Справа № К-22962/06
Суддя: Харченко В.В.
Дата ухвалення: 2007-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2007 р.
м.Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Харченка В.В. суддів - Васильченко Н.В., Гончар Л.Я., Кравченко О.О., Матолича С.В. при
секретарі Мельник І.В. участю
представників сторін Управління Пенсійного фонду
України в Куликівському районі Чернігівської області Крупиної О.А., Головного управління
Пенсійного фонду України в Чернігівській області - Самійленко А.А., Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Чернігівській області та Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Чернігові Макієнко С.О., розглянувши в
судовому засіданні касаційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в
Чернігівській області та Управління Пенсійного фонду України в Куликівському
районі Чернігівської області на постанову Господарського суду Чернігівської
області від 1 березня 2006 року та ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 15 травня 2006 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в
Куликівському районі Чернігівської області
до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Чернігівській області та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в місті Чернігові про спонукання до вчинення дій, -

в с
т а н
о в и
л а:

Постановою Господарського суду Чернігівської області від 01.03.2006 р., яка
залишена без змін ухвалою Київського апеляційного господарського суду від
15.05.2006 р., відмовлено повністю в
позові Управлінню Пенсійного Фонду України у Куликівському районі Чернігівської
області про зобов'язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Чернігівській області включити в довідку про відшкодування витрат на
виплату пенсій в зв'язку з трудовим каліцтвом та професійним захворюванням за
період з 01.04.2001 р. по 01.03.2003 р. суму 5963,36 грн.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на тому, що п.п.
«г» та «д» пункту 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності та ч. 2 статті 7 Закону
України «Про страхові тарифи на страхування від нещасного випадку», на які
посилається позивач у позовній заяві, містять загальну норму про відшкодування
Пенсійному Фонду України соціального страхування від нещасних випадків
понесених витрат, проте не передбачають, що це має відбуватися шляхом
підписання актів щомісячних звірок на
районному рівні з наступною. Передачею для узагальнення та узгодження довідки
про відшкодування відповідних витрат
управлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків обласного
рівня. Розрахунки між Фондом соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України і Пенсійним Фондом України на
централізованому рівні мають здійснюватись починаючи з дня набрання чинності
Постанови правління Пенсійного Фонду України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України від 04.03.2003 р. № 5-4/4. Щодо відшкодування зазначених витрат з
квітня 2001 р. до набрання чинності спільної
Постанови від 04.03.2003 р., то Пенсійний Фонд України та Фонд
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України повинні були додатково розробити механізм узгодження
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із
втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання. Такий порядок не розроблений, тому суди прийшли до думки
про безпідставність позовних вимог.

Не
погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями Головне управління Пенсійного
фонду України в Чернігівській області та Управління Пенсійного фонду України в
Куликівському районі Чернігівської області звернулися з касаційними скаргами, у
яких просять постанову Господарського суду Чернігівської області від 1 березня
2006 року та ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 15 травня
2006 року скасувати, прийняти постанову про задоволення
позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи на предмет повноти та всебічності їх дослідження та
обґрунтованості застосування норм матеріального права, вивчивши доводи
касаційної скарги, судова колегія вважає, що вона підлягає задоволенню із
наступних підстав.

У даній справі суди дійшли висновку
про безпідставність вимог Управління ПФУ про зобов'язання Відділення ФССНВ
прийняти до заліку (підписати акт) для відшкодування витрат на виплату пенсії за період з 01.04.2001 р. по 28.02.2003 р., які
виплачені по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання гр..гр. ОСОБА_1, ОСОБА_2. та ОСОБА_3. в сумі 5963,36
грн.

Проаналізувавши обставини справи та
норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів
дійшла до наступного висновку.

Статтею 1 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення
громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин,
а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або
уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, в Україні залежно
від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального
страхування:

пенсійне страхування;

страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності
та витратами, зумовленими народженням та похованням;

медичне страхування;

страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності;

страхування на випадок безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій
цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування,
регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому
порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (стаття 12
Основ).

