Справа № 22а-693/07
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2007-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П о с т а н о в а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 серпня 2007 року
м.Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого - Межевича М.В.,

суддів: Глущенко Я.Б.,

Бараненка І.І.,

при
секретарі судового засідання - Горобцовій Я.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління праці та
соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації на
постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня
2006 року в адміністративній справі №2а-588/06 за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної
державної адміністрації про перерахунок разової грошової допомоги як учаснику
бойових дій та стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2006 року Позивач звернувся до Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області з позовною заявою, у якій, посилаючись на порушення
Головним управлінням праці та соціального захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації Конституції України, а також Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», просив стягнути з відповідача частину суми
недоплачененої, на думку
ОСОБА_1, разової грошової допомоги за 2004-2006 роки в розмірі 3085
грн., як учаснику бойових дій, зобов'язати ГУПСЗН Житомирської обласної
державної адміністрації в подальшому виплачувати грошову допомогу виходячи із
фактичного розміру мінімальної пенсії за віком, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та державне мито покласти
на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що йому, як учаснику
бойових дій, щорічно, до 5 травня, мала виплачуватися одноразова грошова
допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Проте, відповідач виплату
у 2004-2006 роках проводив в значно
менших розмірах, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20
грудня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. З Головного управління праці та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1, як учасника
бойових дій, присуджено до стягнення різниці недоплаченої допомоги в розмірі
3085 грн. та судового збору в розмірі 51 грн., в іншій частині позову -
відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі Головне управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної
державної адміністрації, посилаючись на порушення судом норм матеріального
права, просило скасувати постанову суду першої інстанції і постановити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Заслухавши суддю-доповідача та, перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи
позов частково, суд першої інстанції застосував положення ст.12 Закону України
«Про статус ветеранів війни‚ гарантії їх соціального захисту»‚ Рішення
Конституційного суду України № 20-рп/2004 року від 01.12.2004р.

Проте, з таким рішенням суду погодитися не можна,
оскільки воно постановлене з порушенням норм матеріального права.

Рішенням Конституційного Суду України №20-рл/2004 від 01.12.2004р. у справі
за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень ст.ст.44, 47, 78, 80 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» та Конституційним поданням
Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень частин другої, третьої, четвертої ст.78 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» (справа про зупинення або
обмеження пільг, компенсацій і гарантій) визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними), положення ст.44 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2004 рік», якими встановлено, що у 2004 році
виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» здійснюється у таких
розмірах: інвалідам війни І групи - 195 гривень, інвалідам війни II групи - 160
гривень, інвалідам війни III групи - 130 гривень, учасникам бойових дій - 120
гривень, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною - 195 гривень,
членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і
учасників війни, визнаних за життя інвалідами - 65 гривень.

Відповідно до п.3 резолютивної частини вищевказаного
Рішення Конституційного Суду України, положення
Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», визнані
неконституційними і такими, що втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього Рішення.

Рішення Конституційного Суду України №20-рл/2004 було прийняте 1грудня 2004р., а виплата щорічної разової
допомоги в 2004 році позивачеві була здійснена у травні 2004 року, коли
положення ст.44 Закону України «Про державний бюджет на 2004 рік» були чинними
і не були на той час визнані такими, що не відповідають Конституції України
(неконституційними).

Відповідно до ст.57 Конституції України, закони та інші нормативно-правові
акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що виплата щорічної разової
грошової допомоги позивачеві за 2004 рік була здійснена у розмірах, визначених,
чинним на момент проведення відповідних виплат, Законом і тому в діях Головного
управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної
державної адміністрації порушень законодавства не було.

Відповідно до вимог ст.ст.92, 96 Конституції України виключно
законом встановлюється Державний бюджет України, який затверджується
щорічно, і який підлягає обов'язковому виконанню на всій
території України.

Крім того, відповідно до вимог ст.95 Конституції України
виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих
видатків.

Згідно вимог ч.2
ст.4 Бюджетного Кодексу України, при здійсненні бюджетного процесу в Україні
положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони
не суперечать положенням Конституції України та закону про Державний бюджет
України на відповідний бюджетний рік.

Відповідно до вимог ст.152 Конституції України закони, що
визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним
Судом України рішення про їх неконституційність.

Положення ст.34 Закону України «Про державний бюджет
України на 2005 рік» та ст.30 Закону України «Про державний бюджет України на
2006 рік» в Конституційному Суді України на предмет конституційності не
розглядалися, тому вони не втратили своєї чинності.

Вищевказаним рішенням Конституційного Суду України
№20-рп/2004 від 01.12.2004р. визнано неконституційним положення ст.44 Закону
України «Про державний бюджет України на 2004 рік», а тому аналогію закону або
права до цих правовідносин застосовувати не припустимо.

Крім того, судом першої інстанції помилково було зроблено висновок про те,
що виходячи зі змісту постанови Кабінету Міністрів України №544 від
15.04.2003р., Законів України «Про внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких
інших законодавчих актів», «Про Державний бюджет на 2006 рік»,
мінімальна пенсія за віком у 2004 році становила 50 грн., у 2005 році - 332
грн., у 2006 році - 359 грн. Оскільки, відповідно до Закону України «Про
державний бюджет України на 2004 рік»,
Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік», Закону України «Про
державний бюджет України на 2006 рік»
встановлено розмір щорічної разової допомоги відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», а саме:
у 2004 році - 120 грн., у 2005 та 2006 роках по 250 грн.

Таким чином, виплата одноразової грошової допомоги Позивачу у вказаних
розмірах була здійснена правомірно.

За таких обставин судова колегія вважає, що у суду першої
інстанції не було законних підстав для часткового задоволення позовних вимог
Позивача про стягнення з Головного
управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної
державної адміністрації різниці недоплаченої
допомоги в розмірі 3085 грн.

Щодо вимог в частині зобов'язання відповідача в подальшому виплачувати
грошову допомогу, виходячи з фактичного розміру мінімальної пенсії за віком, то
судом правильно встановлено, що дані вимоги є безпідставними з огляду на те, що
суд не вправі зобов'язувати на майбутнє виплачувати грошову допомогу в розмірі
мінімальної пенсії за віком.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст.160, 198, 202, 205, 207 КАС
України, Київський апеляційний адміністративний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління праці та соціального захисту
населення Житомирської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Скасувати постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області
від 20 грудня 2006 року в частині стягнення з Головного управління праці та
соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації
недоплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 3085 грн. на користь
ОСОБА_1.

Прийняти в цій же частині нову постанову, якою відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь з Головного управління
праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної
адміністрації одноразової грошової допомоги в розмірі 3085 грн.

В решті постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області
від 20 грудня 2006 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї
може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення цієї постанови у повному обсязі.

Головуючий (підпис)

Судді:
(підпис)

(підпис)

ДАНУ ПОСТАНОВУ СКЛАДЕНО У ПОВНОМУ ОБСЯЗІ 10 СЕРПНЯ 2007 РОКУ