Справа № 22-а-547/07
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2007-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Львів Справа № 22-а-547/07
ряд. ст. зв. № 41
Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:
справі судді Любашевського В.П.
суддів Яворського
судового засідання Гідей К.М.
осіб, які взяли участь у справі:
від позивача - ОСОБА_1. - позивач, ОСОБА_2. -
довіреність № 205 від 11.01.2007р. - від відповідача - ОСОБА_3.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 01.03.2007р. у справі № 2а-51/2007
до Державної податкової адміністрації в Тернопільській
про визнання неправомірним наказу від 30.11.2006р.,
поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення, -
ОСОБА_1 звернувся у Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області з
позовом до відповідача - Державної податкової адміністрації в Тернопільській
області. У позовній заяві позивач просить суд скасувати наказ відповідача від
30.11.2006р. про звільнення ОСОБА_1. із займаної посади та поновити останнього
на посаді старшого оперуповноваженого сектору оперативного забезпечення
адміністрування податку на додану вартість та організації боротьби з фіктивними
суб'єктами підприємницької діяльності управління податкової міліції ДПА в
Тернопільській області. Виплатити середній заробіток за час вимушеного
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.03.2007р. у
справі № 2а-51/2007 (суддя Процько Я.В.) у задоволенні позову відмовлено.
Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що суд не встановив обставин,
які б свідчили про те, що рапорт про звільнення за власним бажанням поданий
позивачем під моральним і психологічним тиском, при цьому заява про відклик
рапорту про звільнення за власним бажанням написана у зв'язку із перебуванням
позивача у тимчасовій непрацездатності. Одночасно «Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української
РСР», затвердженим постановою КМ УРСР від 29.07.1991р. № 114, для таких
випадків не передбачена можливість скасування наказу про звільнення за власним
бажанням.

Позивач
в апеляційній скарзі, посилаючись на Положення «Про проходження служби рядовим
і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР», норми
Кодексу законів про працю України, просить суд апеляційної інстанції постанову
суду першої інстанції скасувати та задовольнити його позовні вимоги. Зокрема
позивач зазначає, що відповідно до п.68 Положення - особи рядового і
начальницького складу, які виявили бажання звільнитися із служби за особистим
проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте
ними рішення не пізніше як за три місяці до дня звільнення, про що подають
рапорт за командою. Судом першої інстанції невірно зроблений висновок, що заява
від 01.12.2006р. про відкликання рапорту на звільнення від 30.11.2006р. подана
з підстав перебування позивача на лікарняному.

Відповідач
у заперечені на апеляційну скаргу, посилаючись на дотримання ним норм чинного
законодавства, просить суд апеляційної інстанції постанову суду першої
інстанції залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с. 62-64).

За даних обставин справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції -
скасуванню з наступних підстав:

Як убачається з
обставин справи, 30.01.2005р. позивачем подано рапорт на звільнення з органів
податкової міліції за власним бажанням з 01.12.2006р. Наказом відповідача №
НОМЕР_1 від 30.11.2006р. «Про звільнення працівників податкової міліції»
позивача як капітана податкової міліції - старшого оперуповноваженого сектору
оперативного забезпечення адміністрування податку на додану вартість та
організації боротьби з фіктивними суб'єктами підприємницької діяльності
управління податкової міліції ДПА в Тернопільській області звільнено з органів
податкової міліції у запас Збройних сил України по ст. 64 п.«Ж» (за власним
бажанням) з 01.12.2006р. Дані про ознайомлення позивача з вказаним наказом
відсутні (а.с. 12-13).

01.12.2006р. позивачем подано відповідачу заяву про відклик
рапорту від 30.11.2006р. про звільнення за власним бажанням. У заяві зазначено,
що рапорт від 30.01.2005р. поданий під моральним тиском та в силу збігу важких
психологічних обставин, а також зазначається, що позивач на час подання даної
заяви знаходиться на лікарняному (а.с. 21). Знаходження позивача на лікарняному
станом на 01.12.2006р. підтверджується листком непрацездатності № НОМЕР_2 від 01.12.2006р. (а.с. 5).

