Справа № 22а-501/07
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2007-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-501/2007
Головуючий суддя у 1-ій
Категорія статобліку - 36
інстанції - Мельник В.В..
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
червня 2007 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого -
Поплавського В.Ю.(доповідач)

суддів -
Уханенко С.А., Сафронової С.В.,

при секретарі -
Портненко Т.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на
постанову Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 30 березня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до управління
Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про
стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з УМВС
України в Кіровоградській області
компенсації за придбання форменого одягу на суму 900,32 гривень та середнього заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 8040 грн. Посилався на те, що з 17 січня 1987 року по 18 січня 2005 року
проходив службу в органах внутрішніх справ. Після звільнення, відповідач не виплатив грошову компенсацію за речове
майно - 900,32 гривень. Тому, просить стягнути цю заборгованість та середній
заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст..117
КЗпП України.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та
надав доповнення до позовної заяви, де
просив також стягнути з відповідача виплати щорічної матеріальної
допомоги на суму 6700 гривень.

Постановою Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 30 березня 2007 року у задоволені позову
відмовлену у зв'язку із пропуском строку на звернення до суду.

Не погодившись з постановою суду, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати постанову та прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги. Вважає, що згідно ч.2 ст.233 КЗпП України має право на вимоги
щодо стягнення заборгованості по виплаті грошового утримання без обмежень
строків позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість
постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог,
дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач з 17 січня 1987
року по 18 січня 2005 року проходив службу в органах внутрішніх справ. При
звільнені з ним не було проведено розрахунок за речове майно.

Відмовляючи в задоволені позову, районний суд
виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, питання про його
поновлення не ставить, поважність причин пропуску не наводить, бо вважає, що на
нього розповсюджуються норми Кодексу законів про працю.

Згідно із Законом України від 17.02.2000 р. N 1459-III дію
частини другої статті 9 ЗУ «Про соцiальний i правовий захист вiйськовослужбовцiв та членiв їх сiмей» вiд 20 грудня 1991 року № 2011-XII, було призупинено в частині одержання військовослужбовцями продовольчих
пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового
майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби
безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної
служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх
військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг,
який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців.

В своїх вимогах позивач не зазначає за який час він не
отримав речове майно зазначене в довідці на а.с.6 та з якого часу він вважає,
що було порушено його право на грошову компенсацію за це речове майно.

Відповідно до с. 248-5 ЦПК України (в ред..1963 р. та яка
діяла на час його звільнення ) скаргу може бути подано в суд:

- у двомісячний строк, обчислюваний з дня, коли
громадянин дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав чи
свобод;

- у місячний строк з дня одержання громадянином письмової
відповіді про відмову у задоволенні скарги органом, службовою особою вищого
рівня по відношенню до того органу, службової особи, що постановили рішення чи
здійснили дії або допустили бездіяльність, або з дня закінчення місячного
строку після подання скарги, якщо громадянином не було одержано на неї
письмової відповіді.

Пропущений строк для подання скарги може бути поновлено
судом, якщо буде встановлено, що його пропущено з поважних причин.

Згідно ч.2 ст.
99 КАС України для звернення до
адміністративного суду за
захистом прав,свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була
дізнатися про порушення
своїх прав, свобод
чи інтересів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що
висновок районного суду про відмову в задоволені вимог на підставі пропуску
строку є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги зводяться до особистого
тлумачення та розуміння законів які повинні бути застосовані до виниклих
спірних правовідносин, тому не можуть бути підставами для скасування рішення суду,
оскільки до цих правовідносин норми Кзпп України не застосовуються.

Керуючись ст.ст. 198, 200 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 березня
2007 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту її проголошення.

Судді: