Справа № К-8497/06
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2007-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ К-8497/06
ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2007 року м.
Київ

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Бившевої Л.І., Костенка М.І., Маринчак Н.Є.,
Шипуліної Т.М.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова

на постанову Харківського апеляційного господарського суду
від 19.04.2005р.

у справі № А-41/367-04 господарського суду Харківської
області

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Червонозаводському
районі м. Харкова

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської
області від 10.02.2005 року, залишеним без змін постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 19.04.2005 року, позов задоволено: визнано
недійсними податкові повідомлення-рішення №НОМЕР_1 від 29.07.2004 року та
№НОМЕР_2 від 29.07.2004 року.

В касаційній скарзі ДПІ у Червонозаводському
районі м. Харкова просить скасувати ухвалені по справі судові рішення, прийняти
нове рішення та відмовити в позові СПД ФО ОСОБА_1, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.129 Конституції
України, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку
підприємств”, пп.7.4.1 та пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на
додану вартість».

У відзиві на касаційну скаргу позивач
заперечує викладені в ній доводи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної
оцінки, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до
висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що
ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова була проведена документальна перевірка дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2001
року по 30.06.2003 року, про що складений акт перевірки №НОМЕР_3 від
30.01.2004 року. На підставі вказаного акту начальником ДПІ у
Червонозаводському районі м. Харкова прийняті
податкові повідомлення-рішення від 02.02.2004 року № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5, на підставі яких позивачу
донарахований ПДВ у розмірі 1536 грн.
і застосовані санкції в сумі 768 грн. та прибутковий податок у розмірі 1500,12 грн. і штрафні санкції в сумі 750,06 грн.
Позивач оскаржив вищезазначені повідомлення-рішення
в апеляційному порядку, в результаті якого були винесені податкові
повідомлення-рішення №НОМЕР_1 від 29.07.2004 року про донарахування ПДВ в сумі
1536,00 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 768,00 грн., №НОМЕР_2 від 29.07.2004 року про нарахування податку з
доходів СПД ФО в сумі 1500,12 грн., які є предметом оскарження.

З акту перевірки
вбачається, що СПД ФО ОСОБА_1 до складу валових витрат та податкового кредиту з
податку на додану вартість включалися кошти, сплачені останнім
ЗАТ “Харківдерев” за телефонні розмови. Підставою донарахування
вищезазначених податків було ненадання договору, укладеного позивачем безпосередньо з
підприємством зв'язку на користування міським телефонним зв'язком. На цій
підставі витрати визнано такими, що не підтверджені документально, віднесення цих витрат до складу валових витрат та до
податкового кредиту з податку на
додану вартість визнано неправомірним.

Позивачем укладено
договір оренди нежитлового
приміщення НОМЕР_6 від 01.08.2001 року з AT Комфорт” за адресою пров. Плеханівський, 3. Предметом договору
є офіс площею 32,8 кв. м. Згідно договору про
надання послуг від 01.11.2001 року НОМЕР_7 між позивачем та ЗАТ “Харківдерев” останній надає позивачу послуги по технічному
утриманню електричних та теплових мереж:,
холодної води, каналізації, телефонному зв'язку, опаленню, вивезенню відходів, холодній і гарячій воді.

Відповідно до договору про надання послуг,
актів виконаних робіт, рахунків підприємства
“Укртелеком” позивачем сплачувалася компенсація витрат ЗАО “Харківдерев” по телефонному зв'язку по номеру,
встановленому за адресою орендованого приміщення, в безготівковій формі через
свій поточний рахунок у банку, що
підтверджується платіжними дорученнями.

З огляду на встановлені
судами обставини справи колегія суддів вважає правомірним висновок про те, що
до складу валових витрат позивачем правомірно було віднесено витрати за користування
телефонним зв'язком: в 1 кв. 2001 року - 1090,83 грн., в 1 кв. 2002 року - 930,57 грн., в 3 кв. 2002 року - 1393,25 грн., в 4
кв. 2002 року - 1603,38 грн., в 1 кв.
2003 року - 831,22 грн., в 2 кв. 2003 року - 1384,36 грн.

