Справа № 22а-475/07
Суддя: Фадєєнко А.Ф.
Дата ухвалення: 2007-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06
березня 2007 року м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Фадєєнко А.Ф.

суддів Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.

при секретарях Матяш Т.Л., Боднар М.М. розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою прокуратури Одеської
області на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 04 грудня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про визнання
наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу,

встановила:

10.05.2006р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому
вказував, що він працював в органах прокуратури Одеської області з 1984 року, а
з грудня 1997 року обіймав посаду начальника; слідчого відділу слідчого
управління прокуратури області.

Наказом прокуроре Одеської області від 13.04.2006р. № 119 він звільнений із
займаної посади по ст. 40- 4.1 п.5 КЗпП України
- у зв'язку з нез'явленням на роботі протягом більш ніж чотирьох місяців підряд
внаслідок тимчасової непрацездатності.

Посилаючись на незаконність його звільнення з роботи, оскільки чотири
місяці підряд він не був відсутній на роботі, а також на те, що відповідач не
визначив строк тимчасової непрацездатності підряд чотири місяці, за який він
звільнений з роботи, позивач просив суд визнати незаконним наказ від
13.04.2006р. № 119 про його звільнення, поновити на роботі на посаді начальника
слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з
13.04.2006р., стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з
13.04.2006р. по день винесення постанови з покладенням на відповідача обв'язку
утримати прибутковий податок, страхові внески та інші обов'язкові платежі.

Позивач просив суд вказати у постанові про її негайне виконання у частині
поновлення на роботі і стягненні заробітної плати за один місяць.

Відповідач позов не визнав через те, що позивач, займавши
керівну посаду, тривалий час був відсутній на роботі внаслідок тимчасової
непрацездатності, а посада, яку він займав скорочена, тому він звільнений з
роботи з підстав ст. 40 ч.1 п.5 КЗпП України правильно.

Рішенням суду
позов задоволений.

В апеляційні скарзі відповідач просить постанову суду скасувати,
постановити нову постанову про відмову у позові, оскільки позивач, займаючи
керівну посаду, правильно звільнений з підстав ст. 40 ч.І п.5 КЗпП України.

Суд першої інстанції неправильно застосував положення ст.
40 ч.3 КЗпП України вказавши у постанові, що звільнення позивача у період
тимчасової непрацездатності після

Справа №
22а-475/07 Категорія
АП:

Головуючий у
першій інстанції Шенцева О.П. Доповідач Фадєєнко А.Ф.

перерви чотирьох
місячного періоду тимчасової
непрацездатності є безумовною підставою для поновлення на
роботі, через те, що ст. 40 ч.І п.5 КЗпП України, на думку апелянта, містить
виключення при неявці на роботу тривалий час у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю незалежно від того, перервався, чи ні чотирьох місячний період
непрацездатності.

Неправильним є і
висновок суду про те, що позивач належним чином не повідомлений про засідання
профкому прокуратури Одеської області, який дав згоду на його звільнення з
посади.

Суд безпідставно
відмовив у клопотанні про допит начальника відділу кадрів з приводу відсутності
позивача на роботі 23.12.2005р., який проводив службове розслідування.

Тому апелянт просив задовольнити скаргу.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст рішення, яке
оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись
перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази,
вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з серпня 1984 року працював в органах
прокуратури, а з 05 грудня 1997 року - на посаді начальника слідчого відділу
слідчого управління прокуратури Одеської області, є старшим радником юстиції.

При звільненні
його з роботи з підстав ст. 40 ч.І п.5 КЗпП України - відповідач не визначив
строк, внаслідок якого позивач був відсутній на роботі протягом більш ніж
чотирьох місяців підряд, та у наказі від 13.04.2006р. не вказав початок спливу
цього строку (а.с. 6).

У поданні до
профспілкового комітету прокуратури Одеської області від 10.03.2006р.(а.с. 34)
вказано, що з 22.09.2005р. позивач на роботу не з'являвся, 23.12.2005 року
надав лікарняний лист про перебування на стаціонарному лікуванні з 12.09. по
11.10.2005 року, а з 12. 10.2005 року на роботі відсутній, не надавши
документів про хворобу.

З урахуванням
цього, 27.03.2006р. профком прокуратури Одеської області дав згоду на
звільнення позивача з роботи за ст. 40 ч.І п.5 КЗпП України, у зв'язку з
відсутністю на роботі з 12.10.2005р.(а.с. 35).

У подальшому
відповідач стверджував, що період, який перевищує 4 місяці відсутності позивача
на роботі згідно лікарняним листам і табелю обліку робочого часу розпочався з
13 грудня 2005 року по 13 квітня 2006 року - день звільнення (а.с. 105).

У суді
апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що позивач хворів з
14.04.2005р., тому він правильно звільнений з роботи у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю.

