Справа № 22-а-420/07
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2007-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

в 1 інстанції - Мусієнко О.П.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

21 червня 2007 року справа
№ 22-а-420/07

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді

Ханової Р.Ф.

суддів: при секретарі за участі позивачки

Сіваченка І.В., Ляшенка Д.В. Агейченковій К.О.
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні ОСОБА_1

на рішення

Ворошиловського районного суду м. Донецька

від

08.12.2003 року

по справі

№ 2-257/03

за скаргу

ОСОБА_1

до

Ворошиловського відділення №25 ВАТ “Державний ощадний
банк України ” у м. Донецьку

про

неправомірну бездіяльність, - В С Т А Н О В И Л А
:

У червні 2002 року ОСОБА_1 звернулась
до суду із вищезазначеною скаргою, посилалась
на те, що 12.06.2002 року вона отримала у Ворошиловському відділенні № 25 м. Донецька ВАТ «Державний ощадний
банк України» компенсаційну виплату у розмірі 50 грн. згідно вкладу НОМЕР_1 за
компенсаційним рахунком НОМЕР_2. Ощадбанк здійснив одноразову індексацію її вкладу, а також видав
на цю одноразову проіндексовану суму ощадну книжку НОМЕР_2 на суму 311 грн. 85 коп., у якій не
був зроблений запис про подальшу проіндексовану суму відповідно до індексу інфляції за період з
01.10.1996 року по 12.06.2002 року. Через вказану неправомірну бездіяльність
відділення № 25 Держощадбанку України було порушене її право на збереження заощадження у його
реальній вартості внаслідок не оформлення документів, тому вона звернулась до Ощадбанку з
проханням внести запис про індексацію але їй в цьому було відмовлено.

ОСОБА_1 просила суд зобов”язати
суб”єкта оскарження внести до її компенсаційної ощадної книжки НОМЕР_2 та відповідної персональної картки запис про
надходження від подальшої компенсаційної
індексації заощадження за період з 01.10.1996 року по 17.05.2002 року з новим обрахуванням залишку та зобов”язати до її ощадної
книжки НОМЕР_1 та відповідної персональної картки внести запис про надходження
від обрахування банківського процента за 2002 рік у зв”язку зі
збереженням на цьому рахунку 50 грн. 17 коп. за період з 11.05.2002 року по
12.06.2002 року з новим обрахуванням залишку
з вкладу.

Рішенням Ворошиловського районного
суду міста Донецька від 08 грудня 2003 року скарга ОСОБА_1 визнана необґрунтованою та в її задоволенні відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що
ОСОБА_1 12.06.2002 року отримала у
Ворошиловському відділенні № 25 м. Донецька ВАТ «Державний ощадний банк України» компенсаційну виплату у
розмірі 50 грн. за її вкладом НОМЕР_1 за компенсаційним рахунком НОМЕР_2, яка здійснювалась відповідно до
Закону України «Про державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України» та до постанови Кабінету Міністрів України № 471 від 05.04.2002 року «Про виплату в 2002 році грошових заощаджень
громадян України, вкладених до 2 січня 1992 р. в установи колишнього Ощадного
банку СРСР, що діяли на території України».

Ощадбанк здійснив одноразову індексацію вкладу
заявниці відповідно до ч.1 ст. 3 вказаного Закону у співвідношенні 1 крб. заощаджень на 1,05
грн. станом на 01.10.1996 року, а також в порядку ст. 5 згаданого Закону видав їй на цю
одноразову проіндексовану суму ощадну книжку НОМЕР_2 з сумою 311 грн. 85 коп. По
компенсаційному рахунку НОМЕР_2 доход у вигляді відсотків не нараховується згідно з п. 1.3 Порядку
нарахування компенсації по вкладам громадян в установах Ощадного банку України, затвердженого рішенням
правління Ощадного банку України 25.03.1997 року
(протокол №8), так як цей рахунок є компенсаційним і являється борговим зобов”язанням
держави. Нормативними актами, які регламентують діяльність Ощадбанку, не передбачено запису до компенсаційної книжки з
урахуванням індексу інфляції. За період з 11.05.2002 року по 12.06.2002 року заявниці було нараховано 50 грн. по
рахунку НОМЕР_1, а відсотки із ставки
2% річних по даним видам рахунків, що становить 0,08 коп. Нарахований відсоток
в ощадну книжку заноситься при особистій явці вкладника по закінченню року.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями, заявниця ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення
норм матеріального права, просить скасувати рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 08 грудня 2003
року.

