Справа № 4-2874/05/06/07
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2007-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
Справа
№ 4-2874/05/06
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Ліпського Д.В. -
головуючий,

Амєліна С.Є.
- суддя-доповідач,

Гуріна М.І.,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

при
секретарі Проценко О.О.

розглянувши
у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою
Волинського обласного військового комісаріату на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2004 року та ухвалу
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Волинської області від 24 лютого
2005 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського обласного
військового комісаріату,

в с т а н о в и л а :

В касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права, відповідач ставить питання про
скасування судових рішень, якими задоволені позовні вимоги - визнано нечинним рішення та зобов'язано
Волинський обласний військовий комісаріат призначити ОСОБА_1 пенсію на підставі
пункту “б” статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб».

Просить постановити нове рішення про відмову в
задоволенні позову або направити справу на новий судовий розгляд.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач
з 12 листопада 1985 року по 03 березня 2001 року проходив військову службу, з
якої його звільнено в запас Збройних Сил України.

В березні 2004 року, після досягнення 45-річного віку та
наявності понад 25 років загального трудового стужу, з них 14 років військової
служби, ОСОБА_1 звернувся до Волинського обласного військового комісаріату із
заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», в задоволенні якої
відмовлено з посиланням на те, що на день звільнення з військової служби
заявник не досяг 45-річного віку.

Вважаючи рішення суб'єкта владних повноважень таким, що
порушує право на належне пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 в травні 2004 року
звернувся в суд зі скаргою в порядку, передбаченому главою 31-А Цивільного
процесуального кодексу 1963 року.

Перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія
суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб» визначено умови призначення пенсії за вислугу
років.

Відповідно до пункту «б» зазначеної статті право на
пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом,
особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно
від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб,
позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у
зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого
посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є
інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25
календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців
становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

При прийнятті рішень суди першої та апеляційної інстанції
з урахуванням наведених норм права обґрунтовано прийшли до висновку про те, що
на день звернення до суб'єкта владних повноважень позивач мав відповідний вік,
вислугу років та трудовий стаж, тобто набув право на пенсію за вислугу років на
підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб»
та правомірно зобов'язали суб'єкта владних повноважень призначити ОСОБА_1 такий вид пенсії.

Судові рішення ухвалено з
додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтями
227 й 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх
скасування і направлення справи на новий судовий розгляд або ухвалення нового
рішення не вбачається.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Волинського обласного військового
комісаріату залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 19 листопада 2004 року та ухвалу судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Волинської області від 24 лютого 2005 року
- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття обставин.

Судді:

Д.В. Ліпський С.Є. Амєлін М.І. Гурін М.Г. Кобилянський В.В. Юрченко