Справа № 2-а-23/2007
Суддя: Вішковський С.В.
Дата ухвалення: 2007-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-23/2007р.
ПОСТАНОВА Іменем України

2 березня 2007
року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський
місьхрайсуд Вінницької області в складі колегії
суддів:

головуючого, судді
Вітковського С.В.

суддів: Романова П.Ф., Капацин Л.В.,

при
секретарі Корбі В.І.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного
суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці і
соціального захисту населення Могилів-Подільської районної державної
адміністрації Вінницької області, Міністерства фінансів України, Державного
казначейства України про стягнення недоплаченої одноразової щорічної грошової
допомоги учаснику бойових дій, яка виплачується до 5 травня з
нагоди Дня Перемоги,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся в міськрайонний суд з позовом до управління праці і соціального
захисту населення Могилів-Подільської районної державної адміністрації
Вінницької області, Міністерства фінансів України, Державного казначейства
України про стягнення недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги, яка
виплачується до 5 травня з
нагоди Дня Перемоги, посилаючись на те, що він є учасником бойових дій, тому
згідно зі ст. 12 Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" йому
щорічно до 5 травня
повинна надавитись одноразова грошова допомога в розмірі 5 мінімальних
пенсій за віком. Однак, всупереч вимогам ст. 2 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" та ст. 22
Конституції України, у 2003
- 2005 роках належна ОСОБА_1 грошова допомога виплачувалася не в
повному обсязі, тобто: в 2003
р. не доплачено 146,50
грн., в 2004 p.- 342,25 грн., в 2005 р. - 1410 грн., а
всього за 3 роки сума не
доплати становить 1898,75 коп.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 просив позов задовольнити і
стягнути на його
користь недоотримані суми.

Представник
управління праці і соціального захисту населення райдержадміністрації в судове
засідання не з"явився, однак письмовою заявою відповідач
просив розглянути справу
у відсутність представника.

Відповідач в
особі Міністерства фінансів України, належним чином повідомлений про дату, час
та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, направив до суду
поштою відзив відносно позову, який не визнав і просив розглянути справу у
відсутність їх представника та відмовити в задоволенні позову, оскільки
одноразові виплати позивачу були проведені відповідно до Закону України „Про
Державний Бюджет України"
на 2003,2004,2005 роки.

Відповідач в особі
Державного казначейства України, належним чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про відкладення справи
клопотання не надходило, що дає підстави
суду розглянути справу
у його відсутність.

Заслухавши
позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку,
що позов слід
задовольнити частково з
таких підстав.

Згідно
посвідчення ОСОБА_1 є учасником бойових дій і відповідно до ст. 12 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" йому щорічно
до 5 травня
повинна надавитись одноразова грошова допомога в розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком.

Розмір
мінімальної пенсії за віком в 2003
р. складав 47.30 грн.,
в 2004 р. -
92.45 грн., в 2005
р. -
332 грн.

На підставі
цього одноразова грошова допомога ОСОБА_1 мала становити: в 2003 p.- 236.50
грн. (47.30*5) ; в 2004 p.- 462.25 грн. (92.45*5); в 2005 р. - 1660 грн. (332*5), а всього за 3 роки мав
отримати 2358.75 грн.,
проте отримав лише 460 грн. за
три роки: в 2003 р. 90 грн., в 2004 р. 120
грн. і в 2005
р. 250
грн.

Викладене
свідчить, що проведені виплати одноразової грошової допомоги учаснику бойових
дій - позивачу
по справі ОСОБА_1 суперечать ст. 22
Конституції України, ст. 2,12
Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту
".

Так, ст. 22 Конституції
України передбачає: „Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і
свобод".

Згідно із ст. 2 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту":
"Законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії
складається з цього Закону та інших
актів законодавства України.

Права та пільги
для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством
України і законодавством колишнього Союзу
РСР, не можуть
бути скасовані без їх
рівноцінної заміни.

Нормативні акти
органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права
і пільги ветеранів війни, передбачені
цим Законом, є
недійсними."

Таким чином, ст.
28 Закону України
„Про Державний бюджет на 2003
рік", ст. 44 Закону
України „Про Державний бюджет на 2004
рік" та ст. 34 Закону
України „Про Державний бюджет на 2005
рік" є такими що обмежують права і пільги ветеранів війни та учасників
бойових дій, суперечать ст. 22
Конституції України, ст. 2
Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту".

Цей висновок
підтверджено і рішенням Конституційного Суду України за № 20-рп/2004 від 01.12.2004 року, який
визнав такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ст. 44 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2004
рік", якою обмежувалися пільги
для ветеранів війни
і учасників бойових
дій.

У відповідності
до ст. 36 Бюджетного
Кодексу України, Міністерство фінансів України на будь-якому етапі складання і
розгляду проекту Державного бюджету України проводить аналіз бюджетного запиту,
поданого головним розпорядником бюджетних коштів, з точки зору його
відповідності меті, пріоритетності, а також ефективності використання бюджетних
коштів. На основі результатів аналізу Міністерство фінансів України приймає
рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного
бюджету України перед поданням його
на розгляд Кабінету
Міністрів України.

Однак,
як вбачається з
пояснень, матеріалів справи

Міністерством фінансів України не
було враховане діюче законодавство і тому належні виплати згідно Закону України
"Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального
захисту" були не
профінансовані.

Таким чином, суд вважає, що відповідальність за такий
стан

лежить на Міністерстві фінансів України, а тому позов
підлягає

частковому задоволенню та
недоплачені суми слід
стягнути з

Міністерства фінансів
України шляхом списання
коштів з розрахункового

рахунку Головного управління
Державного казначейства на користь ОСОБА_1.

В позові до
управління праці і соціального захисту населення Могилів-Подільської районної
державної адміністрації Вінницької області слід відмовити, оскільки це
управління здійснює виплати лише в
межах отриманих коштів.

Суд не
задовольняє позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості виплат
за 2003 рік, так
як ним пропущений 3-х річний
строк позовної давності і ним не ставилось питання перед судом про його поновлення.

Відповідно до
розрахунків сума недоплати за 2004-2005
роки становить 1752 грв.25
копійок, і ця сума і підлягає стягненню на користь позивача.

Оскільки
позивачі та відповідачі Міністерство фінансів України та Державне казначейство
України звільнені від сплати судового збору, то
судові витрати слід
віднести на рахунок
держави.

Керуючись ст. 86, 94, 159, 161, 163 КАС
України, ст. 22 Конституції
України, ст. 2, 12 Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ", рішення Конституційного
Суду України за №
20-рп/2004
від 01.12.2004 року, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити
частково.

Стягнути з
Міністерства фінансів України, шляхом списання Головним управлінням Державного
казначейства України, грошові кошти в сумі 1752 гривні 25
копійок, перерахувавши їх на рахунок Міністерства соціальної політики
України для подальшої їх виплати ОСОБА_1 через управління праці і соціального
захисту населення Могилів-Подільської районної державної адміністрації
Вінницької області.

В позові до
управління праці і соціального захисту населення Могилів-Подільської районної
державної адміністрації Вінницької області
відмовити.

Заяву про
апеляційне оскарження постанови може бути подано до апеляційного суду
Вінницької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Апеляційна скарга на постанову подається до апеляційного суду

Вінницької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови

або протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне

оскарження.