Заявою від 31.05.2007 р., поданою до суду апеляційної
інстанції, ОСОБА_1 просила прийняти відмову від частини позовних вимог про
обрахування банківського відсотку, присудити їй половину судових витрат в
розмірі 4,53 грн у зв”язку із задоволенням вимог відповідачем після звернення
до суду, а також скасувати чи змінити оскаржене рішенням із встановленням
належним відповідачем ВАТ “Державний ощадний банк України”.

В судовому засіданні позивачка підтримала доводи своєї апеляційної скарги
та просила її задовольнити. Інший учасник судового розгляду до суду апеляційної
інстанції не прибув.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки, перевіривши
матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню із скасуванням
судового рішення та закриттям провадження в справі, з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України
компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із
суб”єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових
актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 3
КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення
адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін
є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб”єкт, який здійснює владні управлінські функції на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

На час звернення позивачки до суду із скаргою діяв Цивільно-процесуальний
Кодекс України від 18.07.1963 року, статтею 248-1 якого було передбачено право
громадянина звернутися до суду із скаргою, якщо він
вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу
місцевого самоврядування, посадової і службової особи порушено його права,
свободи чи законні інтереси.

При цьому ч.3 ст. 248-1 ЦПК 1963 року було визначено, що
до суб'єктів, зазначених у частині першій цієї статті, рішення, дії або
бездіяльність яких може бути оскаржено до суду, належать: органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові чи службові особи,
керівники підприємств, установ, організацій незалежно від їх підпорядкування і
форм власності, керівні органи і керівники об'єднань громадян, а також службові
особи, які виконують організаційно-розпорядчі, адміністративно-господарські
обов'язки або виконують такі обов'язки за спеціальними повноваженнями.

ОСОБА_1 в своїй скарзі як суб”єкта оскарження зазначила
Ворошиловське відділення № 25 ВАТ “Державний ощадний банк України”, яке не є
юридичною особою, а структурним підрозділом ВАТ “Державний ощадний банк
України”, не зазначила ОСОБА_1 як суб”єкта оскарження і керівника даного
структурного підрозділу, інших службових осіб, яких належало суду першої
інстанції залучати до участі в справі.

Проте суд першої інстанції не замінив неналежного
суб”єкта оскарження на належного, а суд апеляційної інстанції діючим
процесуальним законодавством позбавлений можливості виконання таких
процесуальних дій, зважаючи на право особи приймати участь в суді першої
інстанції. Статтею 204 КАС України встановлено вичерпний перелік підстав для
скасування судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд,
серед яких зазначена обставина відсутня.

За таких обставин, коли в справі присутній нікчемний
відповідач, таку справу не належить розглядати в суді за суб”єктним складом
сторін, в тому числі й в порядку адміністративного судочинства.

Тому заява ОСОБА_1 про закриття провадження в частині
вимог в зв”язку з її відмовою від частини позову не підлягає задоволенню, а уся
справа підлягає закриттю в зв”язку з тим, що дану справу не належить розглядати
в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 157
Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у
справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного
судочинства.

Таким чином, рішення місцевого суду
прийнята з порушенням процесуального законодавства, що тягне за собою її
скасування із закриттям провадження в справі.

В зв”язку із змінами в
процесуальному законодавстві і набранням чинності Кодексом адміністративного
судочинства України, на теперішній час розгляд справи за аналогічним позовом
ОСОБА_1 до належного відповідача - ВАТ “Державний ощадний банк України”
віднесено до юрисдикції загальних судів України в порядку цивільного
судочинства, оскільки з переліку сторін немає жодного суб”єкта владних
повноважень, а правовідносини між сторонами носять цивільно-правовий, а не
публічно-правовий характер.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 157, ст. 195-196, п.4 ч.1
ст. 198, ч.1 ст. 203, п.4 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

В задоволенні
заяви ОСОБА_1 про закриття провадження в частині
вимог про обрахування банківського відсотка в зв”язку з її відмовою від частини
позову - відмовити.

Рішення
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 08.12.2003 р. за
скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Ворошиловського відділення №25 ВАТ “Державний
ощадний банк України” - скасувати, а провадження в справі - закрити.

Роз”яснити
позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції загальних судів
України в порядку цивільного судочинства.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.

Головуючий:

Судді: