Справа № 22а-78/07
Суддя: Лисенко П.П.
Дата ухвалення: 2007-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 22а -78/07 Головуючий у
першій інстанції - Калараш
Категорія - З Б Доповідач апеляційної інстанції- Данилова О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2007
року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Лисенка
П.П.

суддів Данилової 0.0., Кутової Т.З.

при секретарі Гапєєвій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1
на постанову Веселинівського районного
суду Миколаївської області
від 14 листопада 2006 року по
адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1

до територіального управління Головної державної інспекції на
автомобільному

транспорті у Миколаївській області /далі ТУ ГДІАТ/

про оскарження рішення щодо застосування штрафних санкцій

УСТАНОВИЛА:

25 вересня 2006 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про оскарження постанови
начальника ТУ ГДІАТ від 25 вересня 2006 року про застосування до нього штрафних
санкцій, передбачених ст.60 Закону України "Про автомобільний
транспорт". Позивач посилався на те, що 22 вересня 2006 року він не
здійснював перевезення пасажирів власним транспортним засобом, а використовував
його для власних потреб. Тому накладення штрафу в розмірі 1700 грн. вважав
незаконним.

Постановою Веселинівського районного суду Миколаївської
області від 14 листопада 2006 року у задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати постанову
суду та задовольнити його позов, посилаючись на недоведеність відповідачем факту
здійснення ним перевезень пасажирів та порушення його конституційних прав.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового
рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія не вбачає підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що 22 вересня
2006 року у районі автовокзалу м. Миколаєва ОСОБА_1, не маючи ліцензії та інших
документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, здійснював
посадку пасажирів у належний йому автомобіль марки "CITROEN» р/н НОМЕР_2 / автобус/ для подальшого
перевезення автобусним маршрутом до АДРЕСА_1.

За результатами перевірки особами, які уповноважені
здійснювати контроль на автомобільному транспорті у сфері безпеки дорожнього
руху, було складено протокол ІНФОРМАЦІЯ_1 / а.с.30/.

Відповідно до вимог ч.3 ст.60 Закону україни "Про
автомобільний транспорт" 25 вересня 2006 року начальником ТУ ГДІАТ на
позивача накладено штраф у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів
громадян /а.с.3/

За такого суд дійшов обгрунтованого висновку, що суб'єкт оскарження діяв на
підставі, у межах повноважень та у сросіб, що передбачено Законами України з

урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому не встановив підстав
для визнання оскаржуваного рішення протиправним.

Посилання апелянта на те, що відповідач не довів факту
перевезення ним пасажирів за плату, не мають правового значення, оскільки закон
прямо не пов'язує цей факт з необхідністю оформлення документів для
пасажирського перевезення.

Необгрунтованим є і посилання апелянта на недоведеність факту перевезення
пасажирів, бо його родичі та знайомі знаходилися лише біля автобуса. У судовому
засідання сам позивач зазначав, що після закінчення перевірки всі поїхали на
автобусі до АДРЕСА_1/а.с.36/.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на час складання протоколу
НОМЕР_1 ОСОБА_1 не посилався на використання транспорту для власних потреб, не
заперечував і скоєння правопорушення, про що власноручно засвідчив у протоколі.
Як кадровий працівник органів ДАІ, він не міг не розуміти зміст правопорушення.
На засідання комісії 25 вересня 2006 року для дачі пояснень він свідомо не
з'явився.

Не вбачає колегія і порушень прав ОСОБА_1. щодо
володіння, користування та розпорядження своєю власністю, передбачених ст.41
Конституції України, бо використання цієї власності не може завдавати шкоди
інтересам інших осіб, а тим більш у такій суспільно важливій сфері, як безпека
дорожнього руху.

Оскільки інших доводів, які би спростовували висновки
суду чи доводили би порушення ним вимог процесуального законодавства,
апеляційна скарга не містить, колегія не вбачає підстав для скасування судової
постанови.

Керуючись ст.ст.
308, 315 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову
Веселинівського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2006 року
- без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом місяця
з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого
адміністративного Суду України.