Справа № 2а-95-07
Суддя: Колодіна Л.В.
Дата ухвалення: 2007-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2а -95 - 07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2007 року м.
Мелітополь

Запорізької область
Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області в складі: Головуючого судді Колодіної Л.В., При
секретарі Арифовій Л.А., За участю
представника відповідача -
Стоякіної Т.Г.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Мелітополі справу за адміністративною позовною заявою

ОСОБА_1
до

Управління праці, соціального захисту та житлових
субсидій Мелітопольської міської Ради Запорізької області,

Про стягнення недоплаченої одноразової щорічної
допомоги учаснику бойових дій та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

17 листопада
2006 року
позивач звернувся до суду з адміністративною позовною заявою

про стягнення недоплаченої одноразової щорічної
допомоги учаснику бойових дій та

моральної шкоди.

В позовній заяві позивач вказує, що на підставі ст. 5 ЗУ "Про статус ветеранів
війни,

гарантії їх соціального захисту" він має статус
учасника бойових дій, що підтверджується

копією посвідчення учасника бойових дій НОМЕР_1, виданим 20.03.1996 р.

Мелітопольським ОМВК.

Згідно зі ст.12 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх Соціального захисту"

позивачу щорічно, до 5-го травня повинна надаватися одноразова грошова допомога в

розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Позивач зазначає, що йому була виплачена грошова допомога
у таких розмірах: за 2000
рік

- 40 грн., за
2001 рік - 40 грн., за 2002 рік - 80 грн., за 2003 рік - 90 грн., за 2004 рік - 120

грн., за 2005
рік - 250 грн., за
2006 рік - 250 грн.

Сума разової допомоги, яку повинні сплатити становить: у 2000 році - 1082,80 грн., у 2001

році -
1243,85 грн., у 2002
році - 1340,00 грн., у 2003 році - 1340, 00 грн., у 2004 році -

1423,45 грн., у 2005 році - 1660, 00 грн., у 2006 році: 1660 грн.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просить
стягнути з відповідача на його

користь суму недоплати у розмірі 8880,10 грн.

Позивач вказує, що на його неодноразові звернення до
відповідача, відповідач відмовлявся

здійснити виплату, посилаючись на те, що не вистачає
коштів, які надійшли для виплат з

держбюджету.
Позивач вважає таке
посилання та невиконання
вимог діючого

законодавства, порушує його права як громадянина та
учасника бойових дій, оскільки

законом не передбачено обмеження виплат з будь-яких
підстав.

Позивач зазначає, що неправомірна поведінка відповідача
для нього є образливою як для

громадянина України. Як сумлінний громадянин, позивач виконував свій військовий

обов'язок, поклав своє здоров'я, а взамін отримав
неповагу та приниження; зазнав сильного

морального хвилювання, дивлячись на те, як гинули його
співвітчизники. І тепер, після

всього
пережитого, халатна недбалість
відповідача, його бездіяльність принижують

позивача як особистість, як людину, яка не отримуючи
встановлені законодавством пільги,

не має коштів для отримання гідного лікування свого
здоров'я. Позивач оцінює моральну

шкоду, заподіяну діями відповідача у розмірі 2 000 грн.

Позивач просить суд стягнути на його користь з
відповідача недоплачену одноразову

щорічну допомогу як учаснику бойових дій та моральну
шкоду, що разом становить

10880,10 грн.

У судове засідання з'явився позивач, представник
відповідача.

Позивач у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить

задовольнити позов.

2

Представник відповідача у судовому засіданні не
визнала позовних вимог у повному обсязі, вважає позов необгрунтованим, суду
пояснила, що по-перше, норми законів про державний бюджет на відповідний рік є
законами не про внесення змін до закону про статус, які б порушували ст. 22 Конституції, а
навпаки реалізують права ветеранів війни та інших соціально незахищених верств
населення на соціальну підтримку. Якщо ж Управління виплатить допомогу позивачу
в заявлених сумах, то інші соціальні виплати вже не зможе бути виконати, отже,
будуть порушені права інших громадян. По-друге, даний вид правовідносин
регулюється Бюджетним Кодексом України, який приймається щорічно, тобто виплата
грошової допомоги для ветеранів війни потребує фінансування за рахунок коштів
Держбюджету, але всі суспільні потреби мають бути задоволені виходячи тільки з
фінансових можливостей держави. По-третє, Законом України "Про пенсійне
забезпечення" не застосовується визначення розмірів надбавок, підвищень та
інших доплат до пенсії, що слід зазначити, що поняття мінімального розміру
пенсії за віком для призначення допомоги чинним законодавством не врегульовано.
По-четверте, Управління бере на себе зобов'язання та проводить видатки тільки в
межах бюджетних асигнувань, що виділяються Мінфіном, а не встановлює розміри
цих виплат.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що
адміністративна позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.5 ст.12 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх. соціального
захисту" учасники бойових дій мають право на отримання щорічно до 5 травня
одноразову грошову допомогу у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Право ОСОБА_1 на отримання грошової допомоги не
оспорюється відповідачем.