За пенсійним страхуванням згідно зі статтею 25 Основ
надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення:

пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства);

пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених пунктом 4 цієї статті;

медичні профілактично-реабілітаційні заходи;

допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за страхуванням від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі
види соціальних послуг та матеріального забезпечення:

профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним захворюванням;

відновлення здоров'я та працездатності потерпілого;

допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом
чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових
обов'язків;

пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання;

пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

допомога на поховання осіб, які померли внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

У частині 4 статті 26 Основ встановлено, що якщо після
призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних
послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний
страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну
допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ, є Фонд
соціального страхування від нещасних випадків.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві положення) Закону України “Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”, який набрав чинності з 1 квітня 2001 року, встановлено, що
Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх
сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати
та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду
України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені
потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових
внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших
видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Частиною 2 статті 24 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи
надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори
щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право
звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування
щодо відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на таку категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій яким виник спір.

За змістом частини 2 статті 2 зазначеного Закону особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам
внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних
з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по
страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не
залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом “а” статті 27 Закону України “Про
пенсійне забезпечення” встановлено, що громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від
стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI (Прикінцеві положення)
Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним
чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI встановлено, що уся
заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання
чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних
випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду,
заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду
страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено
здоров`я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та
регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України
"Про охорону праці", які ліквідуються.

Доводи Відділення ФССНВ про поширення на спірні відносини положень Угоди
про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданої працівникам
каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані
з виконанням ними трудових обов'язків, підписаної 9 вересня 1994 року між
частиною держав колишнього СРСР, не є обґрунтованими.

Статтею 2 цієї Угоди передбачено, що відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у тому
числі при настанні втрати працездатності в результаті нещасного випадку на
виробництві, пов'язаного з виконанням працівниками трудових обов'язків, після
переїзду потерпілого на територію іншої Сторони), смерті здійснюється
роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалось на працівника в момент
одержання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті.

Роботодавець, відповідальний за завдання шкоди, здійснює її відшкодування
відповідно до свого національного законодавства.

Зі змісту процитованої норми випливає, що вона регулює інші відносини, а не
ті, які є предметом спору у нашій справі та пов'язані з відшкодуванням витрат
ПФУ, понесених у зв'язку з виплатою пенсій особам, які стали інвалідами
внаслідок нещасного випадку на виробництві на території інших республік СРСР до
проголошення Україною незалежності.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня
1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів
їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони
проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися
лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного
випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати
такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

При цьому колегія суддів враховує, що постановою Вищого
господарського суду України від 8 лютого 2005 року були скасовані
господарського суду Чернігівської області від 17 червня 2004 року та постанова
Київського апеляційного господарського суду від 28 вересня 2004 року, якими
задоволені позовні вимоги Управління
Пенсійного фонду України в Куликівському районі Чернігівської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Чернігові
про стягнення сум, що є предметом спору по даній справі.

Враховуючи, що суди повно і правильно встановили фактичні обставини справи,
але невірно застосували норми матеріального права, що призвело до ухвалення
незаконного судового рішення, колегія суддів
дійшла висновку про наявність
підстав для задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 229,232
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

п о с
т а н
о в и
л а:

Касаційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в
Чернігівській області та Управління Пенсійного фонду України в Куликівському
районі Чернігівської області задовольнити.

Постанову Господарського суду Чернігівської
області від 1 березня 2006 року та ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 15 травня 2006 року скасувати.

Позов Управління
Пенсійного фонду України в Куликівському районі Чернігівської області до Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Чернігівській області та Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в місті Чернігові задовольнити .

Зобов'язати Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Чернігівській області включити в довідку про
відшкодування витрат на виплату пенсій в зв'язку з трудовим каліцтвом та
професійним захворюванням за період з 01.04.01р. по 01.03.2003р. суму
5963,36грн.

Постанова набирає законної
сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Харченко

Судді Н.В. Васильченко

Л.Я.
Гончар

О.О. Кравченко

С.В. Матолич