Справа № 22-а-762/07
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2007-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Савченко А.Г.
оскарження наказу суддя
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2007 року

№ 22-а-762/07

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Сіренко О.І.

Суддів - Григоров А.М., Подобайло З.Г.

при секретарі: Спесивцева О.В.

за участі:

позивач - ОСОБА_1.

представник позивача - ОСОБА_2.

представник першого відповідача - Бобрицький
Л.В., Савенко О.В.

представник другого відповідача - Штепа А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління
міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на постанову
Октябрського райсуду м.
Полтави від ІНФОРМАЦІЯ_1року по справі
НОМЕР_1

за позовом ОСОБА_1

до Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області,

Управління по боротьбі з
організованою злочинністю УМВС в Полтавській області

про визнання незаконним та
скасування наказу УМВС України в Полтавській області від 0ІНФОРМАЦІЯ_2року №4
Ку «Про підсумки роботи органів і підрозділів внутрішніх справ області за
ІНФОРМАЦІЯ_3року та заходи, спрямовані на зміцнення правопорядку, охорони
конституційних прав і свобод громадян у регіоні», в частині, що стосується
введення в дію п.3 названого рішення колегії та наказу НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_4
року «Про відміну пункту наказу»,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Октябрського райсуду м.
Полтави з позовом до Управління міністерства внутрішніх справ України в
Полтавській області, Управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС в
Полтавській області про визнання незаконним та скасування наказу
УМВС України в Полтавській області від 0ІНФОРМАЦІЯ_2року №4 Ку «Про
підсумки роботи органів і підрозділів внутрішніх справ області за
ІНФОРМАЦІЯ_3року та заходи, спрямовані на зміцнення правопорядку, охорони
конституційних прав і свобод громадян у регіоні», в частині, що стосується
введення в дію п.3 названого рішення колегії та наказу НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_4
року «Про відміну пункту наказу».

Постановою Октябрського районного суду
м.Полтави від ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі № 2-а-135/07 (суддя Савченко А.Г.)
задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Управління МВС України в Полтавській
області, УБОЗ УМВС про визнання незаконним та скасування наказу УМВС від 03.02.2007
НОМЕР_2.

Визнано незаконним та скасовано наказ УМВС
України в Полтавській області від 03.02.2007 НОМЕР_2 "Про оголошення
рішення колегії УМВС від 03.02.2007 № 4/КУ "Про підсумки роботи органів і
підрозділів внутрішніх справ області за ІНФОРМАЦІЯ_3року та заходи, спрямовані
на зміцнення правопорядку, охорони конституційних прав і свобод громадян у
регіоні", в частині, що стосується введення в дію п.3 названого рішення
колегії.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника
начальника УБОЗ УМВС України в Полтавській області зі збереженням всіх грошових
виплат.

Управління МВС України в Полтавській області
не згодне з постановою суду, подало апеляційну скаргу, вважає її прийнятою з
порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт посилається
на те, що ОСОБА_1 не призначався на
посаду заступника начальника УБОЗ у Полтавській області, був призначений лише
виконуючим обов'язки по цій посаді відповідно до п. «б» п . 40 Положення про
проходження служби рядовим
і начальницьким складом
органів внутрішніх справ. Вказує, що суд фактично призначив
його на посаду, що є виключно правом начальника УМВС України в Полтавській
області. Зазначає, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади на
позивача не накладалося.

Посилається на те, що призначення ОСОБА_1
виконуючим обов'язки заступника начальника УБОЗ у Полтавській області
відповідає п.21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким
складом - "Особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити
службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих
начальників ".

УМВС вважає, що наказ УМВС від ІНФОРМАЦІЯ_4
НОМЕР_3 виданий у повній відповідності до законодавства, що регулює порядок
проходження служби в органах внутрішніх справ України, а висновок суду про
невмотивованість цього наказу є невірним.

Апелянт просить скасувати постанову Октябрського районного
суду м. Полтави від ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі НОМЕР_1 за позовом ОСОБА_1 до УМВС
України в Полтавській області, УБОЗ УМВС, та ухвалити нове рішення, яким відмовити
у задоволені його позовних вимог.

Апеляційний суд переглядає рішення суду
першої інстанції в межах передбачених ст.. 195 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення осіб які з'явилися
у судове засідання, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не
підлягає задоволенню.

Приймаючи постанову суд першої інстанції
виходив з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Закону)
службовою дисципліною є «дотримання особами рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів
України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх
справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та присяги працівника
органів внутрішніх справ України».