Як вбачається з
матеріалів справи позивач отримав одноразову грошову, допомогу у: 2000 р.

- 40 грн., у 2001 р. - 40 грн., у 2002 р. - 80 грн., у 2003 р. - 90 грн., у 2004 р. - 120 грн., у

2005 р. - 250 грн., у 2006 р. - 250 грн.

Ст. 17-1 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"

передбачає, що
щорічну грошову виплату разової грошової допомоги до 5-го травня, в

розмірах,
передбачених ст.ст. 12-16
цього Закону, здійснюють органи праці та соціального

захисту населення.

Одночасно Законом України від 25 грудня 1998 року "Про
внесення змін до Закону України

"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" визначено, що порядок

виплати разової грошової допомоги ветеранам війни
визначається Кабінетом Міністрів

України, який має щорічно у проекті Державного бюджету
України передбачати цільові

кошти, необхідні для виплати разової грошової допомоги
ветеранам війни.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 БК України при
здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів
застосовуються лише в тій частині, в якій вони не суперечать положенням
Конституції України, БК України і закону про державний бюджет. Виплата грошової
допомоги для ветеранів війни потребує фінансування за рахунок коштів Державного
бюджету України, його обсяги визначаються Законом України "Про державний
бюджет України".

18 лютого 2004 року Кабінетом
Міністрів України за №
177 прийнято Постанову "Про забезпечення щорічної виплати разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу",
у якій, зокрема, зазначено, що з метою реалізації положень ст. 17-1 вказаного Закону
Міністерство фінансів України і Державне казначейство України забезпечують
щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної
політики для виплати цієї разової грошової допомоги у розмірах, установлених
законом про державний
бюджет на відповідний. рік, і для подальшого перерахування місцевим органам
праці та соціального захисту населення. Органи соціального захисту за вимогами
ст. 21 Бюджетного
кодексу України не мають власних коштів,
а є лише розпорядниками бюджетних коштів. Кошти
бюджету, які отримують фізичні
особи, надаються їм тільки через розпорядника бюджетних коштів. Відповідно
ст.ст. 87, 89 Бюджетного
кодексу України до видатків, які здійснюються з Державного бюджету України
належать державні програми соціальної допомоги, зокрема щорічна разова грошова
допомога ветеранам війни (
ст. 87 БК
України). Статтями 99,100
КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлений річний строк, який
обчислюється з

3

дня,
коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх
прав. Порушення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Відповідно до п. 18 ст. 77 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2006
рік" зупинено на 2006
рік дію ч. 5 ст. 12 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в
частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги учасникам
бойових дій.

Ст. 30
Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік"
встановлено, що у 2006 році
виплата щорічної грошової допомоги відповідно до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових
дій здійснюється у розмірі 250
гривень.

У зв'язку з тим, що Законом України "Про державний
бюджет України на 2006 рік"
зупинено дію ч. 5 ст. 12 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в
частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги учасникам
бойових дій, і одночасно визначено розмір такої виплати на 2006 рік, суд
відмовляє в задоволенні позову, оскільки позивачеві було виплачено 250 гривень, що і
передбачено законом, який діяв на час призначення та виплати вищезазначеної
разової грошової допомоги.

Посилання
позивача на порушення ст. 22
Конституції України є помилковим, оскільки дана норма Конституції
стосується прав, свобод та обов'язків людини і громадянина (розділ 2-й Конституції), до
яких, зокрема відноситься і право на соціальний захист. Право на соціальний
захист включає право на забезпечення громадян у разі втрати працездатності,
безробіття у старості, тобто це пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом існування (ст.46 Конституції України). Щорічна
разова грошова допомога, щодо якої виник спір не є основним джерелом існування
і не належить до Конституційних прав людини та громадянина в сенсі положень
розділу 2-го Конституції
України.

В частині позову про стягнення з відповідача на користь
позивача моральної шкоди у розмірі 2000
грн. слід відмовити, бо позивачем не доведена провина відповідача в
затриманні виплат одноразової щорічної допомоги. Крім того відповідач проводив
виплату належних позивачеві коштів з виплат одноразової щорічної допомоги
учаснику бойових дій в межах сум, які надходили на ці виплати з державного
бюджету.

Позовні вимоги підтверджуються копією посвідчення
учасника бойових дій, копією паспорта, витягами із законодавчих актів та іншими
доказами.

На підставі вищевикладеного і керуючись п.5 ст. 12, ст. 17-1 Закон України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту",
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст.ст. 21, 87, 89 БК України,
Законом України "Про державний бюджет України на 2006 рік",
ст.ст. 10, 11, 71,
99,100,158-164,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративної
позовної заяви ОСОБА_1
до Управління праці, соціального захисту та житлових субсидій Мелітопольської
міської Ради Запорізької області про стягнення недоплаченої одноразової
щорічної допомоги учаснику бойових дій та моральної шкоди - відмовити.

Постанова
може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької
області шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня її проголошення та апеляційної скарги протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Л.В.
Колодша