Справа № 21-1606во06
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2007-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2007 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,

суддів: Гусака М.Б., Маринченка В.Л.,
Панталієнка П.В.,

Самсіна І.Л.,
Терлецького О.О., Тітова Ю.Г., -

розглянувши справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Артемівську Донецької області (далі - Управління
Пенсійного фонду),

в с т а н о в и л а:

28 квітня 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні
дії Управління Пенсійного фонду.

Артемівський міськрайонний суд Донецької області постановою від 28 жовтня
2005 року в задоволенні скарги відмовив.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 10 січня 2006 року
зазначене рішення частково скасоване, скарга в цій частині задоволена.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 жовтня 2006 року
постанова Апеляційного суду Донецької області від 10 січня 2006 року залишена
без змін.

У скарзі Управління Пенсійного фонду порушує питання про скасування ухвали
Вищого адміністративного суду України від 31 жовтня 2006 року, постанови
Апеляційного суду Донецької області від 10 січня 2006 року та залишення в силі
постанови Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня
2005 року. На обґрунтування скарги посилався на неоднакове застосування судом
касаційної інстанції однієї й тієї самої норми права та додав ухвалу касаційного
суду, в якій, на його думку, по-іншому застосовано норму права.

Дослідивши за матеріалами справи доводи скаржника, колегія суддів доходить
висновку про відсутність неоднакового застосування однієї й тієї самої норми
права судом касаційної інстанції.

Вищий адміністративний суд України, залишаючи без змін постанову
апеляційного суду у цій справі, погодився з його висновком, що при призначенні
пенсії ОСОБА_1. Управління Пенсійного фонду повинно було врахувати надбавку за
ранг згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року №
1141 “Про затвердження Порядку виплати винагороди за вислугу років працівникам
органів державної контрольно-ревізійної служби, які безпосередньо здійснюють
державний контроль за витрачанням бюджетних коштів”. Оскільки ОСОБА_1. на день
звільнення з посади отримував надбавку за вислугу років у розмірі 40 відсотків
згідно з довідкою Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області і ця
надбавка є саме надбавкою за вислугу років відповідно до статті 33 Закону України
“Про державну службу”, то вона підлягає врахуванню для обчислення розміру
пенсії на підставі пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня
2000 року №865 “Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку
для обчислення пенсії” у розмірі, що виплачувався на день звільнення з роботи.

У доданій до скарги ухвалі Вищого адміністративного суду України від 2
березня 2006 року касаційний суд погодився з висновками попередніх судових
інстанцій, зокрема про те, що доплата за вислугу років у розмірі 25 відсотків
скаржнику визначена правильно, оскільки його стаж державної служби визначений
на підставі Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283, складав 16 років 11
місяців 14 днів, про що свідчить довідка Державної податкової інспекції у
Куйбишевському районі м. Донецька.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 31
травня 2000 року № 865 посадовий оклад,
надбавка за ранг
або кваліфікаційні класи, класний
чин чи спеціальні звання, вислугу років при призначенні пенсії відповідно до
законів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, враховуються в розмірах, які
виплачуються на день звільнення з роботи, що дає право на відповідний вид пенсії.

Предметом доказування у справі за скаргою ОСОБА_1. була правильність визначення одержуваного ним заробітку для обчислення
пенсії, а не правильність обчислення вислуги років, як у справі, на яку
послалося Управління
Пенсійного фонду.

Відповідно до частини 1 статті 244 Кодексу
адміністративного судочинства України Верховний Суд України відмовляє в
задоволенні скарги, якщо обставини, які стали підставою для провадження за
винятковими обставинами, не підтвердилися.

Таким чином, підстав для задоволення скарги Управління Пенсійного фонду
України немає.

Керуючись статтями 241-244 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів Судової палати

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні скарги Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську
Донецької області відмовити.

Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 31 жовтня 2006 року у
справі залишити без змін.

Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадку,
встановленого п.2 ст.237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко

Судді
М.Б. Гусак

В.Л. Маринченко

П.В. Панталієнко

І.Л. Самсін

О.О.
Терлецький

Ю.Г. Тітов