Справа № 2-а-6913/07
Суддя: Сторчак В.Ю.
Дата ухвалення: 2007-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул. Островського, 14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 серпня 2007 року
Справа № 2-а-6913/07

за позовом ОСОБА_1
(м.Вінниця)

до Вінницького міжрайонного центру
зайнятості (м.Вінниця)

про
виплату
одноразової допомоги та відшкодування моральної шкоди в сумі 5000
грн.

Cуддя
В. Сторчак

при секретарі судового засідання А.Чернюк
, за участю
представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача Дерун В.І.,
Качурішин О.В.

СУТЬ
СПОРУ:

Приватним
підприємцем ОСОБА_1 заявлено позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн., зобов'язання центру
зайнятості виплатити одноразову допомогу, та встановити допомогу не нижче прожиткового рівня.

Позов із заявою мотивовано тим, що 26.02.2007року позивач був зареєстрований в центрі зайнятості як безробітній , так як
він являється платником страхових внесків на добровільних умовах, згідно ст.32
Закону України «Про зайнятість населення», тобто є користувачем послуг фонду
страхування. Посилаючись на Закон України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок безробіття» позивач звернувся до центру
зайнятості за виплатою допомоги в
розмірі 525 грн., ( яка, він вважає, має виплачуватись йому щомісячно).
Директор центру зайнятості надав відповідь позивачу, що сума мінімальної
виплати допомоги по безробіттю з 01.02.2007 року всім без виключення встановлена в розмірі 137 грн.
Крім того, позивач звертався за виплатою одноразової допомоги на організацію
підприємницької діяльності, на що була дана відмова. Позивач вважає, що своїми
діями та бездіяльністю посадові особи центру зайнятості порушили його права та
інтереси.

Відповідач
в судовому засіданні
заперечує проти позову, в підтвердження чого надав заперечення, яке долучено до
матеріалів справи.

Оцінивши подані докази та заслухавши пояснення позивача та відповідача, судом встановлено,
що 14.03.2005 року ОСОБА_1 було зареєстровано як суб'єкта підприємницької
діяльності, та було виплачено одноразово допомогу по безробіттю для організації
підприємницької діяльності. Позивач звернувся повторно до служби зайнятості і
26.02.2007року ним було подано заяву на виплату одноразово допомоги по безробіттю для організації підприємницької
діяльності.

Відповідно до пункту 7.1. Порядку надання допомоги по
безробіттю у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним
підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 20.11.2000р. №307, дана виплата виплачується
безробітним, які не можуть бути працевлаштовані за сприянням служби зайнятості
протягом трьох місяців. Абзацом 2 пунктом 7,1. вище зазначеного Порядку
передбачено, що безробітному одноразова виплата допомоги по безробіттю не
здійснюється, якщо протягом останніх 24 місяців, що передували початку
безробіття, він був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності.

Тому юридичних підстав щодо виплати одноразової допомоги
по безробіттю для організації підприємницької діяльності немає. На
підтвердження цього за запитом суду Державним реєстратором надано витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців.

ОСОБА_1 27.12.04 був зареєстрований в Лівобережному
міжрайонному центрі зайнятості як такий що шукає роботу, 03.01.05 отримав
статус безробітного, а в березні 2005 року отримав одноразову допомогу по
безробіттю для організації підприємницької діяльності та 14.03.05 був зареєстрований,
як суб'єкт підприємницької діяльності в Виконавчому комітеті Вінницької міської
ради.

Повторно звернувся до центру зайнятості 26.02.07.
Відповідно до наказу № НОМЕР_1 від 05.03.07 ОСОБА_1 було призначено виплату
допомоги по безробіттю в розмірі 137 грн. як застрахованій особі без урахування
страхового стажу. Хоча відповідно до ч .2 ст.23 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"
таким особам допомога призначається у розмірі прожиткового мінімуму. Але абз. 4
п.З Прикінцевих положень цього Закону передбачено, що до стабілізації
економічного становища в Україні мінімальний розмір виплат, передбачених
частинами другою та четвертою ст.23,ст.29, ч.1 ст.33 цього Закону ,
визначається Верховною Радою України щороку одночасно з встановленням розміру страхових внесків виходячи
з реальних можливостей Фонду загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на випадок безробіття. Відповідно до ст. З
Закону України „Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового
державного соціального страхування" виходячи з можливостей Фонду
загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок
безробіття установити, що виплати, передбачені частинами другою та четвертою статті
23, частиною першою статті 33 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на випадок безробіття", встановлюються в
розмірі не нижче, ніж 23 відсотки прожиткового мінімуму для працездатної
особи".

Відповідно п. 4 Постанови правління Фонду
загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок
безробіття № 438 від 31.01.07, виплати, передбачені ч. 2. ст. 23 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття",
встановлюється з 01.02.07 у розмірі 137 грн., з 01.04.07 - 140 грн.

Отже, виплата допомоги по безробіттю була призначена
ОСОБА_1 у розмірі передбаченому законодавством.

Що стосується заявленої
вимоги , щодо виплати моральної шкоди в сумі 5000 грн., то відповідно до
пункту 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від

31 березня 1995 року N 4 „Про судову практику в справах
про відшкодування

моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про
відшкодування моральної

(немайнової)
шкоди має бути
зазначено, в чому
полягає ця шкода,
якими

неправомірними діями чи бездіяльністю ї заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він

виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Позивачем в позовній заяві не визначено в чому полягає
моральна шкода та не обґрунтовано вимога про її відшкодування.

Відповідно до ч. 1. ст 23 ЦК України особа має право на
відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Оскільки, працівники центру зайнятості діяли відповідно
до чинного законодавства та їх діями права позивача не було порушено, то
підстав для відшкодування моральної шкоди немає.

Відповідно до ст.
ст. 11, 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи,
що вимоги позивача є не обґрунтованими,
та не відповідають
дійсним обставинам та матеріалам справи, а отже і не підлягають
задоволенню.

Керуючись
ст.ст. 70,71, 79, 86, 94, 128, 157, 158, 163, 167, 255, 257 Кодексу
адміністративного судочинства, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

Заява про
апеляційне оскарження постанови
суду може бути подана
протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна
скарга на постанову
суду може бути подана протягом
двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не
було подано.

Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але
апеляційна скарга не була подана в строк 20 днів, постанова набирає законної
сили після закінчення цього стоку.

Суддя