Справа № 22а-799/07
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2007-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1-ій інст. Запотічний І.І.
Рядок статзвіту № 69
Миколаївський райсуд Львівської обл.
Справа №22а-79907
Доповідач:Кушнерик М.П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

судового засідання

02 липня 2007р. Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі: головуючого -
судді: КУШНЕРИКА М.П.

суддів: ОЛЕНДЕРА І.Я., ПЛІША
М.А.

при секретарі: ФЕДАШ О.Л.

з участю адвоката:
БОРЩЕВСЬКОГО О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові
апеляційну скаргу ОСОБА_1на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської
області від 27 березня 2007р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в
особі Кабінету Міністрів України та Державного казначейства України про
зобов”язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою
Миколаївського районного суду Львівської області від 27 березня 2007р. ОСОБА_1.
повернено його позовну заяву до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів
України та Державного казначейства України про зобов”язання вчинити дії в
зв”язку з порушенням територіальної підсудності, та роз”яснено право звернення
з даним позовом за місцем знаходження
відповідача.

ОСОБА_1. оскаржив дану ухвалу з підстав порушення судом першої інстанції
норм процесуального права, а саме застосування ч.1 ст. 19 КАС України мотивуючи
тим, що оскаржує бездіяльність суб”єкта владних повноважень - держави Україна в
особі Кабінету Міністрів України, що не виконав свої зобов”язання по наділенню
переселених з Республіки Польща в Україну земельними ділянками та відшкодуванню
їм вартості залишеного в Польщі нерухомого та рухомого майна згідно Угоди між
Урядом УРСР і Польським комітетом національного визволення “Про евакуацію
українського населення з території Польщі і польського населення з території
УРСР” від 09.09.1944р. Вважає, що бездіяльність суб”єкта владних повноважень
стосується інтересів конкретної особи, тобто його, оскільки був переселений з
Польщі в Україну в 1946р. згідно зазначеної Угоди, і такий спір повинен
вирішуватися за місцем проживання позивача, тобто повинен розглядатись
Миколаївським районним судом Львівської області.

Крім того, в порушення вимог даної Угоди він та його родина не були наділені
землею в Україні та не отримали відшкодування вартості залишеного ними в Польщі
рухомого та нерухомого майна. Не враховано необхідність встановлення фактів, що
мають юридичне значення - наявності та вартості господарства, належності
правовставнолюючих документів, інших фактів, від яких залежить виконання, зміна
або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Вважає, що необхідно застосувати ст. 9 КАС України - у разі відсутності
закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює
подібні правовідносини, а саме ч.1 ст. 114 ЦПК України про виключну підсудність
в позовах, що виникають з приводу нерухомого майна та ст. 257 ЦПК України -
щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення та відповідно до ч.4 ст.
19 КАС України у разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності
адміністративної справи така справа розглядається місцевим адміністративним
судом за вибором позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Як вбачається, ОСОБА_1. звернувся до Миколаївського районного суду
Львівської області з адміністративним позовом до Держави Україна в особі
Кабінету Міністрів України та Державного казначейства України та просить
зобов”язати відповідача наділити його майном та земельною ділянкою в розмірах
1/5 частин від майна, яке було сім”єю позивача залишено у 1946 році при
переселенні з Польщі в Станіславську (Івано-Франківську) область УРСР або
стягнути грошову компенсацію за майно та землю згідно ринкової вартості,
визнати його спадкоємцем щодо 2/15 частин майна його батьків, яке було залишено
ними в Польщі, наділити його як спадкоємця майном та земельною ділянкою в
розмірах, еквівалентних 2/15 частинам від майна, яке було сім'єю позивача
залишено у 1946 році при переселенні з Польщі в Станіславську
(Івано-Франківську) область УРСР, або стягнути з відповідача грошову
компенсацію за майно та землю згідно їх ринкової вартості та стягнути з
відповідача 2950 грн. витрат, пов”язаних з оплатою юридичної допомоги.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги твердження ОСОБА_1. про те,
що дана бездіяльність суб”єктів владних повноважень стосується інтересів
конкретних осіб, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1. стосуються суб”єкту владних
повноважень, який знаходиться в м. Києві, щодо вчинення певних дій та стягнення
витрат, пов”язаних з правовою допомогою, тому, відповідно до ч.1 ст.19 КАС
України, адміністративні справи вирішуються за місцем знаходження відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам процесуального права і
воно не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 199 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- залишити без задовольнити, а ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 27 березня
2007р., у справі за позовом ОСОБА_1до Держави Україна в особі Кабінету
Міністрів України та Державного казначейства України про зобов”язання вчинити
дії - без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо
до адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного місяця.

Головуючий:
М.П.КУШНЕРИК

Судді:
М.А.ПЛІШ

І.Я.ОЛЕНДЕР