Відповідно до п.68 «Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991р. N 114 - особи
рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі
служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу
внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Згідно ч.2 ст. 38 КЗпП України - якщо працівник після
закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в
укладенні трудового договору.

Наведене підтверджується постановою Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів»
(п. 12), відповідно до якої, - працівник, який попередив власника або
уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на
невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою
заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не
запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи,
організації (ч.4 ст. 24 КЗпП). Отже працівник підлягає поновленню на роботі,
якщо він відкликав свою заяву про звільнення з роботи за власним бажанням до
припинення трудових відносин.

При звільнені працівника останнім днем його роботи
вважається день його звільнення.

З
обставин справи вбачається, що позивач після закінчення строку попередження про
звільнення (01.12.2006р.), не будучи ознайомленим з наказом про звільнення, не
залишив роботи і не вимагав розірвання трудового договору, а натомість чого,
перебуваючи на лікарняному з 01.12.2006р., цієї ж дати, відкликав свій рапорт
про звільнення за власним бажанням.

Саме цих обставин справи суд першої інстанції не
прийняв до уваги при вирішені спору, що призвело до неправильного прийняття
рішення по справі.

Відповідно
до п.3 ст. 2 КАС України - у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів
особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням
права особи на участь у процесі прийняття рішення.

В порушення
зазначених принципів, відповідач не вжив заходів щодо скасування прийнятого ним
наказу № НОМЕР_1 від 30.11.2006р. «Про звільнення працівників податкової
міліції», чим порушив права позивача, які передбачені ст. 38 КЗпП України.

Таким чином,
судом першої інстанції, при прийняті постанови, не з'ясовані та не доведені
обставини, що мають значення для справи, та порушені норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення справи. Наведене, в силу ст. 202 КАС
України, є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з
прийняттям нової постанови, якою позов підлягає до задоволення.

На підставі
ст.ст. 235, 238 КЗпП України, ст. 256 КАС України, з врахуванням довідки про
доходи (а.с. 23), позивачу, за період вимушеного прогулу з 01.12.2006р. по
03.07.2007р., підлягає виплаті грошове забезпечення у сумі 13374 (тринадцять
тисяч сімдесят чотири) грн., при цьому, у межах суми стягнення за один місяць -
2229 грн. постанова підлягає негайному виконанню.

З огляду на
наведене, керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 256 КАС України, колегія
суддів, -

П О С Т А Н О В
И Л А:

1. Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської
області від 01.03.2007р. по справі № 2-а-51/2007 - задовольнити.

2. Постанову Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 01.03.2007р. по справі № 2-а-51/2007 - скасувати.

3. Наказ Державної податкової адміністрації в
Тернопільській області від 30.11.2006р. за № НОМЕР_1, в частині звільнення
ОСОБА_1. визнати неправомірним і скасувати.

4. Позов ОСОБА_1 задовольнити. Поновити ОСОБА_1.
з 01.12.2006р. на посаді старшого оперуповноваженого сектору оперативного
забезпечення адміністрування податку на додану вартість та організації боротьби
з фіктивними суб'єктами підприємницької діяльності управління податкової
міліції ДПА в Тернопільській області або на рівноцінній посаді.

5. Державній податковій адміністрації в
Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного
прогулу з 01.12.2006р. по 03.07.2007р. у сумі 13374 (тринадцять тисяч сімдесят
чотири) грн.

6. Стягнення грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, в сумі 2229 (дві
тисячі двісті двадцять дев'ять) грн. підлягає негайному виконанню Державною
податковою адміністрацією в Тернопільській області.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подання касаційної
скарги, безпосередньо до адміністративного суду касаційної
інстанції протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Судді
В.П.Любашевський

І.О.Яворський

С.П.Нос