Стаття 2 цього ж Закону визначає, що
дисциплінарним проступком є «невиконання чи неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової дисципліни».

Відповідно до наказу начальника УМВС України
в Полтавській області від ІНФОРМАЦІЯ_2року НОМЕР_2 «Про оголошення рішення
колегії УМВС від ІНФОРМАЦІЯ_2року № 4 Ку «Про підсумки роботи органів і
підрозділів внутрішніх справ області за ІНФОРМАЦІЯ_3року та заходи, спрямовані
на зміцнення правопорядку, охорони конституційних прав і свобод громадян у
регіоні»», яким введено в дію п. 3 названого рішення колегії позивач
притягнутий до дисциплінарної відповідальності «за суттєві недоліки в
організації роботи щодо викриття протиправної діяльності організованих груп з
корумпованими зв'язками й таких, що діють у пріоритетних галузях економіки,
ліквідації економічного підґрунтя, викриття фактів легалізації коштів, добутих
злочинним шляхом» (а с. 6-8), за що його «звільнено з посади».

Між тим, в описовій частині як рішення
колегії, так і самого наказу (а. с. 5, 6-8) не зазначається, в чому ж полягає
суть порушення дисципліни ОСОБА_1, а констатується лише про «малу ефективність
заходів щодо протидії організованому криміналітету, низьку активність боротьби
з корупцією та зменшення кількості протоколів, складених за фактами корупції та
направлених до суду на 25% (з 8 до 6)». Суть порушень дисципліни, допущених
позивачем, ні в рішенні колегії, ні в самому наказі не зазначена.

Дисциплінарне стягнення у вигляді «звільнення
з посади» на позивача накладено всупереч вимогам статті 14 Закону, якою
встановлено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку,
учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове
розслідування, яке має бути завершено протягом одного місяця з дня його
призначення начальником. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника
надання письмового пояснення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення
мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її
ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

В ході судового розгляду справи встановлено,
що при притягненні до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ці вимоги Закону
були грубо порушені.

Зокрема, службове розслідування до
притягнення до дисциплінарної відповідальності не було проведено, від позивача
не було відібрано письмового пояснення, що суд вважає порушенням Закону. Суд не
вважає також, що зміст, викладеного в описовій частині рішення колегії свідчить
про порушення дисципліни позивачем, оскільки в ній лише констатується «про те, що
не викрито жодної організованої групи, що діють у сфері економіки, що знизилась
активність боротьби з корупцією» без аналізу причин зменшення кількісних
показників і розкриття суті їх якості. На думку суду наведене в рішенні колегії
не є свідченням порушення позивачем дисципліни, оскільки зменшення кількісних
показників злочинних проявів може бути наслідком належної позитивної діяльності
підрозділу по знешкодженню злочинних угрупувань та притягненню винних до
відповідальності, а також належної профілактичної діяльності підрозділу.
Відповідачем не доведено, що це явилось наслідком неналежної роботи підрозділу
УБОЗ і, зокрема, позивача, який в силу недобросовісного відношення до виконання
своїх службових обов'язків не зміг організувати роботу таким чином, щоб це
запобігало зростанню злочинних проявів чи не змозі їх виявленню внаслідок
порушення ним дисципліни.

При накладенні дисциплінарного стягнення не
було враховано тяжкість вчиненого проступку, попередня поведінка позивача, його
ставлення до виконання службових обов'язків, яке як видно з наданих до справи
доказів, було бездоганним, за що він раніше неодноразово заохочувався.

Вирішуючи питання про законність накладення
дисциплінарного стягнення, суд, поряд з наведеним вище, враховує також і те, що
Закон не ставить в пряму залежність оцінку роботи осіб рядового або
начальницького складу органів внутрішніх справ від її показників, як це
зазначено в рішенні колегії, а тому вважає, що наказ начальника УМ.ВС України в
Полтавській області від ІНФОРМАЦІЯ_2року НОМЕР_2 «Про оголошення рішення
колегії УМВС від ІНФОРМАЦІЯ_2року №4 Ку «Про підсумки роботи органів і
підрозділів внутрішніх справ області за ІНФОРМАЦІЯ_3року та заходи, спрямовані
на зміцнення правопорядку, охорони конституційних прав і свобод громадян у регіоні»»,
в частині, що стосується введення в дію п. З названого рішення колегії, являється незаконним та підлягає
скасуванню.

Суд вважає також незаконним наказ начальника
УМВС України НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_4 року «Про відміну пункту наказу»,
оскільки він суперечить закону.

