Справа № К-1960/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
травня 2007 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

суддів : Бутенка В.І.(доповідач),

Лиски Т.О.,

Панченка О.І.,

Сороки
М.О.,

Штульмана
І.В.

розглянувши в порядку касаційного письмового провадження адміністративну
справу № 2-479/04 за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17та ОСОБА_18на неправомірну бездіяльність
Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області та ДПА
України ,-

в с т а
н о в и л а :

У березні 2004 року заявники звернулись до суду із вказаною скаргою.

У скарзі посилались на те, що у січні 2004 році вони звернулись до
Білоцерківської ОДПІ Київської області та ДПА України з заявами про відміну
ідентифікаційного номеру, проханням зробити їм у паспортах відмітку про право
здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру, проте Білоцерківська
ОДПІ Київської області та ДПА України їм у цьому відмовили.

Просили визнати бездіяльність Білоцерківської ОДПІ Київської області та ДПА
України неправомірною та зобов'язати суб'єктів оскарження внести в їх паспорта
відмітку про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру,
як це передбачено ч.2 ст.1 Закону України "Про внесення змін в Закон
України "Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших
обов'язкових платежів" від 16 липня 1999 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25
березня 2004 року вимоги скаржників задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 липня 2004 року рішення районного суду залишено без
змін.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, Державна податкова
адміністрація України подала касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та
постановити нове рішення про відмову заявникам у задоволенні їхньої скарги.

При цьому в скарзі вказується на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи скаргу заявників, суди першої та
апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили з того, що за змістом ч. 2 ст. 1
Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та
інших платежів" ( зі змінами внесеними
Законом України від 16 липня 1999 року №1003 ) для
осіб, які через свої релігійні або інші
переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номеру та офіційно
повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені
форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах
зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати
будь-які платежі без ідентифікаційного номеру, а відповідно із ч. 2 ст. 5 цього
Закону до Державного реєстру не вноситься інформація про осіб, які через свої релігійні або інші
переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номеру та офіційно
повідомляють про це відповідні державні органи.

Посилання про відсутність, на час
розгляду справи, механізму внесення відповідного запису в паспорт громадянина
за умови врегулювання питання обліку платників податків та інших обов'язкових
платежів наведеними правовими нормами не могли бути підставою для невиконання
вимог Закону податковими органами.

Доводи касаційної скарги зроблених судами висновків не спростовують, а тому
підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень не вбачається.

За правилами ч.1 ст. 222, ч.1 ст.224 КАС України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних
судових рішень, то суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС України, колегія суддів -

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу Державної податкової адміністрації України залишити без
задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області
від 25 березня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06
липня 2004 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Згідно ст. ст. 236, 237 КАС України
рішення суду касаційної інстанції може бути оскаржено до Верховного Суду
України лише за винятковими обставинами протягом одного місяця з дня відкриття
таких обставин.

С у д д і :