Справа № К-9207/06
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2007-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
______________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

“11” червня 2007р. Вищий
адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Конюшка К.В.

суддів: Голубєвої Г.К.

Нечитайла О.М.

Пилипчук Н.Г.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції на рішення
Господарського суду Рівненської області від 12.04.2005 року та ухвалу
Львівського апеляційного господарського суду від 08.09.2005 року

у справі
№ 2/89

за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1

до Рівненської об'єднаної державної податкової
інспекції

про визнання недійсним податкового повідомлення -
рішення, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2005 року Приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся до
Господарського суду Рівненської області з позовом до Рівненської об'єднаної
державної податкової інспекції про визнання недійсним податкового повідомлення
- рішення.

В
обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що оскаржене ним податкове
повідомлення - рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки у
відповідача не було правових підстав для донарахування позивачу прибуткового
податку із підприємницької діяльності.

Рішенням
Господарського суду Рівненської області від 12.04.2005 року, залишеним без змін
ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 08.09.2005 року,
позовні вимоги задоволено повністю та визнано недійсним податкове повідомлення
- рішення Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції №НОМЕР_1 від
17.03.2005 року.

Не
погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, Рівненська об'єднана державна
податкова інспекція оскаржила їх в касаційному порядку.

В
касаційній скарзі скаржник послався на те, що при прийнятті оскаржуваних
судових рішень судами порушено норми матеріального та процесуального права,
просив скасувати їх та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Справу розглянуто у попередньому судовому
засіданні в установленому ст.
220-1 Кодексу адміністративного судочинства України порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та
обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та процесуального права і матеріали справи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Як встановлено судами
попередніх інстанцій, за результатами проведеної Рівненською об'єднаною
державною податковою інспекцією документальної перевірки дотримання позивачем
вимог податкового за період 01.01.2002 - 31.12.2004 р.р., скаржником 09.03.2005
року складено відповідний Акт.

На підставі вказаного
Акту відповідачем 17.03.2005 року прийнято податкове повідомлення-рішення №
НОМЕР_1, яким визначено позивачу суму податкового зобов'язання за платежем:
прибутковий податок з підприємницької діяльності в сумі 1303,20 грн., накладені
на підставі підпункту 4.2.2 пункту 4.2 ст. 4 та підпункту 17.1.5 пункту 17.1
ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Під час проведеної
Рівненською об'єднаною державною податковою інспекцією зазначеної вище
перевірки, на думку податкового органу, встановлено, що включення позивачем до
складу валових витрат сум, які не пов'язані з отриманням валового доходу, а
саме прийняття ним до складу витрат затрачених коштів під час перебування у
закордонному відрядженні є включенням в декларацію перекручених даних, що
призвело до заниження оподаткованого доходу. Зазначеним порушено вимоги ст. 13,
п.п. б) п. 1 ст. 19 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок
з громадян» (далі - Декрет).

Відповідно до ст. 13
Декрету до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу)
або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відповідно до
підпункту 5.4.8 пункту 5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств» будь - які витрати на відрядження можуть бути включені до складу
валових витрат платника податку за наявності підтверджуючих документів щодо
зв'язку такого відрядження з основною діяльністю такого платника податку -
запрошень приймаючої сторони, діяльність
якої збігається з діяльністю платника податку; укладеного договору (контракту);
інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити
цивільно-правові відносини та ін.

Судами попередніх інстанцій вірно
встановлено, що задекларовані витрати позивача під час його перебування у
відрядженні підтверджуються документально, а зв'язок понесених позивачем витрат
з його господарською діяльністю підтверджується даними укладеного позивачем
договору щодо купівлі автомобілів та запасних частин.

Суд касаційної інстанції не погоджується зі
скаржником в тому, що витрати на відрядження можуть бути включені позивачем до
складу валових витрат тільки за наявності документального підтвердження виконання
договору купівлі - продажу, оскільки законодавцем не встановлено вичерпного
переліку підтверджуючих документів. Крім того, закон не ставить у залежність
можливість включення до складу валових витрат, пов'язаних з відрядженням, від
досягнення мети відрядження.

Суд касаційної інстанції погоджується з
правомірністю висновків судів попередніх інстанцій про те, що для включення до
складу пов'язаних з відрядженням валових витрат, достатньо, перебуваючи у
ньому, засвідчити бажання встановлення цивільно - правових відносин.

З огляду на викладене суд касаційної
інстанції вважає обґрунтованими доводи судів першої та апеляційної інстанції
про відповідність чинному законодавству дій позивача щодо включення витрат на
відрядження до складу валових витрат платника податку.

Таким чином, суд касаційної інстанції дійшов
висновку про те, що доводи касаційної скарги не відповідають фактичним
обставинам справи та спростовуються вище переліченими нормами права, в зв'язку
з чим підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.

Згідно з ч. 3
ст.220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись
ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд касаційної інстанції

У Х В А Л И В :

Відхилити касаційну скаргу Рівненської
об'єднаної державної податкової інспекції.

Рішення Господарського суду Рівненської
області від 12.04.2005 року та ухвалу Львівського апеляційного господарського
суду від 08.09.2005 року у справі № 2/89 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та у порядку,
визначеними ст.ст. 237 - 239 КАС України.

Головуючий

(підпис)

Конюшко К.В.

Судді

(підпис)

Голубєва Г.К.

(підпис)

Нечитайло О.М.

(підпис)

Пилипчук Н.Г.

(підпис)

Степашко О.І.

З оригіналом згідно

Суддя Вищого адміністративного

суду України К.В.
Конюшко