Справа № К-27568/06
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2007-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. -
головуючий,

Амєліна С.Є.
- суддя-доповідач,

Гуріна М.І.,

Ліпського
Д.В.,

Юрченка
В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1на постанову
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Волинської області від 11
травня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1до Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Волинській області, Ковельського міськрайонного
відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області
про перерахунок пенсії,

в с т а
н о в и л а :

16 січня 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про захист пенсійних
прав.

Зазначав, що Управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Волинській
області неправомірно не включено до пенсії щомісячну доплату в розмірі 50% суми
пенсії, яка б могла бути йому нарахована, що передбачено підпунктом «а» пункту
3 Указу Президента України від 04 жовтня 1996 року №926/96 «Про умови грошового
забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників
органів внутрішніх справ».

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02
березня 2006 року позов задоволено.

Постановою судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Волинської
області від 11 травня 2006 року скасовано рішення суду першої інстанції та
відмовлено в задоволенні позову.

В касаційній скарзі позивач вказує, зокрема, на те, що на час звільнення з
органів внутрішніх страв він отримував щомісячну доплату від очікуваної пенсії,
тому така доплата повинна бути врахована при призначенні та проведенні
перерахунку пенсії. Посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й
процесуального права колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що під час проходження служби в
органах внутрішніх справ ОСОБА_1 отримував щомісячну доплату згідно пункту 3
Постанови Кабінету Міністрів України від 02 квітня 1993 року №257 «Про умови
оплати праці працівників органів внутрішніх справ» у відсотках від суми пенсії,
яка б могла бути йому нарахована:

- з 01 вересня 1995 року - в розмірі 40% суми пенсії;

- з 01 травня 1996 року - в розмірі 30% суми пенсії;

- з 01 травня 1997 року - в розмірі 50% суми пенсії.

Виплату доплати від суми пенсії, яка
б могла бути нарахована, припинено з серпня 1997 року згідно рішення колегії
Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 27
жовтня 1997 року.

З 01 липня 1998 року ОСОБА_1 призначено пенсію на підставі Закону України
«Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

В жовтні 2005 року він звернувся до Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області із заявою про перерахунок пенсії,
посилаючись на те, що при її призначені не було враховано щомісячну доплату від
очікуваної пенсії, передбачену підпунктом «а» пункту 3 Указу Президента України
від 04 жовтня 1996 року №926/96 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового
і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ»,
в задоволенні якої відмовлено.

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачу
під час служби призначалася щомісячна доплата у відсотках суми пенсії, яка б
могла бути нарахована йому, тому така доплата підлягає врахуванню при
призначенні пенсії.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що
на час звільнення зі служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 не отримував
щомісячну доплату від очікуваної пенсії ні згідно з пунктом 3 Постанови
Кабінету Міністрів України від 02 квітня 1993 року №257 «Про умови оплати праці
працівників органів внутрішніх справ», оскільки цей пункт втратив чинність 01
грудня 1996 року, ні згідно з підпунктом «а» пункту 3 Указу Президента України
від 04 жовтня 1996 року №926/96 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового
і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ»,
оскільки керівництво органів внутрішніх справ таку доплату не установлювало
позивачу. Тому суб'єкт владних повноважень правомірно не врахував її при
призначенні пенсії.

З такими висновками погоджується і колегія судів Вищого адміністративного
суду України.

Відповідно до частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб», що визначає заробіток (грошове забезпечення) для
обчислення пенсій, в редакції, яка була чинною на час призначення пенсії, та
пункту 7 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом,
особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам
їхніх сімей, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 на виконання вимог
вказаного Закону, пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення:
окладу за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; окладу за
військове або спеціальне звання; процентної надбавки за вислугу років;
додаткових видів грошового забезпечення, що надаються щомісяця (надбавки за
вчене звання і науковий ступінь, кваліфікацію та умови служби).

Щомісячна доплата в розмірі від 25 до 50 відсотків суми пенсії, яка б могла
бути нарахована позивачеві, запроваджена підпунктом «а» пункту 3 Указу
Президента України від 04 жовтня 1996 року №926/96 «Про умови грошового
забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників
органів внутрішніх справ», не відноситься до додаткових видів грошового
забезпечення, що включаються при обчисленні пенсії.

Тому відповідно до вимог статті 63 Закону України “Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб”, в редакції, яка була чинною на час
вирішення справи, та пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня
1992 року №393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом,
особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам
їхніх сімей”, немає правових підстав для перерахунку пенсії у бік збільшення на
підставі нормативно-правових актів, зазначених позивачем.

Рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального права, тому передбачених статтею 226
Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування та
залишення в силі рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення, а
постанову судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Волинської
області від 11 травня 2006 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України за винятковими обставинами протягом одного місяця з
дня їх відкриття.

Судді:

М.І. Цуркан
С.Є. Амєлін М.І. Гурін Д.В. Ліпський В.В. Юрченко