Справа № 22-а-94
Суддя: Сибільова Л.О.
Дата ухвалення: 2007-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-94 Головуючий у 1 -й інстанції Гура А.О.
Категорія 22 Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем України

06 лютого 2007
року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської
області в складі:

головуючого - Сибільової Л.О.,

суддів - Дубровної В.В.,
Попруги С.В.

з участю секретаря судового засідання - Рой ЯМ.,

та осіб, які беруть участь у справі
- представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 19 грудня
2006 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного
військового комісаріату про визнання
факту дискримінації, визнання дій щодо
відмови в перерахунку пенсії та грошової допомоги неправомірними, захист конституційних прав і свобод шляхом
зобов'язання до перерахунку пенсії та грошової допомоги,

встановила:

Зазначеною
постановою суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неналежну оцінку доказів, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи, просить скасувати цю постанову та прийняти нову,
якою задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав
скаргу з мотивів, в ній викладених, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія
судців вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір
та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що
при нарахуванні пенсії та грошової допомоги позивачеві були враховані види
грошового забезпечення, які він отримував, при послідуючому перерахуванні
пенсії позивача відповідач діяв відповідно до вимог законодавства і не порушив
його прав.

Цей висновок суду
узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального права.

Судом
встановлено, що в листопаді 1992 року позивач був звільнений в запас зі служби в Збройних Силах України за віком з
призначенням йому пенсії військовослужбовця. Пенсія позивачу була
призначена з усіх видів грошового забезпечення, які він отримував під час
служби.

На час
звільнення зі служби він не отримував тих видів грошового забезпечення, на
врахуванні яких при перерахунку пенсії та грошової допомоги, отриманої при
звільненні зі служби, наполягає.

Указами
Президента України № 847/ 99 від 14 липня 1999 року, №173 від 23 лютого 2002
року і №389 від 5 травня 2003 року були передбачені, відповідно, надбавки за
службу у Збройних Силах України в розмірі до 40 відсотків посадового окладу в
межах видатків,

2

передбачених у Державному бюджеті
на утримання Збройних Сил України; в розмірі 100% грошового забезпечення
(окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років) та надано право
Міністрові оборони встановлювати військовослужбовцям щомісячно надбавки за
безперервну військову службу у відсотках до грошового забезпечення, які мають
високі результати у службовій діяльності, у т.ч. понад 20 років
- до 70%.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців...» та п. 7 Постанови Кабінету Міністрів №393
від 17.07 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення пенсій і грошової допомоги особам офіцерського
складу...» пенсії особам, які мають право на пенсію за цим Законом,
обчислюються з урахуванням таких видів грошового забезпечення:
відповідного окладу за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням, окладу за військове звання, процентної надбавки
за вислугу років; надбавки за вчене звання,
вчену ступінь, кваліфікацію і умови служби. Такі вимоги цих норм закону
діяли до 01.01.2005 року.

При цьому п. 7 зазначеної Постанови передбачає, що розмір додаткових видів грошового забезпечення визначається (за вибором тих, хто
звернувся за пенсією), за 24 останні календарні місяці служби підряд
перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців служби підряд протягом усієї служби перед зверненням за
пенсією, незалежно від наявних перерв у службі.

Зазначений порядок визначення розміру грошового забезпечення обов'язковий
як при призначенні, так і при перерахуванні пенсії.

З наведеного слідує, що заявник, який не отримував під час служби
зазначених надбавок, як додаткових видів
грошового забезпечення, оскільки звільнився зі служби в 1992 році, не мав права до 1 січня 2005 року на перерахунок
пенсії з їх врахуванням.

Посилання апелянта на ст.51 ч.2, ст. 63 ч.3 зазначеного Закону як правову підставу для перерахунку
пенсії є необґрунтованими.

Ці норми закону передбачають перерахунок пенсії в зв'язку із зміною розміру
грошового забезпечення, що сталася після звільнення
зі служби. Зазначені ж Укази Президента вводили додаткові види
грошового забезпечення, які заявник не отримував, а
розмір складових грошового забезпечення, які він отримував, не змінювався
цими Указами.

Крім цього, зазначеними Указами не було передбачено перерахунку пенсій військовослужбовцям
у зв'язку із запровадженням цих надбавок.

Місцевий суд прийшов також до вірного висновку, що до 1 січня 2005 року
були відсутні правові підстави для включення і премії,
яку не отримував заявник, до складу грошового забезпечення, з якого
обраховується пенсія.

Виходячи зі змісту п. З Постанови Уряду №829 від 22.05.2000 року «Про
грошове забезпечення військовослужбовців...»
та розділу 34 Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України,
затвердженого наказом Міністра оборони №75 від
05.03.2001 року, згідно яких було надано право командирам військових частин преміювати військовослужбовців та позбавляти
премій за певних умов, передбачених відповідною
Інструкцією, премії не були тим постійним додатковим видом грошового забезпечення, з врахуванням якого до 01.01.2005
року повинна була бути обрахована пенсія.

Ст.ст.22, 24 Конституції України та міжнародні правові акти, на які
посилається позивач, в даному випадку теж не є
правовою підставою для такого способу захисту його прав, на якому
він наполягає.

Вірність висновків суду підтверджуються і тим, що відповідач застосував до
позивача Постанови Уряду №1576 від 25.10.2002
року «Про заходи щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення військовослужбовців...», №1350 від 27.08.2003 року та №895 від
13.07.2004 р. «Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення військовослужбовців...», які передбачали

3

для осіб, у складі грошового забезпечення яких не було додаткових
видів грошового забезпечення (крім відсоткової
надбавки за вислугу років), підвищення рівня раніше призначених їм
пенсій, відповідно, на 10%, 20% і 40%.

Оскільки відповідач, вирішуючи питання пенсійного забезпечення позивача, дотримувався вимог діючого законодавства, зокрема, і при
виплаті протягом 2005 року 50% розміру перерахованої пенсії на
підставі змін, внесених до ст.43 Закону «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців...» у суду першої інстанції не було правових підстав для
задоволення його вимог, в тому числі і
визнання факту його дискримінації.

Рішення суду постановлене на підставі вірно встановлених обставин справи і відповідних їм правовідносин. Апеляційна скарга не
містить фактів та доводів, які б могли бути
підставою для його скасування чи зміни, а тому вона підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія судців

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Лебединського районного суду Сумської області від 19
грудня 2006 року в даній справі -без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня її складення в
повному обсязі - з 12 лютого 2007 року.