Справа № К-21049/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
червня 2007 року м. Київ
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :
суддів - Бутенка В.І.(доповідач),
розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради,
ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Чернігівської
міської ради НОМЕР_1, -
У серпні 2005 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що на підставі рішення
апеляційного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2004 року виконавчим
комітетом Чернігівської міської ради прийнято рішення НОМЕР_2, яким дозволено
ОСОБА_2 проводити проектно-розшукові роботи для реконструкції приміщення квартири
АДРЕСА_1 з метою влаштування кімнат однакової площі.
Оскарженим же рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради
НОМЕР_1 затверджений акт державної технічної комісії щодо прийняття в
експлуатацію зазначеної квартири після її перепланування.
Вважала це рішення незаконним, оскільки ОСОБА_2 при реконструкції квартири
допустив порушення рішення міськвиконкому НОМЕР_2, влаштувавши замість двох
кімнат однаковою площею по 13,8 кв.м., одну кімнату площею 12,6 кв.м., а другу кімнату, що вона займала, залишено в
попередньому розмірі площею 10,4 кв.м., і дані обставини відповідачем не було
Крім того, позивачка просила зобов'язати ОСОБА_2 розібрати стіну у кімнаті,
яку він збудував у порушення згаданого рішення міськвиконкому НОМЕР_2.
Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 грудня 2005 року
позов ОСОБА_1 задоволено.
Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 17 лютого 2006 року
рішення місцевого суду скасовано, та ухвалено нове, яким у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати це судове рішення, залишивши в силі постанову місцевого суду.

При цьому в скарзі вказується на порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Розглядаючи справу, суд як першої, так і апеляційної інстанцій виходили з
того, що даний спір є публічно-правовим і його слід вирішувати в порядку
адміністративного судочинства.

Однак з таким висновком судів погодитись неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України,
юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового
вирішення.

Відповідно до ст.ст. 4, 24 ЦПК України (в редакції 1963 року), який діяв на
час звернення до суду, до цивільної юрисдикції відносяться справи по спорах, що
виникають з цивільних, сімейних, трудових і кооперативних правовідносин, якщо
хоча б однією з сторін у спорі є громадянин, за винятком випадків, коли
вирішення таких спорів віднесено законом до відання інших органів.

Аналогічна норма міститься і у ст. 15 ЦПК України (N 1618-IV від 18 березня
2004 року), згідно якої суди розглядають в порядку цивільного судочинства
справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових
відносин.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 звернулась з цивільним позовом до
суду у серпні 2005 року і провадження у справі було відкрито відповідно до
положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції 1963 року).

Предметом спору у даній справі фактично є визнання права користування
кімнатами однакової площі у квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язання ОСОБА_2 розібрати
стіну у кімнаті. Тобто, даний спір є спором про право.

Зазначення виконавчого комітету Чернігівської міської ради як співвідповідача
не змінювало правову природу спірних відносин та не робило даний спір
публічно-правовим.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Дана справа не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення
справи адміністративної юрисдикції (адміністративна
справа), яке наведене у п.1 ч.1 ст.3 КАС України.

Компетенція адміністративних судів, встановлена ст.17
Кодексу, на цей спір не поширюється, а даний позов не є адміністративним,
оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, зазначених відповідачами і він повинен
розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, а також те, що помилки при визначенні компетенції
відносно даної справи припустились саме суди, оскаржувані судові рішення
підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для
вирішення питання щодо її розгляду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 222, 223, 227, 230 КАС України, колегія суддів,
-

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 грудня 2005 року
та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 17 лютого 2006 року
скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо її
розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Згідно ст.ст. 236, 237 КАС України рішення суду касаційної інстанції може
бути оскаржено до Верховного Суду України лише за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д і :