Справа № К-5484/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2007 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_1- преставника
ОСОБА_2 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29
листопада 2004 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 17
березня 2005 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного
фонду України в м. Добропілля Донецької області та Державного підприємства
„Добропіллявугілля” про перерахунок розміру пенсії, -

встановила:

В липні 2004 року ОСОБА_2. звернувся до суду із
зазначеним позовом, в якому просив зобов'язати ДП "Добропіллявугілля"
здійснити перерахунок заробітної плати, отриманої ним за роботу в зоні
відчуження під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС за весь практично
відпрацьований час, стягнувши з ДП
"Добропіллявугілля" заборгованість по несвоєчасно виплаченій
заробітній платі за вказаний період у сумі 13 385,57 грн.

Також просив зобов'язати Управління Пенсійного фонду
України в м. Добропілля здійснити перерахунок пенсії, призначеної йому, як
учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, стягнувши з останнього недоплату
з виплаченої державної пенсії по інвалідності у сумі 64 567,57 грн., недоплату
з додаткової пенсії у сумі 54,85 грн. та недоплату з пенсії інваліда війни у
сумі 242,46 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 29
листопада 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 17 березня 2005 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було
відмовлено.

Не погоджуючись із постановленими по справі судовими
рішеннями, представник позивача - ОСОБА_1. звернувся до Верховного Суду України
з касаційною скаргою в порядку передбаченому ЦПК України 1963 року, в якій,
посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив
вказані судові рішення змінити, не передаючи справу на новий розгляд.

Листом Верховного Суду України від 17.10.2005 р. на
підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України касаційну скаргу зі справою було передано до Вищого
адміністративного суду України для вирішення в порядку касаційного провадження.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 211 КАС України, підставами касаційного
оскарження судового рішення є порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст. 2201 КАС України, суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування судового рішення.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що
ОСОБА_2., працюючи на шахті "Новодонецька" з 1982 року на посаді
гірничоробочого очисного забою 5 розряду, через Добропільський ОМВК був
направлений до військової частини для ліквідації аварії на ЧАЕС, де знаходився
на зборах з 21 серпня 1986 року по 01 жовтня 1986 року. Під час ліквідації
аварії ним було отримано опромінення, внаслідок чого 25.07.1990 р. його визнано
інвалідом ІІ групи із втратою працездатності до 70% та призначено пенсію по
інвалідності.

Виходячи із моменту призначення пенсії позивачу, суд
першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог,
заявлених до Управління Пенсійного фонду України в м. Добропілля, оскільки
останнє не є правонаступником Управління соціального захисту населення, яким
здійснювались нарахування, індексація та виплата пенсії ОСОБА_2.

Система органів Пенсійного фонду України була створена
постановою Кабінету Міністрів України від 28 січня 1992 р. N 39 "Про
створення Пенсійного фонду України" пунктом 1 якої визначено, що для
державного управління фінансами пенсійного забезпечення в Україні створюється
на базі Українського республіканського відділення Пенсійного фонду СРСР
Пенсійний фонд України з управліннями в Кримській АРСР, областях і м. Києві.

Доводи касаційної скарги про порушення судами ст. 268 ЦК
України щодо помилкового застосування до спірних правовідносин строків позовної
давності ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин справи,
оскільки позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю в даному випадку не заявлялось, проте
перекручуючи встановлені судами факти, представник позивача помилково пов'язує
неправильне визначення розміру пенсії із заподіянням шкоди здоров'ю позивача.

Так само до даного спору не може бути застосовано
положення ч.2 ст. 233 КЗпП, оскільки спірні виплати були отримані позивачем у
статусі військовозобов'язаного щодо якого трудове законодавство не
застосовується згідно постанови Ради Міністрів УРСР і РСПС від 10.06.1986 р.
№207-7.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суди
першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення, що відповідають вимогам
закону. Висновки судів достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в касаційній
скарзі доводи зазначені висновки судів не спростовують, зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду.

Відповідно до ст. 86 КАС
України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

При вирішенні справи
судами правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм
процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а
рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада
2004 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 17 березня 2005
року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: