноситься до додаткових
видів грошового забезпечення, що включаються при обчисленні пенсій.

Тому, відповідно до вимог ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ
та деяких інших осіб» та п.8 постанови Кабінету Міністрів України від
17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та
виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та
членам їх сімей» немає правових підстав для перерахунку пенсії на підставі
нормативних актів, зазначених позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на
підставі, у межах
повноважень та у
спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з
використанням повноваження з
метою, з якою
це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з
урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Суд при вирішенні справи керується принципом законності,
відповідно до якого суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, що відповідачі, з урахуванням всіх
обставин, діяли обгрунтовано, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений
законами України. З боку відповідачів відсутні порушення щодо неперерахування
пільгової вислуги років, та невідшкодування пенсійної заборгованості за 2005-2006
роки та по теперішній час. А тому позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 71, 86, 99, 100,
158, 159, 163, 167, 186, 255 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У позові ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області та Головного
управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов'язання
вчинити дії та стягнення заборгованості відмовити повністю.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у
повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному
обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або у термін,
встановлений для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАС України, постанова
суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Мельник-Томенко
Ж.М.

Постанову в повному обсязі виготовлено 14 вересня 2007 року.