Справа № 22-а-9/2007р.
Суддя: Білецький О.М.
Дата ухвалення: 2007-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-9
/ 2007р. Головуючий у 1-й інстанції
Категорія - 39 Суддя-доповідач
УХВАЛА іменем України

16 січня 2007 року колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого -
Рибалки В.Г.

суддів - Білецького О.М., Криворотенка В.І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

та осіб, які брали участь в розгляді справи - представника ДСА
України - Косар
А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
апеляційного суду справу за

апеляційними
скаргами Державного казначейства України,
Міністерства фінансів

України на постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської
області від 15 листопада

2006 року

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2

, ОСОБА_3, ОСОБА_4

до Міністерства фінансів України, Державного казначейства
України, Міністерства юстиції

України, Державної судової адміністрації України

про стягнення компенсації за
невикористане службове обмундирування, -

встановила:

Постановою
Охтирського міськрайонного суду від 15
листопада 2006 року
позов задоволено. Стягнуто з Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_1 - 20720 грн., ОСОБА_2 - 17110 грн., ОСОБА_3 -
18830 грн., ОСОБА_4 - 11445 грн. компенсації
за невикористане службове обмундирування та зобов'язано Державне казначейство
України безспірно списати зазначені суми з єдиного казначейського рахунку
Державного бюджету України на користь позивачів.

В апеляційній
скарзі Міністерство фінансів України, посилаючись на неповноту з'ясування
обставин, невідповідність висновків суду фактичним обставинам і на порушення
судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану
постанову суду першої інстанції і ухвалити нову постанову про відмову позивачам
у задоволенні вимог до Міністерства фінансів України.

Зазначає, що
судом не були враховані положення бюджетного законодавства, які визначають
видатки держави на основі затверджених кошторисів бюджетних установ.

Вважає, що
розпорядниками коштів щодо забезпечення суддів службовим обмундируванням були
МЮ України, а з 2003 року - ДСА України.

Доводить про
помилковість покладення обов'язку відшкодування на МФ України та вказує на
відсутність підстав для стягнення компенсації взагалі.

Державне
казначейство України в апеляційній скарзі також просить скасувати зазначену
постанову суду і за наявності правових підстав стягнути вказані кошти з ДСА
України. При цьому посилається на неповноту з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду фактичним обставинам, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Вказує, що ДСА
України, як головний розпорядник коштів, повинна була самостійно розподіляти
кошти за напрямками видатків, враховуючи потреби суддів.

Доводить, що Тростянецький райсуд, в якому працюють позивачі, в
Держказначействі України не обслуговується, а відповідних доручень
розпорядників коштів на здійснення таких платежів не було.

Заслухавши
пояснення представника ДСА України, перевіривши доводи та дослідивши матеріали,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Як встановлено,
позивачі працюють суддями Тростянецького районного суду Сумської області:
ОСОБА_1 - з 1990 року, ОСОБА_2 - з 1999
року, ОСОБА_3 - з 27 грудня 2001 року, ОСОБА_4 - з 30
грудня 2003 року.

Згідно зі ст. 19 Закону України
«Про судоустрій», Указом Президента України № 780/2002 «Про Державну судову адміністрацію України», обов'язок
організаційного забезпечення діяльності судів, у тому числі забезпечення суддів
службовим обмундируванням у період до 1
січня 2003 року
покладався на МЮ України, а з вказаного часу - ДСА України.

Відповідно до ч.12 ст.44 Закону
України «Про статус суддів», судді забезпечуються безплатним службовим
обмундируванням за нормами, які визначаються Урядом України.

Норми
забезпечення суддів службовим обмундируванням визначались постановою КМУ № 177 від 19 березня 1994 року «Про норми
забезпечення службовим обмундируванням суддів України», а Положенням,
затвердженим наказом МЮ України №
16/5 від 22 квітня 1994 року, передбачалась
виплата суддям грошової компенсації вартості такого одягу у випадку його
невидачі з незалежних від МЮ України причин.

МФ України
повинно було передбачати належне функціонування судової влади та закладати в
бюджет виділення асигнувань для забезпечення суддів службовим обмундируванням.

Протягом 2001-2006 років позивачі
не забезпечувались безкоштовним службовим обмундируванням
та не одержували компенсації його вартості, яка за вказаний період роботи складає
для кожного: ОСОБА_1-
20720 грн., ОСОБА_2 -
17110 грн.,ОСОБА_3 -18830 грн. і ОСОБА_4 -11445 грн.

Вказані факти суд першої інстанції
встановив повно і всебічно на підставі належним чином досліджених доказів, на
які послався у постанові і яким дав вірну оцінку.

За таких
обставин обґрунтованими є висновки суду про порушення прав вказаних суддів
через недофінансування з боку Міністерства фінансів України необхідних витрат
судової влади та необхідності стягнення з вказаного відповідача у визначеному
порядку на користь кожного з позивачів компенсації вартості ненаданого
безкоштовного службового обмундирування.

З огляду на
визнання рішенням Конституційного суду України від 20 березня 2002 року
неконституційним пункту 1
частини 1 Закону
України від 17 лютого 2000 року «Про деякі
заходи економії бюджетних коштів» щодо виключення першого речення ч.12 ст.44 Закону України «Про статус суддів»,
необгрунтованими є посилання апелянтів на відсутність підстав для виплат
з 4 вересня 2003 року внаслідок
втрати чинності постановою КМУ №
177 від 19 березня 1994 року.

Доводи
Держказначейства України та Мінфіну України про те, що позивачами не дотримано
порядок звернення та що, судом не враховано дію закону у часі і механізм
розподілу та виплати таких коштів, не є підставою для перегляду судового
рішення.

Розмір та період нарахувань відповідачами не оспорювався.

Постанова
суду відповідає вимогам ст.ст.22,130 Конституції України, ст.44 Закону України
«Про статус суддів», ст. 19
Закону України «Про судоустрій» 1981
року, ст.ст. 119-122
Закону України «Про судоустрій України» 2002 року, Постанови Президії Верховної Ради України від 15 листопада 1993 року «Про опис і
зразки службового обмундирування», Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №177 «Про норми
забезпечення службовим обмундируванням суддів України», Положення про порядок
одержання, обміну, видачі та носіння службового обмундирування суддів України,
затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 квітня 1994 року №16/5.

Порушень норм
процесуального законодавства також не встановлено.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив постанову з дотриманням норм
матеріального і процесуального права, підстав для її зміни чи скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційні
скарги Державного казначейства України, Міністерства фінансів України залишити
без задоволення, а постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області
від 15 листопада
2006 року в
даній справі - без
зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, проте протягом одного місяця з цього
часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.