Справа № К-18794/06
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2007-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

24 травня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого - судді Ліпського Д.В. ,

суддів: Амєліна С.Є., Харченка В.В.,
Федорова М.О., Юрченка В.В.

секретар : Мудрицька Ю.В.

за участю позивача - ОСОБА_1.,
представника відповідача - ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на
неправомірні дії Управління Пенсійного фонду України у м.Борисполі Київської
області по припиненню виплати пенсії, не включення роботи до стажу державного
службовця та визнання незаконним розпорядження про призначення пенсії на
загальних підставах за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у
м.Борисполі Київської області на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного
суду Київської області від 12 серпня 2005 року та на ухвалу апеляційного суду Київської області
від 25 жовтня 2005 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2005 року ОСОБА_1. ( далі - позивач ) звернувся до суду зі скаргою
, в якій просив визнати незаконним розпорядження Управління Пенсійного фонду
України (далі УПФУ) у м.Бориспілі Київської області ( далі відповідач ) НОМЕР_1
від 1 червня 2005 року про призначення йому пенсії на загальних підставах і
припинення виплати пенсії державного службовця, посилаючись на те, що його
право на пенсію передбачене Законом України «Про державну службу» і «про статус
суддів», та що продовження роботи на посаді судді після досягнення пенсійного
віку передбачене Законом України «Про статус суддів» і не може негативно
впливати на його право отримувати пенсію. Крім цього, ОСОБА_1. просив
зобов'язати відповідача зарахувати йому в стаж роботи державного службовця його
роботу директором Іванівської дирекції кіномережі управління кінофікації
виконкому Одеської обласної ради народних депутатів з 5 березня 1968 року по 28
травня 1969 року та роботу на посаді директора Макарівської районної дирекції
кіномережі управління виконкому Київської обласної ради народних депутатів з 5
червня 1969 року по 16 лютого 1971 року, а також зарахувати в загальний стаж
роботи його навчання на стаціонарному відділенні Львівського кіно технікуму з 1
вересня 1962 року по 2 листопада 1963 року та період навчання на стаціонарному
відділенні юридичного факультету Київського державного університету ім. Т.Г.
Шевченка та просив зобов'язати відповідача зробити перерахунок пенсії
державного службовця з 1 січня 2004 року.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 25 жовтня 2005 року залишено без змін рішення
Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 серпня
2005 року, яким позов ОСОБА_1. задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої та апеляційної інстанції, відповідач
звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України. У
касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої та
апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні
вимог скарги, оскільки суд першої та апеляційної інстанції неправильно
застосували норми матеріального права, а саме : судами порушена вимога п.4
ст.43 Закону України «Про статус суддів», оскільки позивач не пішов у
відставку, а продовжує працювати, отже право на пенсію, яка вважає відповідач,
як державний службовець не має.

Заслухавши
доповідь судді Вищого адміністративного суду України, перевіривши доводи касаційної скарги за
матеріалами справи , колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Суд першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_1. досяг пенсійного віку, має відповідний стаж роботи
державного службовця і в 2003 році на умовах передбачених ст. 37 Закону України
«Про державну службу» йому була призначена пенсія державного службовця, яка
виплачувалася відповідачем до 1 червня 2005 року. На час призначення пенсії і
до цього часу позивач працює суддею Бориспільського міськрайонного суду.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які
досягли встановленого законодавством пенсійного віку за наявності загального
трудового стажу для жінок не менше 20 років. у тому числі стажу державної
служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали
на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років
стажу на посадах віднесених до категорії посад державних службовців.

Згідно з п.4 ст. 43 Закону України «Про
статус суддів» суддя, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку
і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну
службу". Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше
20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати
податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної
плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад
20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків
заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного
грошового утримання. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді
менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного
грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на
посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається
право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному
розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених
статтею 37 Закону України "Про державну службу".

Таким чином, припинення виплати йому
пенсії державного службовця обгрунтовано визнано неправомірним оскільки таке
припинення суперечить вимогам ст.ст.37, 37-1 Закону України «Про державну
службу» та п.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів».

Правовий аналіз зазначених норм свідчить
про відсутність заборони отримувати судді, який продовжує працювати на посаді,
за наявності передбачених законом умов, пенсію державного службовця.

Відповідачем не наведено відповідних
доказів, які б спростували висновки судів про необхідність зарахування у стаж
державної служби роботи позивача на керівних посадах управлінь виконкомів
Одеської та Київської обласних рад народних депутатів у період 1968-1971 років.
Висновки судів в цій частині належним чином мотивовані, а тому колегія суддів
не знаходить підстав для скасування рішень судів в цій частині.

Оскільки оскаржувані судові рішення
постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального закону, колегія
суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, ч.5 ст.254 КАС України, колегія
суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м.Борисполі
Київської області залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду
Київської області від 25 жовтня 2005 року та рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2005 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім випадків, передбачених ст.ст. 237 КАС України.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Д.В. Ліпський

СУДДІ : С.Є. Амєлін

В.В. Харченка

М.О. Федоров

В.В. Юрченко