Справа № 22ас-474/07
Суддя: Гаврилюк В.К.
Дата ухвалення: 2007-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
22ас-474/07 Головуючий
в інстанції Ковальов А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року лютого 26
дня судова палата в цивільних справах апеляційного суду Луганської області
у складі:

головуючого: ГаврилюкаВ.К.

суддів : Запорожця М. П., Луганської В.М.

секретаря: Дідик Н.В.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Луганську адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м.
Луганська від 17 листопада 2006 року

по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до

Міністерства
Оборони України про визнання
неправомірною бездіяльність та

зобов'язання
прийняття рішення про призначення пенсії за вислугу років ,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2006
року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про визнання
неправомірною бездіяльність та зобов'язання прийняття рішення про призначення
пенсії за вислугу років, посилаючись на правові підстави своїх вимог.

Постановою суду першої інстанції в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду та ухвалити
нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, оскільки висновки суду не
відповідають матеріалам справи, неправильно застосовані норми матеріального
закону, порушені вимоги процесуального закону.

Вислухавши доповідь судді, розглянувши справу у межах
доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованність постанови
суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу слід відхилити з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що встановлені судом обставини у повному
обсязі відповідають матеріалам справи.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01 серпня 1975
року по 01 серпня 1991 року проходив
дійсну воєнну службу у Збройних Силах СРСР, мав вислугу 16 календарних
років, при звільнення з лав Збройних Сил мав вік - 33

2

роки. В
подальшому позивач працював на інших роботах, набув трудового стажу понад 25 років, та досяг
віку 45 років - 8 серпня 2003 року.

Позивач вважаючи що він має 45 років, набув
трудового стажу 28 років та
з них 16 років
військової служби і таким чином з 2003
року мав прав на пенсію за вислугу років відповідно до п. б ст.. 12 Закону України
«Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року /зі змінами
та доповненнями/ і звернувся до відповідача про призначення йому пенсії за цим
Законом, однак як вбачається із відповіді у справі від 19 квітня 2006 року /а.с. 13/ МО України
відмовили фактично позивачу ОСОБА_1 в його проханні. З цього часу у позивача і
з'явилось право подання позову до суду до відповідача по справі і цей позов він
подав 6 червня 2006 року у річний
строк як вказано у законі ч.2 СТ.99КАСУ.

Судом встановлено, що відмова відповідача позивачу в
призначенні йому пенсії за вислугу років на підставі п. б ст.. 12 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб» -
є обґрунтованою, підстав для визнання неправомірною бездіяльність МО України стосовно
не призначення пенсії позивачу за його заявою до відповідача з таким проханням
не має і призначення пенсії знаходиться в межах компетенції третьої особи
Луганського обласного військового комісаріату, а таке питання було предметом
розгляду.

Як вбачається з тексту нової редакції статті 12 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 04.04.2006 року №
3591 - IV,
пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу...іншим
особам зазначеним у п.б -
д ст.. 12 цього
Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45 - річного віку і
інші вимоги стосовно трудового стажу та стажу військової служби - то вони мають
право на призначення такої пенсії.

Однак позивачу як встановлено судом, на час звільнення з
військової служби - 01 серпня 1991 року не було 45 років, а було 33 роки, а тому
позивач не є суб'єктом вимог цієї норми Закону.

Набуття позивачем 45
- річного віку чи 25 річного
страхового стажу вже після звільнення з військової служби не дає права
призначення йому пенсії відповідно до вищевказаного Закону.

Цей висновок суду відповідає і вказаному роз'ясненню у
п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.04.2005 року №4 «Про окремі
питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб».

А тому вимоги позивача ОСОБА_1 і в частині зобов'язання прийняття рішення
відповідачем про призначення йому пенсії за вислугу років по п. б ст.. 12

3

ЗУ «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців від 09.04.1992 року /зі змінами/
- не підлягають
задоволенню, як необґрунтовані.

Суд дав належну оцінку вказаним обставинам і дійшов обґрунтованого висновку
про відмову в задоволені позовних вимог.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта про порушення матеріального закону
та необґрунтованість постанови суду слід вважати такими, що - не заслуговують
на увагу.

Відповідно до вимог ст. 200
КАС України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене
рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам закону, порушень
процесуального законодавства при розгляді справи та прийнятті рішення не
встановлено, тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 195, 200, 205, 206 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Луганська від 17 листопада 2006 року за позовом
ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про визнання неправомірною
бездіяльність та зобов'язання прийняття рішення про призначення пенсії за
вислугу років залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого Адміністративного Суду
України.