Справа № 22а-135/07
Суддя: Буренкова К.О.
Дата ухвалення: 2007-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №22а -135/07 Суддя 1-ї інстанції: Шаманська Н.О.
Категорія 39 Доповідач апеляційного суду: Буренкова К.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючої Буренкової К.О., суддів Довжук Т.С., Козаченка В.І.,

при секретарі судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представників відповідача Кондаурової Т.О. і Ємельянової О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві адміністративну справу
за апеляційною скаргою

представника спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Миколаєві

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2006 p., постановленого за позовом ОСОБА_1 до
спеціалізованої державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві про стягнення заборгованості по заробітній платі і компенсації
вартості невикористаного обмундирування,

встановила:

В травні 2006 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державної
податкової інспекції у м. Миколаєві про стягнення заборгованості по заробітній платі і компенсації вартості невикористаного
обмундирування.

Позивачка зазначала, що з березня 1996 р. по 12 липня 2004 р. працювала в державній податковій інспекції у м. Миколаєві на посаді
державного податкового інспектора. Згідно з відповідною
постановою Уряду їй було встановлено надбавку за особливі умови праці в розмірі 50% від посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця. Однак на протязі
1997 - 2004 років вказана надбавка виплачувалася їй в меншому розмірі, через що
виникла заборгованість по заробітній платі в сумі 3958 грн.

Посилаючись на наведені обставини, позивачка просила стягнути на її користь
з відповідача 3958 грн. заборгованості по заробітній платі.

В доповненій позовній заяві ОСОБА_1 вказувала, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1993 р.
№1022 «Про формений одяг посадових осіб органів
державної податкової служби» відповідач зобов'язаний був безкоштовно забезпечити її форменим одягом на протязі 1996 - 2004
років. Проте дане зобов'язання відповідач
не виконав. З цих підстав вона просила стягнути на її користь з відповідача 4857 грн. компенсації вартості невикористаного службового
обмундирування.

2

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2006 р.
проведена заміна неналежного відповідача державної податкової інспекції у м. Миколаєві на належного відповідача - спеціалізовану
державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2006 р. позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановлено поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з заявою про
захист порушеного права.

Стягнуто на користь позивачки з відповідача 3958 грн. заборгованість по заробітній платі у вигляді надбавки за особливі умови
праці без урахування обов'язкових платежів, а також 51
грн. судового збору на користь держави та 30 грн. інформаційно-технічних
витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати
і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_1 Апелянт посилається на те, що справа
помилково розглянута в порядку цивільного провадження, хоча даний спір підлягав розгляду в порядку КАС. Крім того, представник відповідача вказував на те, що суд
безпідставно поновив позивачці строк звернення до суду з цими вимогами.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення позивачки, її представника, представників відповідача, перевіривши матеріалами справи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах
доводів апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення слід
змінити із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що ОСОБА_1 з
березня 1996 р. по 12 липня 2004 р. працювала на посаді державного податкового інспектора
державної податкової інспекції у м. Миколаєві.

Статтею 33 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-ХП «Про державну службу», яка регулює оплату праці державних службовців,
передбачено, зокрема, що їхня заробітна плата складається з
посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок, у тому
числі їм можуть встановлюватися надбавки за
високі досягнення у праці і виконання особливо
важливої роботи. Умови оплати праці державних службовців, розмірі їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної
допомоги визначаються Кабінетом Міністрів.

Скорочення
бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок, доплат до них та фінансування
інших, передбачених цим Законом гарантій, пільг і компенсацій.

Відповідно підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31
грудня 1996 р. №1592 «Про умови оплати праці
працівників органів державної податкової служби» керівним
працівникам і спеціалістам, особам начальницького складу, які здійснюють контроль за справлянням податків та інших платежів
до бюджетів та примусового їх стягнення, передбачена
виплата надбавки за спеціальне звання або ранг державного службовця.

Факт порушення відповідачем вказаної Постанови Кабінету Міністрів щодо виплати надбавки за особливі умови праці підтверджено
листом Державної податкової адміністрації України,
приписом Територіальної державної інспекції праці у Миколаївській області від 18 січня 2006 р. №8 (а.с. 63, 70-71).

Із довідки відповідача від 03 липня 2007 р. також вбачається, що позивачці
за період з січня 1998 р. по квітень 2004 р. включно
зазначена надбавка за особливі умови праці в окремих періодах не
нараховувалася або нараховувалася в розмірі меншому, ніж 50%
(а.с.24-25).

3

Виходячи з наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про порушення відповідачем трудових прав
позивачки та обгрунтовано стягнув на її користь частину недоотриманої заробітної
плати.

Разом з тим, суд не звернув увагу на доводи представників відповідача та
надану останнім довідку стосовно того, що
порушення трудових прав позивачки мало місце за період з вересня 1998 р. по квітень 2000 р. включно (а.с. 24-25, 81).
Сума недоотриманої позивачкою заробітної плати за цей
період склала 1941 грн. 66 коп.

В зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині слід змінити, зменшивши суму заробітної плати, яка підлягає стягненню з
відповідача на користьОСОБА_1 з 3958 грн. 16 коп. до 1941 грн. 66 коп.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно поновив позивачці строк звернення до суду спростовуються матеріалами справи, які
свідчать про поважність причин пропуску нею такого строку.

Вирішення судом першої інстанції даної справи за правилами цивільного судочинства не зменшило і не порушило можливостей сторін
щодо реалізації їх процесуальних прав, а тому ця обставина не може бути
підставою для скасування оскаржуваного рішення і закриття провадження по справі.

Керуючись ст. ст. 195,200,201,207 КАС України,
колегія судців

постановила:

Апеляційну скаргу представника спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві задовольнити
частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2006 р. в частині стягнення із спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими платниками податків у м.
Миколаєві на користь ОСОБА_1 недоотриманої заробітної плати
змінити, зменшивши суму такого стягнення на користь останньої з
3958 грн. до 1941 ( одної тисячі дев'ятсот сорок одної) грн. 66 коп. без урахування податків та обов'язкових платежів.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на
протязі одного місяця з дня її проголошення.