Справа № К-15883/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2007 року м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді
Бутенка В.І.,

суддів: Лиски Т.О., Панченка
О.І., Сороки М.О., Штульмана І.В.,

при секретарі Якименко О.М.,

за участю
представника позивача - ОСОБА_5 та
представника Генеральної прокуратури України - Солодкої Л.П.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного провадження
адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до прокуратури Тальнівського району Черкаської області про
визнання бездіяльності службової особи неправомірною та відшкодування моральної
шкоди, -

в
с т а н о в и л а :

У
вересні 2003 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому
просив визнати неправомірною бездіяльність прокурора Тальнівського району
Черкаської області, яка полягала в тривалій тяганині при вирішенні питання про
порушення кримінальної справи стосовно приватного нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, який у липні 2002 року нотаріально засвідчив
підпис від імені ОСОБА_1, здійснений невідомою особою в заяві про згоду на
виїзд його неповнолітнього сина ОСОБА_3, 1991 року народження, до Королівства
Іспанії.

Рішенням
Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2004 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково та визнано неправомірною бездіяльність прокурора
Тальнівського району. Стягнуто з Державного бюджету на користь позивача 85 000
грн. моральної шкоди.

Ухвалою
апеляційного суду Черкаської області від 3 червня 2005 року зазначене рішення
суду першої інстанції скасовано, а справу повернуто на новий розгляд до того ж
суду в іншому складі.

Наступною
постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 8 грудня 2005
року позов ОСОБА_1 було задоволено частково та визнано неправомірною
бездіяльність прокурора Тальнівського району. Стягнуто прокуратури Черкаської
області на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 7 000 грн.
за рахунок коштів Державного бюджету передбачених на фінансування прокуратури
Черкаської області.

Постановою
апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2006 року частково
задоволено апеляційну скаргу прокурора Тальнівського району та апеляційну
скаргу прокуратури Черкаської області і скасовано постанову Уманського
міськрайонного суду від 8 грудня 2005 року. У задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

В
касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм процесуального права,
просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі постанову Уманського міськрайонного суду від
08.12.2005р.

В
обґрунтування скарги позивач вказує, що висновки апеляційного суду суперечать
фактичним обставинам справи та нормам цивільного законодавства, якими
передбачено право на відшкодування моральної шкоди. Вважає, що прокуратурою
району було допущено тяганину, оскільки він звернувся до неї одразу, як тільки
дізнався про вивезення сина до Королівства Іспанії.

В
своїх запереченнях на касаційну скаргу прокуратура Черкаської області з
постановленим по справі рішенням погоджується та просить залишити його без
змін. Вказує, що відповідачем здійснювались відповідні процесуальні дії у
передбачені законом строки, а тому факт допущення тяганини з боку прокуратури
Тальнівського району відсутній.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явились у судове
засідання, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 із сином виїхала до Іспанії в липні 2002
року і позивачеві про це було відомо відразу. Проте з питанням про вжиття
заходів щодо повернення сина ОСОБА_3 на Україну заявник звернувся до
прокуратури Тальнівського району лише у лютому 2003 року.

З
матеріалів справи встановлено, що прокурором Тальнівського району та
прокуратурою Черкаської області вживались відповідні заходи для вирішення заяв
та скарг ОСОБА_1 Коли ж органам прокуратури стало достовірно відомо, що ОСОБА_4
вивезла неповнолітнього сина за кордон по фіктивних документах, одразу було прийнято
рішення про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст. 358 КК
України, відносно приватного нотаріуса ОСОБА_2 - за ч.1 ст. 367 КК України та
директора Мошурівської загальноосвітньої школи Наказненка М.П. - ч.1 ст. 364 та
ч.1 ст. 366 КК України.

Крім
того, слід зазначити, що праву ОСОБА_1, яке він намагався захистити шляхом
звернення до прокуратури, співвідповідає право ОСОБА_4, оскільки та не
позбавлена батьківських прав у відношенні свого неповнолітнього сина, на що
вірно вказує у своєму рішенні апеляційний суд. І в даному разі працівниками
прокуратури за-для уникнення випадку неправомірного притягнення до кримінальної
відповідальності будь-якої особи приймалось виважене рішення після достовірного
з'ясування обставин справи достатніх для інкримінації складу злочину вказаним
вище особам.

Таким
чином, зазначене свідчить про відсутність умисних дій органів прокуратури
спрямованих на свідоме затягування часу при вирішенні звернень громадянина
ОСОБА_1

Доводи
касаційної скарги наведений висновок суду не спростовують.

При
встановленні наведених фактів судом не порушено норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно
до ч.1 ст. 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд не допустив
порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень
чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись
ст.ст. 220, 221, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів -

у х в а л и л а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
постанову апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2006 року -
без змін.

Ухвала
є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених ст. 237
Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:

Судді: