Справа № 22-а-81/07
Суддя: Паліюк В.П.
Дата ухвалення: 2007-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-81/07 Головуючий суду 1 інстанції Алєйніков В.О.
Категорія 22 Суддя -
доповідач апеляційного суду Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

26 січня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі: головуючого - Паліюка В.П., суддів: Шолох З.Л.,
Мурлигіної О.Я., при секретарі судового засідання - Негрун І.О., за
участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
м. Миколаєві адміністративну
справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1
на постанову Центрального
районного суду м. Миколаєва від 27
жовтня 2006 року за

позовом
ОСОБА_1 до Миколаївського обласного
військового комісаріату про захист права на пенсійне забезпечення,

встановила:

В травні 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Миколаївського обласного військового
комісаріату про захист права на пенсійне забезпечення.

Позивач зазначав, що отримував пенсію (як інвалід 2 групи), відповідно до
Закону України „Про пенсійне забезпечення" в органах Пенсійного фонду
України.

11 квітні 2006 року він звернувся з заявою до відповідача
про призначення пенсії військовослужбовця, зазначивши що має 13 років 7 місяців
28 днів вислуги на військовій службі. В призначенні цієї пенсії йому було
відмовлено.

Посилаючись на
вимоги ст. 12 „б" Закону України „Про пенсійне

забезпечення
військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу

органів
внутрішніх справ" в редакції від 4 липня 2002 року (далі - Закону)

та
безпідставність такої відмови, позивач просив визнати дії відповідача

неправомірними та зобов'язати призначити йому пенсію

військовослужбовця.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2006
року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права та необґрунтованість
судового рішення, просив його скасувати та постановити нове про задоволення
його позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта,
перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд виходив з того, що позивач,
за його вибором, має право отримувати лише одну пенсію, а тому він зробив свій вибір на користь пенсії, яку
отримував в

загальному
порядку, оскільки 28 квітня 2006 року подав заяву про відновлення пенсії по
інвалідності.

Між тим, з таким
висновком суду повністю погодитися не можна.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач
отримував пенсію у відповідному органі Пенсійного фонду України, як інвалід 2
групи за загальним захворюванням;

З метою переходу на пенсію військовослужбовця, 6 квітня 2006 року написав
заяву про це до відповідного органу Пенсійного фонду України та 11 квітня 2006
року звернувся з заявою до обласного військового комісаріату про бажання
отримувати пенсію військовослужбовця.

До вирішення питання військовим комісаріатом, позивач 28 квітня 2006 року
подав заяву про відновлення пенсійних виплат по інвалідності. З цих заяв та
пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що він мав намір отримувати
пенсію військовослужбовця.

Між тим, на зазначену обставину місцевий суд не звернув уваги, а тому
помилково вважав, що позивач відмовився від пенсії військовослужбовця.

11 травня 2006 року військовий комісаріат відмовив позивачу в призначенні
пенсії військовослужбовця, зазначивши що таке право поширюється лише на тих
осіб, які мають статус військовослужбовця на день звільнення зі служби, 12
календарних років і 6 місяців вислуги та досягли 45 років.

Разом з тим, суд не перевірив наявність права позивача на отримання пенсії
військовослужбовця на час звернення про це з відповідною заявою до військового
комісаріату.

Зокрема, позивач зазначав, що редакція ст. 12 „б" Закону (до змін,
внесених Законом України від 4 квітня 2006 року, які набрали чинності лише з 29
квітня 2006 року) надавала йому таке право, при наявності вислуги, незалежно
від підстав та часу звільнення зі служби.

Цю позицію позивача місцевий суд не перевірив, залишивши її за межами
судового рішення.

В зв'язку з тим, що місцевий суд неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, постанова місцевого суду (п.1 ст. 202 КАС України),
підлягає скасуванню, але без ухвалення нової постанови з врахуванням того, що
вирішити зазначені позовні вимоги можливо лише за участі відповідного органу
Пенсійного фонду України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від
2 листопада 2006 року „Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з
призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян", оскільки вони
торкаються прав та обов'язків цього спеціального суб'єкта.

Місцевий суд на час розгляду справи не міг залучити його для участі в
справі, а апеляційний суд - процесуально позбавлений такої можливості.

Тому, судова колегія апеляційного суду не має
процесуальної можливості вирішити по суті позовні вимоги без залучення для
участі в справі відповідний орган Пенсійного фонду України.

Водночас, положення ст. 204 КАС України, які передбачають підстави для
скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд, не вказують
на таку підставу яка зазначена, наприклад, в нормах ЦПК України.

Так, рішення суду підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, якщо суд
вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Згідно з ч.7 ст. 9 КАС України, у разі відсутності
закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює
подібні правовідносини (аналогія закону).

Колегія суддів, враховуючи викладене, вимоги позивача, які направлені на
захист соціальних прав, вважає за необхідне застосувати за аналогією п. 4 ч.І
ст. 311 ЦПК України. В зв'язку з чим, справа після скасування постанови
підлягає направленню на новий розгляд до того ж місцевого суду.

При новому розгляді справи місцевому суду необхідно врахувати викладене,
визначитися з колом відповідачів, з'ясувати наявність права позивача на
отримання пенсії військовослужбовця і, в залежності від встановленого, вирішити
справу у відповідності до чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 9, 195, 204, 206 КАС України та ст. 311
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2006 року
скасувати та справу направити на новий розгляд до того ж суду іншим суддею.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця.