Справа № 22а-24/2007
Суддя: Бойко О.В.
Дата ухвалення: 2007-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 22а-24/2007 Головуючий у першій інстанції -
Категорія адміністративна Доповідач - Бойко О.В.
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2007 року Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді
Бойко О.В.

суддів - Смаглюк Р.І., Квача М.О.

при секретарі - Пільгуй Н.В.

за участі
представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду в м.
Чернігові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Новгород-Сіверського районного суду
Чернігівської області від 09 листопада 2006 року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Новгород-Сіверської
міської ради про визнання нечинним п.2.17 рішення 15 сесії 24 скликання
Новгород-Сіверської міської ради від 06 липня 2004 року,

встановив: 07.09.2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив визнати нечинним п.2.17
рішення 15 сесії 24 скликання
Новгород-Сіверської міської ради від 06 липня 2004 року. Позовні вимоги мотивував
тим, що оспорюване рішення не відповідає вимогам законодавства, оскільки
відповідач прийняв рішення про передачу земельної ділянки в оренду іншій особі,
не приймаючи рішення про вилучення в нього
спірної земельної ділянки, яка є складовою частиною його будинковолодіння
за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Новгород-Сіверської районного суду Чернігівської області від 09
листопада 2006 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просив скасувати постанову суду, а справу направити на новий розгляд в іншому
складі суду. Апеляційну скаргу позивач мотивує тим, що висновки суду не
відповідають дійсним обставинам справи, судове рішення постановлене з
порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: суд зазначив, що
оспорюване рішення відповідає вимогам закону, але

1

відповідач надав
в оренду земельну ділянку домоволодінню АДРЕСА_2, яке само по собі не може бути
суб'єктом договору оренди; що суд уникнув висновку чи перебувала земельна
ділянка в його користуванні, яка під час здійснення договору купівлі-продажу
10.01.1992 року відповідно до вимог Земельного кодексу України, що діяв на той
час, перейшла в його користування, а тому відповідач перед тим, як комусь її
передати в оренду повинен був вилучити в нього спірну земельну ділянку; що суд
невірно оцінив наявні у справі документи, які свідчать про його користування
земельною ділянкою; що суд не залучив до участі в справі іншого співвласника
будинковолодіння. У судовому засіданні

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного висновку.

Судом 1 інстанції встановлено, що 11.04.1959 року
рішенням виконкому Новгород-Сіверської ради депутатів
НОМЕР_1 земельна ділянка АДРЕСА_1 була виділена артелі ім. Куйбишева під
індивідуальне будівництво.

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.1992 року на праві
власності належить 23/50 житлового будинку АДРЕСА_1, а згідно технічного паспорту на будинковолодіння 11 по вул. Зеленій площа
земельної ділянки складає 841,0 кв.м.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того,
що інших доказів на підтвердження свого права на користування земельною ділянкою
в збільшеному розмірі з 393,3 кв.м до 841,0 кв.м позивач не надав, а тому
міська рада правомірно надала 60 кв.м домоволодінню АДРЕСА_2, оскільки земельна
ділянка належить до земель комунальної власності і прав позивач на неї не має.

Проте, з таким судовим рішенням не може погодитись апеляційний суд.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 32) дійсно за
будинком АДРЕСА_1 відповідно до рішення виконкому Новгород-Сіверської міської ради депутатів трудящих від 11.04.1959 року
НОМЕР_1 закріплена земельна ділянка в розмірі 393,3 кв.м.

Позивач відповідно до договору купівлі-продажу від 10.01.1992 року (а.с. 7-8) став власником 23/50 частин спірного
будинковолодіння. Відповідно до генерального плану (викопіровка від
17.01.1992 року) (а.с. 13), акту від 27.04.2004 року (а.с. 4,5) користувався і
продовжує користуватись земельною ділянкою у розмірі 841,0 кв.м.

Документів (рішення органу місцевого самоврядування, договір оренди, тощо),
які б підтверджували право позивача на користування земельною ділянкою в
збільшеному розмірі, суду не надано.

Відповідач також заперечує правомірність користування спірною земельною
ділянкою позивачем.

В зв'язку з цим не може братись до уваги посилання позивача про
необхідність вилучення у нього земельної ділянки на підставі ст. ст. 141, 149 ЗК України.

2

Але відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті
земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або користувачам,
повернення самовільно зайнятої земельної ділянки провадиться за рішенням суду.

Вирішуючи питання про надання із спірної земельної
ділянки 60 кв.м в оренду під інше будинковолодіння,
міська рада не врахувала дану норму закону, передавши ту земельну ділянку, якою
фактично тривалий час користується інша особа, не з'ясувавши законність підстав
чи відсутність таких відповідно до вимог Земельного кодексу України.

За таких обставин оспорюване рішення міської ради є передчасним, а тому
його не можна визнати законним.

Крім того, в порушення вимог ЗК України, з тексту самого
рішення незрозуміло кому надана спірна земельна ділянка в оренду
та на якій підставі.

Суд 1 інстанції цього не врахував, не застосував необхідну норму
матеріального права, а тому відповідно до ст. 202 КАС України це є підставою
для скасування постанови суду та ухвалення нового рішення.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду 1
інстанції підлягає скасуванню, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Що стосується вимог апеляційної скарги про направлення справи на новий
розгляд в іншому складі суду, то дані вимоги не можуть бути задоволені виходячи з норми ст. 204 КАС України,
яка передбачає вичерпний перелік підстав для направлення справи на новий
розгляд до суду 1 інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, пп.4 ч.1
ст. 202, 205, 207", 212, 254 КАС України, ст.ст. 12, 40, 92, 93,
124, 212 Земельного кодексу України,
апеляційний суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 09
листопада 2006 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково. Визнати незаконним п.2.17
рішення 15 сесії 24 скликання Новгород-Сіверської міської ради від 06 липня
2004 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 1
місяця після набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: