Справа № 22-а-1558\07
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2007-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22-а- 155807
Головуючий 1 інстанції:Риков В.В.
визнання права Доповідач: Подобайло З.Г.
Ухвала

Іменем України

11 жовтня 2007 року

м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Мельнікової Л.В.

Суддів - Подобайло З.Г., Григоров А.М.

за участю секретаря судового засідання - Спесивцевої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Управління пенсійного фонду України в Сумській області на рішення
Ковпаківського районного суду м.Суми від 21 червня 2005 року

за позовом ОСОБА_1

до
Управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м.Суми

про
визнання права на стаж наукової роботи, який дає право на отримання пенсії
наукового працівника

встановила :

Позивач , ОСОБА_1, звернувся до Ковпаківського районного
суду м. Суми з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми про визнання права на
стаж наукової роботи, яка дає право на отримання пенсії наукового працівника

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21
червня 2005 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України
в Ковпаківському районі м. Суми про визнання права на стаж наукової роботи, який
дає право на отримання пенсії наукового працівника задоволено.

Управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському
районі м. Суми не погодившись з рішенням
Ковпаківського районного суду м. Суми
подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 21 червня
2005року та відмовити в задоволенні позовної заявиОСОБА_1 , посилаючись на
обставини викладенні в апеляційній скарзі.

Позивач в судовому засіданні заперечує проти доводів
апеляційної скарги , вважає рішення першої інстанції обґрунтованим та
правомірним, надаючи усні пояснення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився,
але надіслав до суду лист, в якому просить суд справу розглянути без участі
представника управління .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги , судова колегія вважає , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було встановлено та підтверджено у
суді апеляційної інстанції, що позивач, працюючи на ВАТ „Сумське НВО ім.. М.В.
Фрунзе" в період з 24.11.1980 року по 16.04.2001 року, займав посади, які
згідно переліку посад наукових працівників підприємств, установ, організацій,
дають право на призначення пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів
України від 04.03.2004 року № 257 та має стаж науково-технічної діяльності 20
років 4 місяця 23 дні, при цьому 15 років 3 місяця 18 днів - як на державному
підприємстві, та 5 років 1 місяць 5 днів - як на недержавному підприємстві.

Відповідно до ст. 1.1. статуту ВАТ „Сумське НВО ім. В.М.
Фрунзе" (а.с.36), підприємство засноване наказом Мінмашпрому України від
25.02.1994 року за № 285 шляхом перетворення державного підприємства „Сумське
машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" у відкрите
акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України „Про
корпоратизацію державних підприємств" від 15.06.1993 року № 210/93. Крім
того, предметом діяльності підприємства (а.с. 37) є проведення науково-дослідних
і конструкторсько-технологічних робіт.

Відповідно до свідоцтва про атестацію наукової установи
від 26.11.2002 року за № 007 (а.с.66) ВАТ «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» атестовано, віднесено до групи
„А" з рейтингом „479" балів та визначено головним з питань
науково-технічного забезпечення за напрямком: обладнання для
паливно-енергетичного комплексу, встановлено термін дії зазначеного свідоцтва -
до 27.11.2007 року.

Атестація ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В. Фрунзе» була проведена на вимогу статті 11 Закону України
„Про наукову і науково-технічну діяльність" з метою оцінки ефективності
діяльності підприємства як наукової установи, відповідності одержуваних ним
результатів державним науково-технічним пріоритетам та завданням
науково-технічного розвитку та яка проводиться не менше одного разу на п'ять
років.

Відповідно до вимог статті 11 Закону України „Про наукову
і науково-технічну діяльність" державній атестації підлягають наукові
установи усіх форм власності, що внесені або претендують на внесення до
Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої
інстанції , що із змісту зазначеної вимоги Закону не вбачається будь-яке
порушення законодавцем конституційного принципу рівності суб'єктів
підприємницької діяльності перед законом, а тому не припускає різні підходи
щодо тлумачення статусу установи, яка пройшла державну атестацію відповідно до
Закону України „Про наукову і науково-технічну діяльність" при
встановленні конкретного обсягу дії окремих положень зазначеного закону щодо
такої установи.

З пояснень
позивача вбачається, що ВАТ „Сумське НВО
ім.. М.В. Фрунзе" існує як державне підприємство ще до проголошення
незалежності України з обсягом завдань, одним з яких є проведення
науково-дослідних та конструкторсько-технологічних робіт , які підприємство
здійснювало відповідно встановлених планів виробничої та статутної діяльності,
використовуючи роботу працівників, які займали відповідні посади, перелік яких
надає право на призначення пенсії наукового працівника згідно до умов Постанови
Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 року № 257.

Відповідно до статті 24 Закону України „Про наукову і
науково-технічну діяльність" держава встановлює для наукових працівників,
які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує
престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення .наукових
кадрів, при цьому пенсія науковому працівнику призначається при досягненні
пенсійного віку чоловікам - за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому
числі стажу наукової роботи не менше 20 років.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої
інстанції , що із змісту зазначеної статті не вбачається будь­-яких обмежень
щодо конкретних категорій наукових працівників з точки зору їх праці на
підприємствах або установах, організаціях. В даному випадку, законодавець
поширив дію зазначеної статті на пенсіонерів із числа наукових працівників,
яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України „Про наукову і
науково-технічну діяльність" так і на наукових ( науково-педагогічних )
працівників наукових установ та організацій недержавної форми власності, які
пройшли державну атестацію згідно з зазначеним законом.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права, відповідно до якого Конституція
України має найвищу юридичну силу.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 21 Конституції України усі люди є
рівними у своїх правах, що закріплює в тому числі і загальносоціальну
рівноправність кожного громадянина, а з урахуванням ст.. 24 Конституції України
визначальним критерієм діяльності держави повинно стати насамперед сприяння
забезпеченню фактичної соціальної рівності шляхом усунення будь-якої формальної
нерівноправності через встановлення юридичних привілеїв та обмежень, в тому
числі серед пенсіонерів.

Згідно ст.22 Конституції України при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод, тобто зменшення ознак, змістовних характеристик
тих можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами та
зменшення сфери суспільних відносин, у межах якої може відбуватися здійснення
людиною її прав і свобод.

Відповідно до ст..46 Конституції України пенсії, інші
види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого
законом, що в повному обсязі відповідає забезпеченню принципів соціальної
рівності, поступовому підвищенню розмірів пенсій відповідно до державних
соціальних стандартів, ліквідації соціальних пільг і привілеїв.

Враховуючи правову позицію Пенсійного Фонду України
(а.с.73), Міністерства праці та соціальної політики України (а.с. 91) та
Міністерства освіти і науки України (а.с.92 ), яка визначає таке практичне
застосування норми ст..24 Закону України „Про наукову і науково-технічну
діяльність", відповідно до якого до наукового стажу, який дає право на
призначення пенсії за нормами цієї статті може бути зарахований час роботи у
науковій установі, організації недержавної форми власності з часу прийняття
рішення про державну атестацію установи, організації, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку щодо
неправомірності дій відповідних працівників Пенсійного Фонду України, які
полягають у відмові призначення пенсій згідно умов Закону України „Про наукову
і науково-технічну діяльність" науковим працівникам у кожному випадку,
який відповідає обставинам цієї справи. Сама норма ст.. 24 Закону України „Про
наукову і науково-технічну діяльність" не містить умови щодо встановлення
часу, з якого можливе призначення пенсії науковим працівникам за час роботи у
науковій установі недержавної власності, а тому таке практичне застосування зазначеної
норми безпосередньо обмежує права на призначення пенсії науковим працівникам з
точки зору їх роботи в наукових установах, суперечить конституційному принципу
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України та порушує інтереси держави щодо розвитку
науково-технічної сфери та забезпечення потреб суспільства у технологічному
розвитку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно того, що позивач при призначенні йому пенсії як науковому
працівнику, звернувся в порядку, встановленому відповідно до вимог статті 24
Закону України „Про наукову і науково-технічну діяльність" із
застосуванням до себе прав, які надані науковому працівнику зазначеним законом,
а тому діяв, виходячи із змісту реалізації своїх конституційних прав.

Проте відповідач необґрунтовано відмовив позивачу в
призначенні пенсії наукового працівника, чим обмежив конституційні права
позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно дійшов
висновку, що позивач має право на стаж
наукової роботи на ВАТ „Сумське НВО ім.. М.В. Фрунзе" за період з 12
березня 1996 року по 16 квітня 2001 року.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги є
помилковими.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в
Сумській області на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 червня
2005 року по справі № 2-4156; 2-342/05
залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21
червня 2005 року по справі № 2-4156; 2-342/05 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може
бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця з дня набрання ухвалою
законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий Мельнікова
Л.В.

Судді
Подобайло З.Г.

Григоров А.М.

Повний текст
виготовлено та підписано 16 жовтня 2007р.

ЗГІДНО З
ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного
суду
Подобайло З.Г.