Справа № 22-а-137/07
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2007-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Бакланов Р.В.
Категорія: Доповідач
оскарження рішення суддя
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2007 року

№ 22-а-137/07

Судова колегія Харківського апеляційного адміністративного
суду у складі:

Головуючого судді - Сіренко О.І.

Суддів - Григоров А.М., Подобайло З.Г.

при секретарі: Спесивцева О.В.

за участі:

представник позивача - ОСОБА_2

представник відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сумського обласного військового
комісаріату на постанову
Лебединського районного суду Сумської області від 21 лютого 2007 року по справі №
2-а-16/07

за позовом ОСОБА_1

до
Сумського обласного військового
комісаріату

про відміну рішення
комісії про відмову визнання учасником бойових дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Лебединського районного суду Сумської області з позовом до Сумського
обласного військового комісаріату про відміну рішення комісії про відмову визнання учасником бойових дій та
зобов'язання встановити статус учасника бойових дій та видати посвідчення
відповідного зразка.

21 лютого 2007 року постановою Лебединського
районного суду було визнано незаконним рішення комісії зі спірних питань
пов'язаних з встановленням статусу ветерана війни при Сумському облвійськоматі
від 26.01.2000 року щодо відмови в встановленні статусу учасника бойових дій
ОСОБА_1 Даним рішенням зобов'язано відповідну комісію прийняти рішення, яким
встановити ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.

З даною постановою відповідач не згоден та
вважає, що рішення Лебединського районного суду повністю є
необґрунтованим і незаконним. Суд не з'ясував обставини, що мають значення для
справи, і зробив висновки, не застосував необхідні норми права.

Крім того судом були порушені норми
процесуального права в частині розгляду клопотання про відмову в задоволенні
позову в зв'язку з пропущенням строків звернення до суду, а саме Судом не
виносилась Ухвала про поновлення пропущеного строку, як це вимагає ст.. 102
КАСУ. Сумський облвійськомат зазначеної ухвали не отримував. Цим самим Суд
позбавив скаржника права обґрунтовувати свою позицію по справі, надання відзиву
на позовну заяву з якою ми повністю не згідні.

Суд не врахував той факт, що по - перше
відповідно до постанови КМУ від 1996 р. № 458, наказу Міністра Оборони від
26.07.1996 року № 208 встановлення відповідного статусу ветерана війни
покладено на відповідні комісії. Це право є виключним. Тому і відповідні факти
участі у бойових діях, забезпеченні бойової діяльності військ і в цілому
проходження військової служби встановлюють відповідні комісії.

Дана позиція висвітлена і в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 5, де суди не можуть встановлювати
факти проходження військової служби, факти участі в бойових діях і віднесення
осіб до ветеранів війни. Дане право надане виключно відповідним комісіям.

По-друге при винесенні позитивного рішення
суду виникає незрозуміле питання, як дане рішення може
використовуватися як доказ при винесенні комісією відповідного рішення,
оскільки визначено, які документи є підставою для встановлення відповідного
статусу.

По -третє відповідно до п.2 ст.6 Закону
України від 22.10.1993 року " Про статус

ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту", учасниками бойових дій визнаються

військовослужбовці Радянської Армії, які за
рішенням Уряду колишнього Союзу РСР

проходили службу в державах, де в цей період
велися бойові дії і брали участь у бойових

діях чи забезпеченні бойової діяльності
військ (флотів). Ми не заперечуємо, що громадянин

ОСОБА_1 перебував на території о. Куба, де
відповідно до переліку держав і періодів

бойових дій затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1994 року №

63 з листопада 1967 по грудень 1969 року
велися бойові дії, але ж він відповідно до

архівних документів участі у бойових діях чи
забезпеченні бойової діяльності військ не

брав, а лише зазначено, що військова частина
де він служив виконувала тактичні завдання..

Крім зазначеного архівного документу заявник
не надавав інших доказів. Комісія розглядала

дане питання в межах тих доказів, які
представив заявник, а це була виключно архівна

довідка.

Але Суд не врахував це, а взявся за справу,
яку не повинен робити. Він почав брати

інші докази, про які комісія не знала і не
брала до уваги і цим самим встановив позивачу

відповідний статус.

Тому показання свідків не можуть братися до
уваги судом в зв'язку з тим, що комісія дані докази не розглядала.

На підставі вищевикладеного, скаржник просить
скасувати Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 21 лютого
2007 року справа № 22 - а-16, як не законну і постановити нове рішення, яким відмовити
в задоволенні позовних вимог в зв'язку з необґрунтованістю.

В
судове засідання представник відповідача
не з'явився був повідомлений належним чином, про що свідчить
поштове повідомлення.

Позивач в судовому засіданні проти скарги
заперечує.

Заслухавши представників сторін, перевіривши
матеріали справи , обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судом
першої інстанції було встановлено, та він виходив з наступного..

Позивач,
звернувся до суду з позовною заявою про
відміну рішення комісії про відмову визнання учасником бойових дій
мотивуючи свої вимоги тим, що 26 січня 2000 року на засіданні комісії Сумського
обласного військового комісаріату по розгляду питань пов'язаних із встановленням
статусу ветеранів війни була розглянута його заява про встановлення статусу
учасника бойових дій та рішенням комісії відмовлено у встановленні статусу у зв'язку з «не підтвердженням особистої
участі у бойових діях». Після відмови комісією, це рішення було оскаржене до
Комісії Міністерства оборони України щодо вирішення спірних питань зарахування
вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсій
військовослужбовцям та розгляду спірних питань, пов'язаних із встановленням
статусу ветеранів війни, якою було відмовлено в скасуванні рішення комісії
Сумського обласного військового комісаріату по розгляду питань пов'язаних із
встановленням статусу ветеранів війни від 26 січня 2000 року у зв'язку з тим,
що немає архівного підтвердження про участь у бойових діях чи забезпеченні
бойової діяльності.

ОСОБА_1 12 листопада 1961 року був призваний
до збройних сил СРСР (копія військового квитку а.с. 4) . Згідно архівної
довідки, Центрального архіву Міністерства Оборони російської Федерації НОМЕР_1
по архівним документам встановлено, що він проходив військову службу у
військовій частині НОМЕР_2 в період з 1
липня 1962 (наказ НОМЕР_3) по 9 серпня 1963 року (наказ НОМЕР_4) на посаді
старшого електромеханіка у військовому званні рядовий, військова частина
НОМЕР_2 з 17 вересня 1962 року по 15 вересня 1963 року приймала участь у
військово стратегічній операції «Анадир» в період «Карибської кризи».

З показів в суді першої інстанції свідків
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є учасниками
бойових дій, вбачається, що вони разом з позивачем проходили військову службу
та перебували з ним під час військової операції «Анадир» на о.Куба.

Таким
чином суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність рішення комісії
Сумського обласного військового комісаріату про розгляд питань пов'язаних із
встановленням статусу ветеранів війни на засіданні якої була розглянута заява
позивача про встановлення статусу учасника бойових дій від 26 січня 2000
року.

З такими висновками суду не можна погодитися.

Відповідно до ч. 1 Положення про комісії по
розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу ветеранів війни та
визначення осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України
28.08.1996 року за № 484/509, на комісії покладається, зокрема., вирішення
питань про встановлення статусу учасника бойових дій стосовно всіх категорій
громадян, крім пенсіонерів Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх
справ України, Національної гвардії України та Цивільної оборони України. У
своїй діяльності комісії керуються конституцією України, Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», іншими законами
України, указами, розпорядженнями Президента України, постановами Верховної
Ради України, постановами Кабінету Міністрів України, нормативно - правовими
актами МО України.

Порядок розгляду питань, пов'язаних із
встановленням статусу учасника бойових дій і прийняття відповідних рішень
визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 458 від 26.04.1996
року та наказом Міністерства Оборони України від 26.07.1996 року.

Згідно вказаних нормативно-правових актів
встановлення відповідного статусу ветерана війни є компетенцією відповідних
комісій. Комісія виносить рішення колегіально, рішення вважається прийнятим,
якщо за нього проголосувало більшість членів комісії від її загального складу.

Позивач просить визнати його учасником
бойових дій, як особа що брала участь у бойових діях на території інших країн.

Але відповідно до ст.. 6 п. 2 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, обов'язковою
умовою надання відповідного статусу є участь у бойових діях чи забезпечення
бойової діяльності військ.

Відповідно до архівної довідки (аркуш справи 5), позивач проходив
службу в частині яка
брала участь в військово - стратегічній операції «Анадир». Але даних про
те, що позивач безпосередньо
брав участь у бойових діях, чи забезпечував бойову діяльність військ не
має. Військово стратегічна - операція і
ведення бойових дій не тотожні поняття. Доказів що його частина він, чи якась
інша частина , вела бойові дії і в її забезпеченні брав участь позивач не має.

Тому
позивачу правомірно було відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій.

На підставі вищевикладеного, судова колегія
вважає, що постанова суду
першої інстанції та позовні вимоги є
необґрунтованими .

Крім того колегія суддів зазначає, що суд
першої інстанції задовольняючи
позов в порушення вимог ст.163
Кодексу адміністративного судочинства України не зазначив
та відповідно не
надав оцінки запереченням відповідача стосовно перебігу
строку звернення до
суду з позовом,
на що в
письмових запереченнях посилався відповідач. Представник позивача
зазначає, що позивач
не пропустив строк,
оскільки про порушене
право дізнався лише
після того, як
йому стало відомо, що
таким же як він особам наданий відповідний статус. Але
суд вважає ці
посилання
необґрунтованими, оскільки надання статусу
ветерана бойових дій іншим особам не стосується безпосередньо взаємовідносин по
відповідній відмові позивачу. Доказів
поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду
встановлений ч. 2 ст. 99 КАС України не надано, клопотання про його поновлення
не заявлено.

Враховуючи вищенаведене, постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального
права та на підставі п. 2 та п. 4 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню, а
позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, п. 2, п. 4 ст. 202, ст. ст. 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Сумського обласного військового комісаріату задовольнити.

Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 21
лютого 2007 року
скасувати .

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумського обласного військового комісаріату про визнання незаконним
рішення комісії про відмову визнання учасником бойових дій та зобов'язання встановити статус учасника
бойових дій та видати посвідчення відповідного зразка відмовити.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та підписано 16
липня 2007 року

Головуючий Сіренко О.І.

Судді
Григоров А.М.

Подобайло З.Г.