Справа № 2-а-56/2007рік.
Суддя: Ковригін О.С.
Дата ухвалення: 2007-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2- а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2007 року Чугуївський міський суд Харківської
області у складі: головуючого судді
-Ковригіна О.С., при секретарі Фатєєвої С.М. розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чугуєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Харківського обласного військового комісаріату, Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про
визнання права на пенсію за вислуги років та її призначення

встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом до Харківського обласного військового комісаріату,
Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про
визнання права на пенсію за вислуги років та її призначення посилаючись на те,
що він 14 червня 1960 року народження, з 05.08.1977р. по 13.05.1993р. проходив
військову службу у Збройних Силах. Звільнений з військової служби „за власним
бажанням" у військовому званні „капітан". На момент звільнення з
військової служби мав вислуги військової служби 15 років, 9 місяців, 8 днів. На
момент звільнення з військової служби він не мав право на військову пенсію.

За змінами п. „б" ст. 12 Закону
України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", в редакції
цього пункту згідно Закону України від 4 липня 2002р. № 51-IV,
які вступили в дію з 6.08.2002р. та діяла до 29 квітня 2006р., він має
право на пенсію за вислугу років по лінії Міністерства оборони України.

З огляду на це, він 2 лютого
2006р., звернувся до Харківського облвійськкомату з письмовою заявою з
проханням призначити йому військову пенсію. Однак, йому в письмовій формі було
відмовлено у призначенні пенсії. Не погодившись діями Харківського
облвійськкомату про відмову у призначенні йому пенсії, він звернувся до суду і
просить визнати дії Харківського обласного військового комісаріату у відмові
йому в призначенні пенсії по лінії Міністерства оборони України відповідно до п. „б" ст. 12 Закону
України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", із змінами
цього пункту згідно Закону від 4 липня 2002р. № 51- IV, який
вступив в дію з 06.08.02р., протиправної та визнати за ним право на пенсійне забезпечення.
Позивач також просить, зобов'язати Харківський облвійськкомат, Головне Управління Пенсійного фонду України в
Харківській області призначити йому, з 15 червня 2005р. військову пенсію
відповідно до п.
„б" ст. 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх • справ та деяких інших осіб" із змінами цього
пункту згідно Закону України від 4 липня 2002р. №51-IV.

Позивач в судове
засідання не з'явився, про дату, час, місце судового засідання був повідомлений
належним чином, але видав довіреність про захист його прав у суді через свого
представника.

У судовому
засіданні представник позивача за довіреністю позовні вимоги позивача підтримав
повністю та просив їх задовольнити.

Представник
суб'єкту владних повноважень. Харківського обласного військового комісаріату -
відповідача проти позову заперечував і вказав, що для призначення військової
пенсії за п. „б" ст. 12
Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького
і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", в
редакції цього пункту згідно Закону України від 4 липня 2002р. № 51- IV,
необхідні певні умови. Головною умовою є те, що особа повинна була при
звільненні мати загальний трудовий стаж не менше 25 календарних років і більше,
з яких не менше 12,5 календарних років становить військова служба. Відповідно
до преамбули цього Закону, цей Закон визначає умови, норми і

2

порядок пенсійного забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил України, а

згідно п. „б" ч.1 ст. 50 Закону пенсії, відповідно
до цього Закону, призначаються особам офіцерського складу, з дня звільнення зі
служби, але не раніше того дня, до якого їм надавалося грошове забезпечення. З
цього витикає, що встановленні норми призначення пенсій поширюються саме на
осіб, які мають статус військовослужбовця, тобто обов'язковою умовою є
звільнення перед призначенням пенсій з військової служби і досягнення 45 років.

На думку
представника відповідача, слова в п. „б" ст. 1.2 Закону - „звільнені зі
служби незалежно від підстав та часу
звільнення" стосується тих осіб, які звільненні з 6 серпня 2002 p., тобто після набуття чинності нових
змін до п. „б" ст. 12 Закону. Оскільки позивач на момент звільнення
з військової служби не мав 25 років загального трудового стажу та звільнений до
нових змін в пенсійний закон військовослужбовців, то він не має право на
військову пенсію.

