Справа № К-18116/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого

Цуркана М.І.

Суддів:

Амєліна С.Є.

Гуріна М.І.

Кобилянського М.Г.

Юрченка В.В.

при секретарі судового засідання
Міненко І.М.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Шунтової В.Ю.,

представників третьої особи -
Лісного В.Л., Прилипка С.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до
Державної податкової адміністрації (ДПА) України, третя особа Державна
податкова адміністрація (ДПА) України в Харківській області, про поновлення на
посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, що
переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову апеляційного суду
Харківської області від 20 квітня 2006 року

у с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ДПА України, третя
особа ДПА України в Харківській області, про поновлення на посаді начальника
управління роботи з персоналом ДПА в Харківській області та стягнення
середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначав, що на посаді начальника управління роботи з персоналом ДПА в
Харківської області працює з 17 грудня 2003 року.

7 квітня 2005 року
ним подано рапорт голові ДПА України в Харківській області з проханням вирішити питання про перевід у розпорядження
Національного університету внутрішніх справ для подальшого проходження служби.

Того ж дня подано рапорт про надання щорічної
відпустки за роботу у 2005 році з 8 квітня по 25 травня 2005 року, який наказом
голови ДПА в Харківській області задоволений.

Протягом 29 днів - з 11 травня по 9 червня
2005 року - був непрацездатним через хворобу, що потягло
подовження відпустки на 15 днів, тобто
до 25 червня 2005 року.

16 червня 2005 року Головою ДПА України
видано наказ НОМЕР_1 про звільнення із
займаної посади.

Посилаючись на те, що звільнення проведено
без досягнення згоди між роботодавцями про переведення на нову посаду, у відсутність
підстав для припинення трудового договору передбачених ст.ст. 36 - 43-1 КЗпП
України, з порушенням правил ч.4 ст. 40 КЗпП України, якою заборонено
звільнення під час перебування працівника у відпустці та/або під час його
тимчасової непрацездатності - просив задовольнити позов.

Постановою Київського
районного суду м. Харкова від 21 грудня 2005 року позов задоволено.

Дії посадових осіб ДПА України та ДПА України
у Харківській області щодо звільнення ОСОБА_2
з посади начальника управління роботи з персоналом ДПА у Харківській
області визнані неправомірними.

Ухвалено скасувати наказ голови ДПА України НОМЕР_1 від
16.06.2005 року та наказ ДПА України НОМЕР_2 від 12.08.2005 р. в частині
звільнення полковника податкової міліції ОСОБА_2 з посади начальника управління
роботи з персоналом ДПА у Харківській області. Зобов'язано голову ДПА України та голову ДПА у
Харківській області поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді начальника управління
персоналу ДПА у Харківській області з 16 червня 2005 р..

На
користь позивача з ДПА у Харківській області стягнуто13170, 72 грн. середньої
заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на
посаді допущено до негайного виконання.

Додатковим
рішенням від 14 лютого 2006 року постановлено зобов'язати голову
ДПА України поновити ОСОБА_2 на посаді начальника управління персоналу ДПА
України в Харківській області з часу затвердження штатного розпису ДПА України
в Харківський області, тобто з 16 серпня
2005 року.

Новим рішенням апеляційного суду Харківської області від
20 квітня 2006 року ухвалені рішення
скасовані, в задоволенні позову відмовлено.

Посилаючись на порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права, ОСОБА_2, у касаційній скарзі, просить постанову апеляційного суду скасувати, а рішення
суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін та
третьої особи, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Задовольнивши позов, суд першої
інстанції виходив з того, що очолюване позивачем управління не входить до складу податкової
міліції, а тому спірні правовідносини є
трудовими, у першу чергу регулюються Кодексом законів України про працю, норми якого при звільненні ОСОБА_2 порушені. Зокрема,
в порушення вимог сі.З6 КЗпП України
наказ про звільнення не містить посилань на підстави припинення трудового
договору, всупереч ч. 4 ст. 40 цього Кодексу позивача звільнено під час його
перебування у відпустці та в період
тимчасової непрацездатності.

Суд першої інстанції також
зазначив, що наказ не містить посилань і на перелік підстав звільнення наведений у п. 64 та не
узгоджується з іншими нормами Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, на яке посилається відповідач у запереченнях проти позову.

Скасувавши ухвалені рішення та
відмовивши у позові, апеляційний суд правильно
зазначив, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на обставинах справи
та суперечать нормам матеріального права.

Так, судами встановлено, що наказом голови ДПА України №
1495 від 22 грудня 2003 року позивача призначено на посаду начальника
управління роботи з персоналом ДПА у Харківській
області із залишенням в кадрах податкової
міліції.

7 квітня 2005 року ОСОБА_2 подав рапорт голові ДПА в
Харківській області з проханням вирішити
питання про його перевід у розпорядження Національного університету внутрішніх
справ для подальшого проходження служби.

Того ж дня позивачем подано рапорт
про надання щорічної відпустки з 8 квітня
2005 року, який задоволено, а відпустка визначена у період з 08.04.2005 року по
25.05.2005 року.

Даними листка непрацездатності встановлено,
що у період з 11.05.2005 року по 09.07.2005 року позивач хворів.

На підставі рапорту та
подання ДПА у Харківській області Головою ДПА України 16 червня 2005 року видано наказ НОМЕР_1 про
звільнення ОСОБА_2 з посади начальника
управління роботи з персоналом ДПА в Харківській області із залишенням в
розпорядженні ДПА у Харківській області.

Наказом ДПА України від 12.08.2005 року за НОМЕР_2 дата
звільнення змінена на 11.07.2005 року.

Також встановлено, що на час
вирішення справи в суді першої інстанції ОСОБА_2
залишався у розпорядженні ДПА у Харківській області, а до Національного університету внутрішніх справ
переведений не був у зв'язку з тим,
що не здійснені організаційно-штатні зміни у вищих навчальних закладах МВС України.

Отже позивач, очоливши управління
ДПА, яке не входить до складу податкової
міліції, залишався на службі у міліції, що не суперечить постанові КМУ від 30
жовтня 1998 р. № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу
податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги».

Зокрема, у пункті 1 постанови зазначається, що особи
начальницького складу податкової міліції
проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР,
затвердженим постановою Кабінету Міністрів У РСР від 29 липня 1991 р., а
пунктом 3 Голові Державної податкової
адміністрації надано право здійснювати в разі необхідності переведення осіб начальницького складу податкової
міліції на посади державних службовців
інших структурних підрозділів органів державної податкової служби із
залишенням їх в кадрах податкової міліції.

При цьому установлено, що
зазначеним особам виплачуються посадові оклади за займаною посадою у таких
структурних підрозділах. Виплата окладів за спеціальним званням, інших видів матеріального
забезпечення здійснюється у порядку та розмірах, установлених законодавством для працівників податкової міліції.

Це означає, що позивач є особою
начальницького складу органів внутрішніх
справ служба якої врегульована згаданим Положенням від 29 липня 1991 р., з
можливістю прикомандирування до інших міністерств і відомств або підвідомчих їм підприємств, установ і організацій (п.76 Положення).

Оскільки між позивачем та
відповідачем відсутній трудовий договір, як
підстава для виникнення трудових відносин. а умови служби визначені спеціальним законодавством (Законом України «Про
державну податкову службу в Україні»,
згаданими Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29
липня 1991 р., постановою КМУ від ЗО жовтня 1998 р. № 1716 «Про проходження
служби особами начальницького складу
податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги», іншими нормативними
актами), то апеляційний суд правильно зазначив, що виниклі правовідносини не могли регулюватися трудовим
законодавством.

За таких обставин обґрунтованим й
логічним є наступний висновок апеляційного суду щодо відсутності правових
підстав для поновлення ОСОБА_2 на посаді, оскільки таке звільнення відбулось
згідно рапорту позивача, у межах компетенції та повноважень Голови ДПЛ, із залишенням на службі в органах податкової міліції, з урахуванням обов'язку
ОСОБА_2 проходити службу там, де це
викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників
(п.21 Положення від 29 липня 1991 р. ) та правом начальників зараховувати осіб в розпорядження органу
внутрішніх справ (п.п. «в» п.40).

Доводи касаційної скарги є
непереконливими і висновків апеляційного суду не спростовують.

Так, твердження про порушення апеляційним судом вимог ч.2
ст. 8 Конституції України надумане, оскільки встановлена цією нормою найвища юридична сила Основного Закону в рішенні не
заперечується, а залишення ОСОБА_2 на
службі у податковій міліції його конституційних прав на працю не обмежує.

Інші доводи скарги про порушення
апеляційним судом норм матеріального права
касаційний суд до уваги не бере з тих мотивів, що вони

ґрунтуються
на помилковому твердженні про необхідність застосування до відносин публічної служби норм трудового
законодавства.

Доводи скарги про порушення
апеляційним судом процесуального права, зокрема вимог щодо неупередженості, забезпечення принципу диспозитивності, тощо, матеріалами
справи не підтверджуються, а активна роль суду у встановленні дійсних обставин справи
узгоджуються з властивим адміністративній
юстиції принципом офіційності.

За правилами ч.1
сі.224 КАС України, якщо апеляційний
суд не допустив порушень норм матеріального
і процесуального права при ухваленні оскаржуваного
судового рішення, то суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу
без задоволення, а рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 223, 230
КАС України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити
без задоволення, а рішення апеляційного суду
Харківської області від 20 квітня 2006 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та у порядку визначеними ст.ст. 237 - 239 КАС України.

Головуючий М.І.
Цуркан

Судді: С.Є. Амєлін

М.Г. Кобилянський М.І. Гурін

В.В. Юрченко