Справа № 22-а-752/07
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2007-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Справа
№22-а- 752 /2007 Головуючий
І інстанції :Аркатова К.В.
Категорія:оскарження
рішення

суб'єкта владних повноважень Доповідач:
Шевцова Н.В

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2007 року

м. Харків

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Філатова Ю.М.

Суддів Шевцової Н.В.,
Водолажської Н.С.

секретаря судового засідання Волошиної Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у
приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м. Харкові адміністративну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дзержинського районного суду
м. Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі
НОМЕР_1

за позовом ОСОБА_1

до Управління міграційної служби в Харківській
області

про скасування рішення про
відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання
статусу біженця та про зобов'язання
прийняти рішення про
оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця ,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Управління
міграційної служби в Харківській області про скасування рішення Управління міграційної служби в Харківській області
від ІНФОРМАЦІЯ_2р. НОМЕР_2 про відмову
в оформленні документів для вирішення питання щодо надання позивачу статусу біженця та про зобов'язання
Управління міграційної служби в Харківській
області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання позивачу статусу біженця в
Україні. При цьому позивач обґрунтовує
свої позовні вимоги тим, що він є біженцем згідно визначення „біженець" за
Законом України „Про біженців".

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі НОМЕР_1

в
задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з постановою суду першої інстанції звернувся із
апеляційною скаргою, в якій посилаючись
на невідповідність висновків суду обставинам справи, внаслідок неврахування
судом першої інстанції ряду норм матеріального права, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких посилаючись на
правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування
судом норма матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги та
заперечень на неї, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народився у ІНФОРМАЦІЯ_3 році у м.Валіссо
в Ефіопії, є громадянином Ефіопії,
належить до етнічної групи Оромо.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року одружився з громадянкою
України ОСОБА_3. Від зазначеного шлюбу у нього народилося дві доньки: ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_5 року народження та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 року народження

Позивач є громадянином Ефіопії, з
ІНФОРМАЦІЯ_7року йому дозволено постійне проживання в Україні.

ОСОБА_1 користується захистом країни своєї громадянської
належності, що на думку суду випливає з отримання ним в ІНФОРМАЦІЯ_8 році в Міністерстві внутрішніх справ Ефіопії
паспорта, термін дії якого продовжувався позивачем кожні два роки в посольстві
Ефіопії.

Вперше в Україну позивач прибув
на навчання у ІНФОРМАЦІЯ_8 році та з ІНФОРМАЦІЯ_8 до ІНФОРМАЦІЯ_17 років
навчався в Харківському державному економічному
університеті.

У ІНФОРМАЦІЯ_9 року, після закінчення університету,
позивач повернувся на батьківщину.

З ІНФОРМАЦІЯ_10 року проживав в
Ефіопії в АДРЕСА_7, влаштувався на роботу по
спеціальності у приватний коледж, де протягом року працював
викладачем, пізніше працював у двох приватних фірмах.

У ІНФОРМАЦІЯ_11
року, після закінчення завчання в Україні, до позивача в Ефіопію приїхала дружина
з донькою.

В Україну позивач з сім'єю прибув
ІНФОРМАЦІЯ_12 року.

З пояснень позивача, судом першої інстанції
встановлено, що він не може обґрунтувати свої
побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками національності, належності
до певної соціальної групи або політичних переконань, іншим чином ніж своїми
поясненнями.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з відсутні у
позивача будь-яких підстав вважати
обґрунтованими побоювання переслідувань за ознаками національної та партійної
належності, а тому суд дійшов до висновку щодо відсутності підстав наданню
позивачу статусу біженця.

Колегія суддів погоджується із
зазначеними висновками суду першої інстанції.

Відповідно до абз.5 ст.10 Закону України „Про
біженців" статус біженця не
надається особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, відсутні.

За змістом абзацу 2 ст.1 Закону
України «Про біженців» біженець-- особа,
яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих
побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками
раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства),
належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами
країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим
захистом внаслідок таких побоювань,
або не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може
чи не бажає повернутися до неї внаслідок
зазначених побоювань.

Таким чином, закон встановлює
необхідність заявника обґрунтувати свої побоювання стати
жертвою переслідувань за певними ознаками та довести неможливість
користування захистом країни своєї громадської належності або знову ж таки
обґрунтувати небажання користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань.

Як
вбачається з матеріалів справи, на обґрунтування наявності певних чітких
політичних переконань позивач повідомляв, що він перебував у молодіжній
організації ІНФОРМАЦІЯ_15 та був лідером місцевого
осередку з ІНФОРМАЦІЯ_13 до ІНФОРМАЦІЯ_14року.

Проте,
будь-яких доказів того, що ІНФОРМАЦІЯ_15 є партійною
організацією, доказів наявності утиски щодо її членів та
членства позивача у цієї організації, позивачем не надано та не повідомлено про
можливе існування таких доказів.

Позивач, звертаючись до відповідача із заявою
про надання статусу біженця та у судовому засіданні в обґрунтування свого
позову зазначав, що підставою для наявності побоювань
стати жертвою переслідувань за ознакою національної приналежності є утиски,
які зазнають його рідні у Ефіопії, а саме арешт його рідного дядька та
контроль за діяльністю батька.

При
цьому позивач не заперечував, що його батько, мати,
брати та сестри разом із своїми родинами проживають у Ефіопії. У власності
батьків в Ефіопії знаходиться житловий будинок та земельна
ділянка, з якої отримується прибуток. Старший брат позивача, також, навчався в
Україні та в теперішній час за рахунок підприємства, на якому він працював,
навчається в аспірантурі (в Російській Федерації). Брат ОСОБА_5 після
закінчення технікуму працює у Ефіопії у державній установі прокурором.

Таким
чином, наявність у рідних позивача власності, якою
вони користуються та отримують з неї прибуток, реалізація
позивачем та його братом права на
отримання вищої освіти, працевлаштування брата позивача у державу установу в Ефіопії на посаду органу
державної влади, призначеного для забезпечення та охорони прав громадян,
свідчать про відсутність як у позивача,
так і у його родини перешкод
у реалізації права на освіту, працю, власність з боку Ефіопії.

Крім
того, колегія суддів звертає увагу на підтвердження позивачем факту
неодноразово в'їзду та виїзду з ІНФОРМАЦІЯ_8 року до Ефіопії, приїзду до країни
його сім'ї, тобто відсутності будь-які обмеження його прав на вільне
пересування.

Таким
чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо
відсутності наявності доказів будь яких
обмежень прав та свобод позивача з боку держави - Ефіопія.
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що у
відповідача не було підстав вважати обґрунтованими побоювання
позивача переслідувань за ознаками національності та партійної приналежності,
а тому і не було підстав визнати позивача біженцем встановивши відповідний
статус.

Отже, приймаючи рішенням від
ІНФОРМАЦІЯ_18року за НОМЕР_2про відмову в оформленні
документів щодо надання позивачу
статусу біженця відповідач діяв на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачено Законом України «Про
біженців»

Оскільки, колегія суддів дійшла до висновку,
що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, та ухвалено
постанову з додержанням норма матеріального та процесуального права, апеляційна
скарга залишається без задоволення, а постанова суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205,
ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_16 по справі НОМЕР_1 - без змін.

Ухвала набирає чинності з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця з дня складання ухвали у повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Ю.М. Філатов

Судді Н.В. Шевцова

Н.С. Водолажська