Справа № 4-3007/05
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого

Цуркана М.І.

Суддів:

Амєліна С.Є.

Гуріна М.І.

Ліпського Д.В.

Юрченка В.В.

при секретарі судового засідання
Полинько Д.М.,

за участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
(УПФ) України в Калинівському районі Вінницької області про призначення пенсії, яка переглядається за
касаційною скаргою УПФ України в Калинівському районі на рішення Калинівського
районного суду Вінницької області від 15 січня 2004 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 30 березня 2004 року

у с т а н о в и л а :

У грудні 2003 року ОСОБА_1 оскаржив
в суді рішення УПФ України в Калинівському районі Вінницької
області від 08.04.2003 року про відмову
у призначенні пенсії на умовах передбачених статтею 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Зазначав, що має більше 25 років стажу роботи працівника охорони здоров»я,
тобто набув право на пенсію за вислугу років незалежно від віку. Однак,
пенсійний орган відмовляється включати
до спеціального стажу роботу на посаді фельдшера здоровпункту Вінницького
виробничого об'єднання «Хімпром».

Посилаючись на Закон України «Про пенсійне забезпечення» та постанову Кабінету Міністрів України № 909
від 04.11.1993 року «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та
соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу
років» просив рішення УПФ визнати неправомірними, з покладенням на пенсійний
орган обов»язку призначити пільгову пенсію.

В процесі розгляду справи доповнив вимоги позовом про визнання права на
пільгову пенсію.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 15 січня 2004
року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30
березня 2004 року позов задоволено.

У касаційній скарзі УПФ, з посиланням на порушення судами норм
матеріального права, просить судові рішення скасувати, та постановите нове.

Вислухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1, перевіривши доводи касаційної
скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Стаття 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» гарантує право громадян
на державне пенсійне забезпечення, а статтею 51 цього Закону передбачено
встановлення окремим категоріям громадян пенсії за вислугу років.

Згідно пункту «е» статті 55 того ж Закону право на пенсію за вислугу
років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при
наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України,
незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909
затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

У розділі 2 «Охорона здоров»я» цього Переліку у графі «Найменування закладів
і установ» зазначено: лікарняні заклади,
лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові
профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та
невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони
материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні
заклади, діагностичні центри, а в
позиції «Найменування посад» - лікарі та середній медичний персонал (незалежно
від найменування посад).

Пунктом 2 Примітки до Переліку передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах
і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від
форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Викладене означає, що підставою для призначення пенсії за вислугу років є
робота на посаді лікаря та працівника середнього медичного персоналу, у закладі
віднесеному до закладів охорони здоров»я, при наявності загального стажу від 25 до 30 років, незалежно від віку.

Переліком затвердженим наказом Міністерства охорони здоров»я України
28.10.2002 року №385 від 28 жовтня 2002 року та зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 12.11.2002 року за №892/7180 пункти охорони здоров»я
(здоровпункти) віднесені до закладів охорони здоров»я.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 має
більш ніж 25-річний стаж роботи на посадах середнього медичного
персоналу, у тому числі фельдшером здоровпункту ОСОБА_2 «Хімпром» у період з
25.04.1990 року по 01.03.1992 року, коли працівники пункту входили до штату
міської клінічної лікарні №2, та з 02.03.1992 року по 06.12.2000 року, коли працівники того ж
здоровпункту перебували у штаті виробничого об»єднання.

Також встановлено, що відмова УПФ призначити позивачу пенсію ґрунтується на роз»ясненнях викладених у
листі Міністерства соціального захисту населення від 28.06.1994 року
№01-3/586-02-2/, за змістом якого медичні працівники здоровпунктів створених на
підприємстві і які утримуються за
рахунок коштів цих підприємств права на
пенсію за вислугу років не мають.

Оскільки постанова Уряду України має пріоритет над інструктивним листом будь якого міністерства, то суди
дійшли правильного висновку про безпідставність відмови у зарахуванні до
спеціального стажу позивача періоду роботи на посаді медичного працівника у
медичному закладі, який утримувався за рахунок підприємства.

Доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують, а посилання на
пункт 2 пояснень до Переліку закладів охорони здоров»я затверджених наказом Міністерства охорони
здоров»я України 28.10.2002 року №385 помилкове.

У поясненнях зазначено, що пункт охорони здоров»я (здоровпункт) створюється
на підприємствах, в установах, організаціях і входить до складу поліклініки або
лабораторії, тобто йдеться про структурну організацію закладів охорони
здоров»я.

В той же час пенсійне забезпечення
за вислугу років не пов»язане з відомчою належністю закладів охорони здоров»я,
завершеністю їх структури, а його підстави визначаються специфікою роботи,
виконання якої призводить до втрати професійної працездатності або придатності
до настання віку, що дає право на пенсію за віком (стаття 51 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»).

За правилами ч. 1 ст. 224 КАС України, якщо суди не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень,
то суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись наведеним, ст.ст. 220,
223, 230 КАС України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Калинівському районі
Вінницької області залишити без задоволення, а рішення Калинівського районного
суду Вінницької області від 15 січня 2004

року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 березня 2004
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім як з підстав, у строк та у порядку визначеними ст.ст. 237 - 239
КАС України.

Головуючий
М.І. Цуркан

Судді:
С.Є. Амєлін

М.І. Гурін

Д.В. Ліпський

В.В. Юрченко