При цьому
представник відповідача не спростував те, що строк перебування позивача на
лікарняному листі переривався 01.07.2005р. із 15 по 19.08.2005р., на що він
посилався у своїх запереченнях на позов (а.с. 31-31 зворот).

З 22.08.2005 року по 22.12.2005 року позивач хворів(а.с.
90-93).

Факт виходу його
на роботу 23.12.2005 року перевірявся відділом кадрів прокуратури Одеської
області, у зв'язку з чим було проведено службове розслідування, і відповідні
матеріали надані відповідачем суду апеляційної інстанції.

Слідчі слідчого
відділу слідчого управління прокуратури Одеської області, які дали пояснення
при службовому розслідуванні, і які допитані у суді апеляційної інстанції у
якості свідків: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, показали, що позивач 23.12.2005р. працював,
виконуючи обов'язки начальника слідчого відділу, давав їм завдання.

Відповідні
завдання з резолюцією позивача від 23.12.2005р. є у матеріалах справи (а.с.
132-138).

Свідок Берш Я.Я.
- начальник відділу кадрів прокуратури Одеської області у суді апеляційної
інстанції показав, що при перевірці законності видачі позивачу лікарняних

листів порушень
не встановлено, за матеріалами службового розслідування факту невиходу позивача
на роботу 23.12.2005р. висновок про його відсутність у цей день, не зроблений.

У цей день
перервався період знаходження позивача на лікарняному листі.

Оскільки відповідачем не визначений строк тимчасової
непрацездатності позивача більш ніж 4 місяців підряд, за який він звільнений з
роботи, та період знаходження позивача на лікарняних листах переривався і не
складав безперервно 4 місяці підряд, у відповідача не було правових підстав для
звільнення позивача з роботи за ст. 40 ч. 1 п.5 КЗпП України, у зв'язку з
нез'явленням на роботу протягом більш ніж чотирьох місяців підряд, внаслідок
тимчасової непрацездатності.

Законом не передбачено складання днів невиходу на роботу при вирішення
питання про звільнення з підстав ст. 40 ч.І п.5 КЗпП України

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду про визнання незаконними
наказу прокурора Одеської області від 13.04.2006р. № 119 про звільнення позивач
з роботи і поновлення його на попередній посаді - начальника слідчого відділу
слідчого управління прокуратури Одеської області.

При цьому не має правового значення твердження апелянта з посиланням на
наказ Генеральної прокуратури України № 240 від 12 жовтня 2005 року, про те, що
ця посада у жовтні 2005 року скорочена, через що позивач не може бути
поновлений на посаді, яку він займав до звільнення з роботи.

Згідно до ст. 11 КАС України суд не вправі розпоряджатися диспозитивними
правами сторони і робити висновки, які знаходяться за межами правил
диспозитивності адміністративного процесу, які передбачені даною нормою закону.

Позивачем заявлений адміністративний позов про поновлення на роботі з
приводу його звільнення з посади начальника слідчого відділу слідчого
управління прокуратури Одеської області з підстав ст. 40 ч.І п.5 КЗпП України,
і саме ці вимоги вирішив суд.

Тому посилання апелянта на те, що посада, яку займав позивач, скорочена, не
має правового значення при вирішення спору про поновлення на роботі позивача,
який звільнений з підстав ст. 40 ч.1 п.5 КЗпП України.

Звільнення з приводу скорочення штату це інша підстава
звільнення і з цих підстав

позивач не звільнявся.

Такі вимоги не
заявлялись, і судом не розглядались.

Оскільки порушене право позивача підлягає захисту, він повинен бути
поновлений на роботі на посаді, яку він займав до його звільнення з роботи.

Суд першої інстанції правильно вказав у рішенні, що
позивач звільнений з роботи - 13.04.2006р. - у період його тимчасової непрацездатності,
оскільки строк перебування його на лікарняному листі, перервався.

Згідно ст. 40 ч.3 КЗпП України звільнення у період тимчасової
непрацездатності працівника неприпустимо.

Недотримання цієї норми закону є безумовною підставою для визнання незаконним
наказу № 119 від 13.04.2006р. про звільнення з роботи та поновлення позивача на
роботі на посаді, яку він займав до звільнення.

Рішення суду у частині стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу також є правильним. Доводи у скарзі з цього
приводу відсутні.

Суд, виходячи із вимог ст. 235 ч. 5 КЗпП України
правильно вказав у резолютивній частині своєї постанови про те, що постанова у
частині поновлення на роботі з 13.04.2006р. і стягнення заробітної плати за
один місяць у сумі 1811 грн. підлягає негайному виконанню.

З урахуванням викладеного, правових підстав для скасування постановив суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст.
195,198 ч.І п.1,200, 205 ч.І п. 1,206 КАС України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області
залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від
04 грудня 2006 року - без змін.

Стягнути з
прокуратури Одеської області судовий збір у сумі 25 грн. 50 коп.

Ухвала колегії
суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії
суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом місяця, з дня
проголошення до Вищого Адміністративного Суду України.