Крім цього,
представник відповідача, зазначив, що відповідно до п. „б" ст. 12 Закону
України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", в редакції
згідно підпункту 8 пункту 1 Закону України „Про внесення змін до деяких законів
України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців" від 4 квітня 2006р. № 3591 - IY, набув
чинності з дня опублікування, тобто з 29 квітня 2006р. ( газета „Урядовий
кур'єр" № 82 від 29.04.2006р.) пенсія за вислугу років призначається
особам офіцерського складу в разі досягнення ними на день звільнення зі служби
45-річного віку, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких
не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба. Отже,
за новими змінами головними умовами є те, ідо особа повинна була при звільненні
зі служби мати загальний страховий стаж не менше 25 календарних років і більше,
з яких не менше 12,5 календарних років становить військова служба та на день
звільнення зі служби досягла 45-річного віку.

Оскільки позивач
звернувся до суду після набуття нових змін до Закону, то представник
відповідача вважає, що до спірних правовідносин треба застосовувати пп. 8 п. 1
Закону України „Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного
забезпечення та соціального захисту військовослужбовців" від 4 квітня
2006р. № 3591 - IY, який набув чинності з 29 квітня 2006р.

Крім того, на думку представника
відповідача несвоєчасність звернення до суду повинна
бути обумовлена поважними причинами, оскільки само по собі існування правової норми
не породжувало обов'язку у відповідача призначити позивачу військової пенсії.

Представник
Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, Фунікова Г.М., проти позову заперечувала,
посилаючись на те, що згідно Закону України „Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб", в редакції цього пункту згідно Закону України
від 4 липня 2002р. № 51- IV, необхідні певні умови. Головною
умовою є те, що особа повинна була при звільненні мати загальний
трудовий стаж не менше 25 календарних років і більше, з яких не менше 12,5
календарних років становить військова служба.

Вислухавши
пояснення представника позивача та пояснення та заперечення представників
відповідачів, вивчивши матеріали справи та відповідні їм правовідносини, суд
вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

В судовому
засіданні встановлено та не заперечуються сторонами те, що позивач 14.06.1960
року народження, з 05 серпня 1977 року по 13 травня 1993 року проходив
військову службу у Збройних Силах України. Звільнений з військової служби у
запас „за власним бажанням" у військовому званні „капітан". На момент
звільнення з служби, позивач мав вислуги військової служби 15 років, 9 місяців,
8 днів, що підтверджується особовою справою позивача, яку для дослідження у
судовому засіданні надав представник Харківського облвійськкомату.

Крім цього,
трудовий стаж позивача складає понад 10 років, що підтверджується його трудовою
книжкою.

Отже, позивач
має загальний трудовий стаж з врахуванням вислуги військової служби понад 27
років.

Оцінюючи
правомірність відмови в призначенні позивачу пенсії за вислугу років з
урахуванням його загального трудового (страхового) стажу, суд приходить до висновку
про невідповідність цієї дії відповідача вимогам чинного законодавства, яке
діяло на момент звернення позивача до відповідача.

Згідно ст.ст.5,
9 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу. Провадження в

3

адміністративних справах
здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Суд при вирішенні справи
керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади,
їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законом України.

Як вбачається із Закону України
" Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб"(назва із змінами,
внесеними згідно із Законом України від 4.04.2006 р. № 3591- IV,
деякі його положення (статті) неодноразово змінювалися, а тому передбачали
різне вирішення одних й тих же правовідносин.

Станом на 02
лютого 2006 рік, коли позивач згідно з вимогами ст.48 вищезазначеного Закону
України звернувся до компетентного органу Міністерства оборони в особі
Харківського облвійськкомату з заявою про призначення йому пенсії за вислугу
років згідно з п."б" ст.12 Закону, ця норма була чинною в редакції
Закону України від 04.07.2002р. №51- IV. При цьому вона
передбачала, що право на пенсію за вислугою років мають «особи офіцерського
складу, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли
45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових звань, а також звільнені зі
служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням
свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є
інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25
календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців
становигь військова служба».

Як вбачається з
роз'яснень вище приведеної норми Закону, викладених у п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 квітня 2005 р. № 4 „Про окремі питання
застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення
військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб" від 15.04.2005 р. № 4, на підставі п."б" ст.12 Закону
України № 2262 - XII ( в редакції Закону від 04.07.2002 р. №51- IV.,
який набув чинності з дня опублікування,
тобто з 6.08.2002р.) право на призначення пенсії за вислугу років мають і військовослужбовці,
раніше звільнені зі служби. На підставі цього Закону починаючи з 6 серпня 2002
р. незалежно від підстав та часу звільнення їм може бути призначена така пенсія
за умови, що цим особам виповнилося 45 років (а інвалідам війни-незалежно від
віку) і що вони мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з
яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба.