Згідно частин 2, 3
статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з
громадян» оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто
різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i
документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по
сприянню малим підприємствам та підприємництву. До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу
валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом
України "Про оподаткування прибутку підприємств". »

Відповідно до п.5.1 ст.5
Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються (виготовляються)
таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Зазначений пункт не
визначає склад валових витрат та обмежень щодо віднесення до складу валових
витрат платника податку, а лише визначає термін “валові витрати виробництва та
обігу”.

Підпункт 5.2.1 п.5.2
ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” дозволяє платникам
податку включати до валових витрат суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень,
установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Згідно ч.4 пп.5.3.9
п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” не належать
до складу валових витрат будь-які витрати, що не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За своїм змістом ця
норма Закону передбачає як підставу для невключення до складу валових витрат лише випадок відсутності
будь-яких розрахункових, платіжних та інших
документів, а тому і неможливість віднесення до складу валових витрат сум, непідтверджених документально.

Судами при розгляді
справи встановлено належність витрат за телефонні розмови до безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів, оскільки вони підтверджені первинними
бухгалтерськими документами. Стаття 11 Закону України “Про
оподаткування прибутку підприємств” не встановлює вимог до форми чи виду документів, які були б належні для цілей податкового
обліку, тобто були б обов'язковими для підтвердження віднесення певних витрат
до складу валових витрат.

Лише у тому разі, коли у пунктах 5.3-5.8
статті 5 зазначеного Закону містяться певні
обмеження чи є пряма заборона щодо включення певних витрат до складу валових
витрат, таке включення можна вважати неправомірним. В пунктах 5.3-5.8 статті 5 вказаного Закону не зазначено про неможливість
віднесення до складу валових витрат вартості
послуг телефонного зв'язку.

Нормами Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” не
передбачено необхідності доказування платником податку безпосереднього зв'язку
здійснених ним витрат саме у зв'язку із підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці. Тобто
вважається, що всі витрати платника податку є прямо пов'язані із такою підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці. На це вказує пункт 5.10 ст. 5 Закону
України “Про оподаткування прибутку
підприємств”, яким визначено, що установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

З огляду на викладене, відповідач
дійшов до помилкового висновку, який не ґрунтується на вимогах
чинного законодавства, що позивачу необхідно додатковими документами
(договір з підприємством
зв'язку, ліцензія ЗАТ “Харківдерев”) довести
зв'язок здійснених ним витрат на оплату послуг телефонного зв'язку з одержанням
доходів. Тому в цій частині позовні
вимоги позивача обґрунтовано задоволені судами.

При перевірці складу податкового кредиту ДПІ у
Червонозаводському районі м. Харкова встановлено, що позивачем протягом
листопада, грудня 2001 року, всього 2002 року, січня-червня включно 2003 року
до складу податкового кредиту віднесені суми податку на додану вартість,
що сплачений ЗАТ “Харківдерев” у складі вартості телефонних розмов.

Відповідно до пп.7.4.4
п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” у разі коли
платник придбає товари (роботи, послуги), вартість яких не відноситься до складу валових витрат
виробництва (обігу) і не підлягає амортизації, податки, що сплачені в зв'язку з таким придбанням, відшкодовуються за рахунок
відповідних джерел і до складу податкового кредиту не включаються.

Оскільки витрати на телефонні розмови
пов'язані з господарською діяльністю позивача,
то позивач мав право у відповідності з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” суми ПДВ,
сплачені у зв'язку з придбанням зазначених послуг, включити до сум
податкового кредиту відповідних звітних періодів.

Враховуючи наведене,
постановлені у справі судові рішення є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та
фактичним обставинам справи, а касаційна скарга не підлягає задоволенню,
оскільки ґрунтується на довільному та неправильному
тлумаченні положень чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова залишити
без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від
19.04.2005р.- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

Усенко Є.А.

Судді

Бившева Л.І.

Костенко М.І.

Маринчак Н.Є.

Шипуліна Т.М.

З оригіналом згідно

Суддя Усенко
Є.А.