Так, відповідно до наказу від ІНФОРМАЦІЯ_5
року НОМЕР_4 ос позивач призначений «виконуючим обов'язки заступника начальника
УБОЗ УМВС зі збереженням наданого по другій формі допуску до державної таємниці
та доплати за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15%, з посадовим
окладом 193 грн., з підвищенням його на 50% і з увільненням його від посади
начальника Полтавського відділу по боротьбі з організованою злочинністю при
УМВС, з ІНФОРМАЦІЯ_7року» (а. с. 9).

Призначення його на цю посаду відбулось на
підставі рапорту позивача від ІНФОРМАЦІЯ_6 року, в якому він, погоджуючись з
запропонованою йому посадою заступника начальника УБОЗ, дав свою згоду на
призначення, дослівно зазначивши: «Із запропонованою посадою заступника
начальника УБОЗ УМВС України в Полтавській області згоден. З умовами
проходження служби ознайомлений» (а. с. 37). В установленому законом порядку
клопотання по суті рапорту було погоджено начальником УБОЗ, про що свідчить
його підпис на ньому.

В судовому засіданні позивач зазначив, що
тільки пропозиція начальника УМВС обійняти посаду заступника начальника УБОЗ
послужила підставою написання ним рапорту і надання згоди на призначення в
порядку переміщення на вищестоящу посаду і звільнення з посади, яку він до
цього обіймав. В іншому випадку такої згоди він би не дав, а зробив це тільки
тому, що вважав, що начальник, який запропонував йому посаду, яка на той час
була вакантною, що також послужило поштовхом до дачі згоди, наділений
повноваженнями призначати на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України
«кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується».

Як видно з наведеного позивач добровільно,
даючи згоду на призначення заступником начальника УБОЗ, використав це
конституційне право, будучи впевненим, що саме на цю посаду він буде
призначеним.

Питання про його призначення на запропоновану
посаду в усному порядку, як це встановлено в судовому засіданні, було погоджено
з керівництвом ГУБОЗ МВС України, що підтвердив в ході розгляду справи
представник відповідача. Зразу ж після цього матеріали для узгодження
відповідно до Вказівки ГУБОЗ МВС України від 12 травня 2005 року № 75 були
направлені в ГУБОЗ МВС України, що також суд приймає як підтвердження
узгодженості питання призначення позивача на посаду заступника начальника УБОЗ.

Як підтвердження наміру начальника УМВС про
призначення позивача відповідно до поданого ним рапорту на посаду заступника
начальника УБОЗ суд приймає «увільнення його з ІНФОРМАЦІЯ_7року від посади
начальника Полтавського ВБОЗ при УМВС» відповідно до наказу НОМЕР_4 ос.

Такий висновок суду ґрунтується також на
підпункті «д» пункту 40 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого
постановою КМ УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення), із якого
слідує, що «при необхідності термінового заміщення вакантної посади
дозволяється прямому начальникові - від начальника відділу внутрішніх справ
району, йому рівних І вище, з дозволу начальника, який користується правом
призначення на цю посаду, тимчасово призначити особу начальницького складу на
вакантну посаду на строк не більше одного місяця».

Як видно з наведеного мова про увільнення
особи, яка тимчасово призначається на вакантну посаду в зазначеному Положенні
не йде, а тому увільнення позивача з посади начальника відділу БОЗ, яку він до
цього обіймав, суд розцінює як доказ призначення його на вищестоящу посаду
заступника начальника УБОЗ.

Крім того, зміст наказу НОМЕР_4 від
ІНФОРМАЦІЯ_5 року не свідчить про тимчасовий намір призначення ОСОБА_1 на
посаду, оскільки в ньому не оговорено про виконання ним обов'язків протягом
певного періоду до призначення іншої особи на цю посаду, а тому суд, виходячи з
наведених обставин, вважає, що він був призначений на вакантну посаду не
тимчасово, а постійно.

Це випливає також із змісту підпункту «б»
пункту 40 Положення, де зазначено, що «безперервний строк тимчасового виконання
обов'язків за вакантною посадою не повинен перевищувати двох місяців». Зміст
цієї норми на відміну від змісту наказу НОМЕР_4 ос вказує на тимчасовість
виконання обов'язків, про що не зазначено в названому наказі.

Виходячи з змісту наказу НОМЕР_4 від
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, суд вважає встановленим факт увільнення ОСОБА_1 від посади
начальника Полтавського відділу по боротьбі з організованою злочинністю при
УМВС з ІНФОРМАЦІЯ_7року.