Таким чином, на
час звернення з заявою про призначення спірної по цій справі пенсії позивач повністю
відповідав вимогам вищенаведеного Закону України - відноситься до осіб
офіцерського складу, звільнений зі військової служби „ за власним
бажанням", тобто не у зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з
використанням свого посадового становища,
або вчиненням корупційного діяння, не позбавлений військового звання
„капітан", досяг 45-річного віку, мав понад 25 років загального
трудового стажу, з яких більше 12 календарних років і 6 місяців становила
військова служба, а тому відмова в призначенні йому військової пенсії за
вислуги років і обгрунтування такої відмови є протиправним.

Посилання
представника відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти заявлених вимог
позивача на те, що на теперішній час набрав чинності п "б" ст.12
Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової
служби, та деяких інших осіб" в редакції Закону України від 04.04.2006р. №
3591- IV, судом не приймаються до уваги, тому що згідно
вищенаведених норм Кодексу адміністративного судочинства України суд при
вирішенні справи повинен керуватися Законами України, чинними на час виникнення
спірних правовідносин, а останні на думку суду, виникли в час звернення
позивача з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років - 02лютого
2006р., тобто в час, коли чинним був п. "б" ст.12 в редакції Закону
України від 4.07.2002р. № 51 - IV.

Крім того, п.3
Прикінцевих положень Закону України від 4.04.2006 р. № 3591- IV,
прямо передбачена необхідність збереження пенсійного забезпечення за
особами, пенсії яким призначені до набрання чинності цим Законом на умовах,
передбачених пунктом "б" ст.12 Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб" (в редакції Закону України від 4
липня 2002р. № 51- IV).

Розглядаючи
вимогу ОСОБА_1 про призначення йому пенсії з 15 червня 2005 року, тобто з
моменту досягнення ним 45 річчя (за минулий період), а не з дня звернення за
призначенням пенсії, суд вважає, що позов в цій частині не підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

4

Так, ч.4 ст.50 Закону України
"Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких
інших осіб" дійсно передбачено, що пенсія за минулий час при несвоєчасному
зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12
місяців перед зверненням за пенсією.

Разом з тим, на
думку суду, несвоєчасність звернення за призначенням пенсії за вислугу років
повинна обумовлюватися поважними причинами для особи, яка має право на таку
пенсію. Позивачем же не були надані суду які-небудь докази поважності таких
причин, а тому пенсія повинна бути йому призначена на загальних підставах - з
часу його письмового звернення за її призначенням, тобто з 02 лютого 2006 року.

Згідно до ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк. Отже,
позивачем не пропущений строк звернення до суду.

Таким чином,
оскільки позивач мав право на пенсійне забезпечення по лінії Міністерства
оборони України відповідно до п. „б" ст. 12 Закону України „Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб", в редакції Закону України від 4 липня
2002 р. № 51- IV, то слід зобов'язати Харківський облвійськкомат, Головне
Управління Пенсійного фонду України у Харківській області призначити, з 02
лютого 2006 року ОСОБА_1 військову пенсію відповідно до п. „б" ст. 12
Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб" в редакції Закону України від 4 липня 2002р. № 51 - IV.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 12, 48, 49, 50, 52 Закону України "Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ і деяких інших осіб ("Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в
редакції назви Закону відповідно до Закону України від 4.04.2006 р. № 3591- IV),
ст. ст. 2, 7-9, 153, 158-163, 167, 170 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 до Харківського обласного військового комісаріату, Головного
Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про
визнання права на пенсію за вислуги років та її призначення задовольнити
частково.

Визнати відмову
Харківського обласного військового комісаріату в не призначенні ОСОБА_1 пенсії
за вислугу років по лінії Міністерства оборони України відповідно до п.
„б" ст. 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб" в редакції цього пункту згідно Закону від 4 липня 2002р. № 51- IV
неправомірною.

Визнати за
Зеленцовим Віталієм Євгеновичем право на пенсійне забезпечення відповідно до
Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб"

Зобов'язати
Харківський обласний військовий комісаріат, Головне Управління Пенсійного фонду
України в Харківській області призначити з 02 лютого 2006 року ОСОБА_1 пенсію
відповідно до п. „б" ст. 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб" в редакції цього пункту згідно Закону від 4
липня 2002р. № 51- IV („Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової
служби, та деяких інших осіб" в редакції назви Закону відповідно до Закону
України від 4.04.2006р. № 3591- IV) та виконати дії
пов'язані з підрахунком вислуги років для призначення цієї пенсії.

Постанова може
бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги
або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.