Справа № 22а-1146/07
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2007-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а -1146/2007 р. Головуючий суддя у 1-ій
Категорія статобліку -
інстанції - Смолка І.О.
УХВАЛА

Іменем України

“25” червня
2007 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Сафронової С.В. (доповідача)

суддів: Поплавського
В.Ю.

Уханенко С.А.

при секретарі

судового засідання: Портненко
Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 23 квітня 2007 року.

по адміністративній справі №
2а-136/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Жовтневої районної адміністрації м. Запоріжжя “про стягнення
недоплаченої щорічної разової допомоги інваліду війни ”

в с т а н о в и л а :

У грудні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої
районної адміністрації м.Запоріжжя та просив стягнути на його користь суму
недоплаченої за період 2004-2006 років одноразової допомоги, що складає 7303,52
грн. В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що він має статус інваліда війни 2 групи, а тому відповідно
до ч.5 ст.12 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 р. йому
повинна виплачуватися разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком, виплата якої проводилися не в повному обсязі.

Постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 23 квітня
2007 року у задоволені позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивачем подана
апеляційна скарга, в якій він просить
скасувати постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя та постановити нове рішенням, яким
задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши
матеріали справи, законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
права та правової оцінки обставин у справі, колегія
суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з
1995 року є інвалідом війни 2 групи і
користується пільгами, встановленими Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993
року N 3551-XII,
згідно ч. 5 ст. 12 якого учасникам бойових дій щорічно до п'ятого травня
виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком.

Відповідно до вимог ч.2
ст.95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих видатків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у 2004,2005 р.р. отримав щорічні
разові доплати у розмірах, визначених
ст. 44 Закону України „Про Державний бюджет України на 2004 рік" та ст.30 Закону України „Про Державний бюджет
України на 2005 рік". Таким чином, відповідачем правильно були проведені
виплати позивачу сум щорічної разової допомоги, які встановлені у відповідності
до Закону України „Про Державний бюджет України" за період 2004-2005 р.р.

Однак, вважаючи порушеним своє право на отримання у повному щорічної
разової допомоги за 2004-2005 р.р., позивач звернувся з позовом до суду лише у
січні 2007 р., не ставлячи при цьому питання про поновлення пропущення строку
для звернення до суду за захистом. Відповідач по справі, наполягав на відмові у
задоволені в цій частині позову ОСОБА_1 саме з підстав пропуску строку
звернення до суду.

Відповідно до ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Виходячи з наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно застосовані
норми процесуального права і відмова у задоволені позову ОСОБА_1 у зв'язку з
пропуском передбаченого ст..99 КАС України річного терміну для звернення до
суду є обґрунтованою та законною.

Відмовляючи у задоволені позову стосовно виплати щорічної разової допомоги
в розмірі 2872,00 грн., суд першої інстанції правильно обґрунтовував свої
висновки тим, що органи соціального захисту діяли відповідно до діючого законодавства і
позивачу по справі за 2006 рік було виплачено щорічну
разову грошову допомогу у розмірі 330,00 грн., а тому протиправності та
незаконності дій відповідача, як суб'єкта владних повноважень не встановлено.

Відповідно до ст.ст.12-16 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII, органи праці та соціального захисту населення при здійсненні виплати щорічної
разової грошової допомоги виступають відповідно до
ст.21 Бюджетного Кодексу України, як розпорядники бюджетних коштів, і порядок
виплати разової грошової допомоги ветеранам війни визначається Кабінетом
Міністрів України, який має щорічно у проекті Державного бюджету України
передбачати цільові кошти необхідні для виплати разової грошової допомоги
ветеранам війни (ч.2 Закону України від
25.12.1998 р. N 367-XIV)

Постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 18.02.2004 р. «Про
забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
визначено, що Міністерство фінансів
України і Державне казначейство України забезпечують щороку до 10 квітня
виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової
грошової допомоги у розмірах, установлених законом про державний бюджет на
відповідний рік, а відповідно до вимог ч.2 ст.95 Конституції України, будь-які
видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих
видатків визначаються виключно Законом про Державний бюджет України, суд при
вирішенні спору правильно визначився застосуванням у спірних відносинах ст.30
Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» N 3235-IV від 20.12.2005 р., якою встановлено, що у
2006 році виплата щорічної разової грошової допомоги відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам
війни 2 групи здійснюється у розмірі 330,00 грн..

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2002 від
20.03.2002 р. та № 7-рп/2004 від 17.03.2004 р. - не можуть бути прийняти до
уваги бо не стосуються даного конкретного випадку, а посилання на рішення
Конституційного Суду України № 20-рп від 01.12.2004 р. щодо невідповідності
Конституції України ст.44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004
рік» не є підставою для задоволення позову, оскільки визнані неконституційними
положення втрачають чинність з дня ухвалення рішення, а саме з 01.12.2004 року
та не стосуються розмірів виплати разової грошової допомоги, які були
встановлені у 2006 році.

Відповідно
до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального
і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції не було допущено порушень матеріального права, і доводи апеляційної
скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205
КАС України, колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 23 квітня
2007 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з часу її
проголошення.

Головуючий
суддя:
С.В. Сафронова

Судді:
В.Ю. Поплавський

С.А.
Уханенко

Копія відповідає оригіналу

Суддя