Тому відміну цього пункту наказом НОМЕР_3 від
ІНФОРМАЦІЯ_4 року з твердженням про необхідність «вважати позивача в попередній
посаді» суд вважає таким, що суперечить Положенню, оскільки п. 40 його
передбачає в такому випадку нового призначення останнього на посаду начальника
Полтавського ВБОЗ при УМВС з дотриманням процедури погодження відповідно до
вищеназваної Вказівки ГУБОЗ МВС України.

Зважаючи на невмотивованість наказу НОМЕР_3
від ІНФОРМАЦІЯ_4 року «Про відміну

пункту наказу», час та обставини його
прийняття (після звернення позивача до суду з позовом про скасування наказу про
звільнення його з посади), суд вважає, що він був прийнятий з метою усунення
останнього з посади заступника начальника УБОЗ з порушенням встановленого для
цього законом порядку.

З цих підстав суд не приймає до уваги
твердження представників відповідача про повернення матеріалів з ГУБОЗ МВС, які
направлялись для погодження про призначення

ОСОБА_1 на посаду заступника начальника УБОЗ,
без розгляду, як свідчення відмовити в погодженні його кандидатури на вказану
посаду, оскільки вони були повернуті ІНФОРМАЦІЯ_8 року без зазначення мотивів
прийнятого рішення, яких представники відповідача суду також назвати не змогли.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що
в даному випадку мав місце фактичний
допуск позивача до роботи, яка провадилась за розпорядженням уповноваженої на
те особи - начальника УМВС України в Полтавській області, тобто наказом
начальника УМВС України в Полтавській області НОМЕР_4 ос від ІНФОРМАЦІЯ_5 року
ОСОБА_1. був призначений на посаду заступника начальника УБОЗ УМВС України в
Полтавській області.

Тому суд вважає, що п. З рішення колегії від
ІНФОРМАЦІЯ_2року № 4Ку, який був введений в дію наказом НОМЕР_2 від цієї ж дати
«Про оголошення рішення колегії УМВС від ІНФОРМАЦІЯ_2 року № 4 Ку «Про підсумки
роботи органів і підрозділів внутрішніх справ області за ІНФОРМАЦІЯ_3року та
заходи, спрямовані на зміцнення правопорядку, охорони конституційних прав і
свобод громадян у регіоні»» позивач був звільнений саме з цієї посади.

Оскільки з наведених вище мотивів цей наказ є
незаконним, то суд першої інстанції
визнав звільнення позивача з займаної посади також незаконним і
приходить до висновку про необхідність задоволення його позовних вимог в
повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що
висновки суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційної скарги та
відповідають матеріалам справи.

Відповідно до наказу начальника УМВС України
в Полтавській області від ІНФОРМАЦІЯ_2року НОМЕР_2 «Про оголошення рішення
колегії УМВС від ІНФОРМАЦІЯ_2 року № 4 Ку «Про підсумки роботи органів і
підрозділів внутрішніх справ області за ІНФОРМАЦІЯ_3року та заходи, спрямовані
на зміцнення правопорядку, охорони конституційних прав і свобод громадян у
регіоні»», яким введено в дію (оголошено для виконання) п. 3 названого рішення
колегії позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності «за суттєві
недоліки в організації роботи щодо викриття протиправної діяльності
організованих груп з корумпованими зв'язками й таких, що діють у пріоритетних
галузях економіки, ліквідації економічного підґрунтя, викриття фактів
легалізації коштів, добутих злочинним шляхом» (а с. 6-8), за що його «звільнено
з посади».

При цьому колегія суддів зазначає, що само
рішення колегії є рекомендацією, не носить обов'язкового характеру, але наказ
НОМЕР_2 надав обов'язковість рішенню колегії. Таким чином пункт про звільнення
позивача з посади за суттєві недоліки в роботі, набув обов'язкового характеру.

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту
звільнення з посади є дисциплінарним стягненням.

Але таке звільнення згідно Дисциплінарного Статуту органів
внутрішніх справ України є дисциплінарним стягненням, яке повинно
застосовуватися по певній процедурі передбаченій ст. 14 Дисциплінарного
статуту, але цей порядок не було дотримано. Наказ про введення в дію
зазначеного п. 3 , робить обов'язковим звільнення незалежно від дотримання
процедури та фактів які б могли бити встановлені в разі її виконання
(проведення службового розслідування).

Тому висновки суду першої інстанції в частині
скасування наказу НОМЕР_2 в частині
оголошення для виконання, тобто введення в дію.
п. 3 рішення колегії відносно ОСОБА_1 є правомірними.

Відповідно до п. 24 Положення про
проходження служби рядовим
і начальницьким складом
органів внутрішніх справ у
разі незаконного звільнення
або переведення на іншу роботу особи
рядового, начальницького складу органів
внутрішніх

справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді).

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1
відповідно до наказу від ІНФОРМАЦІЯ_5 року НОМЕР_4 ос був призначений
«виконуючим обов'язки заступника начальника УБОЗ УМВС зі збереженням наданого
по другій формі допуску до державної таємниці та доплати за роботу в умовах
режимних обмежень у розмірі 15%, з посадовим окладом 193 грн., з підвищенням
його на 50% і з увільненням його від посади начальника Полтавського відділу по
боротьбі з організованою злочинністю при УМВС, з ІНФОРМАЦІЯ_7року».

Колегія суддів зазначає, що Положення про
проходження служби рядовим
і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, передбачає, призначення на посаду
постійно, та два виключних випадки тимчасового покладання обов'язків по
вакантній посаді (п. п. «б» та «д» п. 40 Положення»). При цьому термін
тимчасового виконання обов'язків обмежений.

При цьому колегія суддів зазначає, що як що
би виконання обов'язків здійснювалося, як зазначає апелянт відповідно до п. «б»
п. 40 пункту 40 Положення про
проходження служби рядовим
і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, то в цьому випадку не передбачено
увільнення ,від попередньо займаної посади. В разі застосування п. «б» п. 40
Положення особа залишається займати попередню посаду, але виконує обов'язки за
іншою посадою.

Крім того, в разі призначення тимчасово
виконувати обов'язки відповідно до п. 40 Положення, строк такого перебування
повинен бути обмежений в залежності від підстав тимчасового виконання
обов'язків, а саме наведений п. 40 передбачає тимчасове виконання обов'язків у
п. п. «б» та «д» термінами на два та один місяць відповідно.

Але наказ про призначення ОСОБА_1 НОМЕР_4 ,
не містить будь яких посилань на терміни виконання обов'язків, та посилання на
відповідні положення п. 40, наведений наказ взагалі не передбачає терміну
виконання обов'язків заступника начальника УБОЗ УМВС України в Полтавській
області ОСОБА_1..

Крім того, керівництво відповідача, приймаючи
рішення колегії та оголосивши його до виконання (останнє здійснено особою яка
має право призначити на посаду заступника начальника УБОЗ у Полтавській
області, що стосовно повноважень підтверджує відповідач УМВС в апеляційній
скарзі та представник в судовому засіданні), звільняє ОСОБА_1 не від виконання
обов'язків, а саме з посади.

При цьому в рішенні не згадується посада
яку ОСОБА_1 займав до ІНФОРМАЦІЯ_7року,
а недолікі в роботі пов'язуються саме з виконанням обов'язку заступника начальника УБОЗ УМВС.

Обґрунтувань того, що ОСОБА_1 призначався
виконувати обов'язки на певний термін суду не надано.

Наведене свідчить про правомірність висновків
суду, щодо того, що ОСОБА_1 в даному випадку також мав місце фактичний допуск
позивача до роботи, яка провадилась за розпорядженням уповноваженої на те особи
- начальника УМВС України в Полтавській області. Тобто фактично ОСОБА_1. був
призначений на цю посаду.

Оскільки ОСОБА_1 був призначений виконуючим
обов'язки заступника начальника УБОЗ УМВС України в Полтавській області без
обмеження терміну, то фактично він був призначений на посаду постійно.

Враховуючи наведене невмотивоване фактичне
звільнення з цієї посади, шляхом відміни раніш виданого наказу є незаконним,
таке звільнення не передбачено жодною нормою законодавства.

Колегія суддів також вважає помилковими
доводи скарги стосовно того, що суд фактично підмінив собою начальника УМВС, як
в зв'язку з вищенаведеним так, і в зв'язку з тим, що поновлення на посаді
можливе лише на конкретну посаду, а не на виконання обов'язків по посаді. При цьому як встановлено вище, стосовно
ОСОБА_1 фактично не був застосований жодний пункт п.. 40 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ , який передбачає тимчасове виконання
обов'язків, і ОСОБА_1 був призначений постійно.

Крім того колегія суддів зазначає, що фактичне призначення позивача на посаду заступника начальника УБОЗ у
Полтавській області відповідає волевиявленню ОСОБА_1 викладеному в рапорті від
ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної
скарги є необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 2, 157, 160, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області залишити без задоволення

Постанову
Октябрського райсуду м. Полтави від ІНФОРМАЦІЯ_1року по справі
НОМЕР_1 залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний
текст виготовлено та підписано 03 серпня 2007 року

Головуючий
Сіренко О.І.

Судді
Григоров А.М.

Подобайло З.Г.