Справа № 2-а-8/2007р.
Суддя: Линник В.Я.
Дата ухвалення: 2007-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а-8/2007 р.
ПОСТАНОВА
іменем України

06 лютого 2007 року Ірпінський міський суд
Київської області в складі:

головуючого судді Линника В.Я.

при секретарі Бойчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Ірпінського міського суду в м. Ірпінь адміністративний позов ОСОБА_1 до Коцюбинської селищної ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправними рішень Коцюбинської селищної
ради, встановив: Позивач
звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просив визнати
протиправними рішення 15 сесії 24 скликання Коцюбинської селищної ради від ІНФОРМАЦІЯ_1 про передачу в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки поАДРЕСА_1 та протиправним рішення 29 сесії 4 скликання Коцюбинської селищної ради від ІНФОРМАЦІЯ_2 про затвердження технічної
документації щодо складання державного акту, що посвідчують право власності на
земельну ділянку ОСОБА_2. Свої позовні вимоги
обґрунтовував тим, що йому на праві власності належить жилий АДРЕСА_2, а третій особі по справі -його
матері ОСОБА_2
належить на праві власності жилий АДРЕСА_2.
Вони є суміжними землекористувачами. В квітні 2006 року йому стало
відомо, що ОСОБА_2 отримала
державний акт на право приватної власності
на землю на земельну ділянку біля АДРЕСА_1. Після отримання в квітні 2006 року документів, на підставі яких остання приватизувала вказану ділянку, він
дізнався, що рішенням 15 сесії 24 скликання Коцюбинської селищної ради від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було безкоштовно
передано в приватну власність для
обслуговування жилого будинку земельну ділянку площею 573 кв.м. по АДРЕСА_1, а рішенням 29 сесії 4 скликання Коцюбинської селищної ради від ІНФОРМАЦІЯ_2 була затверджена
документація на цю ділянку та було прийнято рішення видати ОСОБА_2 державний акт на право приватної власності на
землю. Вважав, що дані рішення є протизаконними, при їх прийнятті його право
землекористувача було порушено виходячи
з того, що до 1993 року обидва будинки - його та ОСОБА_2 були розташовані на одній
земельній ділянці і належали його батьку ОСОБА_3 За рішенням виконкому Коцюбинської селищної ради від ІНФОРМАЦІЯ_3
самовільно побудований будинок, який зараз належить ОСОБА_2, був узаконений та виділений в окреме домоволодіння.
При цьому за АДРЕСА_1була закріплена
земельна ділянка площею 573 кв. м., а за старим АДРЕСА_2 -площею 350 кв.м. з проїздом загального
користування. В 1996 та 1997 роках батько подарував йому АДРЕСА_2, а його мати успадкувала після смерті батька
АДРЕСА_1Однак, ні земельна ділянка за АДРЕСА_1, ні проїзд
загального користування не були відведені в натурі. Позивач стверджував, що між ним та ОСОБА_2 склався порядок користування земельною ділянкою таким чином, що
проїзд загального користування шириною 4 м був розташований праворуч будинку від АДРЕСА_3, але при приватизації
земельної ділянки проїзд загального
користування вже знаходиться ліворуч будинку зі сторони АДРЕСА_4. Вказував, що
причиною цього стало те, що ОСОБА_2 надала в селищну раду генплан без
дати, погоджений з головним архітектором ОСОБА_5, який нібито був замовлений його
батьком ОСОБА_3. по виділенню садиби АДРЕСА_2 в окреме домоволодіння, а до відділу земельних ресурсів ОСОБА_2 надала такий же генплан, але нібито
замовлений уже нею для виділення будинку АДРЕСА_1 в
окреме будинковолодіння.

Позивач вважав, що обидва генплани
складені незаконно, тому що в додатках до рішення виконкому
Коцюбинської селищної ради від 09.02.1993
року є лише висновок за підписом головного
архітектора ОСОБА_4, а ОСОБА_5 на той час взагалі не працював в м. Ірпінь.
Існує лише лист за підписом ОСОБА_5
від ІНФОРМАЦІЯ_4, в якому питання про зміну
конфігурації обох ділянок

2

можливо вирішити в присутності обох сторін, тобто його та
ОСОБА_2
Зазначив, що після того, як батько
подарував йому АДРЕСА_2
батько вже не мав змоги замовляти генплан на цей будинок. До того ж, зазначав, що проїзд загального користування, яким
користувались він та ОСОБА_2 до
приватизації, заасфальтовано і на ньому містяться зливна яма та підземні комунікації від будинку останньої. Тому він не
згоден, що відповідач проїзд загального користування залишив йому, а впорядковану земельну ділянку, яку
він використовував як огород, передали у власність ОСОБА_2 Позивач вважав, що надавати згоду на приватизацію
земельної ділянки ОСОБА_2, відповідач
повинен був після відведення земельних ділянок на місцевості з встановленням
меж земельних ділянок із урахуванням
інтересів обох сторін. Але відповідач вирішив це питання односторонньо, не отримавши його згоди на
визначення меж ділянки ОСОБА_2 При цьому працівники селищної ради склали
фіктивний акт обстеження земельної ділянки від ІНФОРМАЦІЯ_5 та фіктивний
протокол узгоджувальної комісії від ІНФОРМАЦІЯ_5, які складалися за його відсутності, на них немає його підпису і вони були
складені без його опитування, однак в цих документах вказано, що ОСОБА_2 не порушує його прав, а він безпідставно
не надає згоди на приватизацію земельної ділянки ОСОБА_2 В судовому засіданні позивач підтримав свої
позовні вимоги, просив їх задоволити. Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, наведені в позовній заяві, додатково пояснила, що згідно з
ст. 118 ЗК України може бути приватизована земельна ділянка, що знаходиться в
законному користуванні фізичної особи, а оскільки
земельні ділянки ні позивача, ні третьої особи не відводились в натурі, межі
земельних ділянок не встановлені, то неможливо
визначити якою саме земельною ділянкою користується кожен з них. Крім того, між позивачем та ОСОБА_2 існував спір
щодо меж земельних ділянок, в зв'язку
з чим в 2003 році Ірпінським міським судом розглядалась справа за позовом
третьої особи до Коцюбинської
селищної ради та до позивача про розподіл земельної ділянки між суміжними землекористувачами та визнання рішення виконкому
незаконним частково. Рішенням по даній справі від 29.12.2003 року позов було
залишено без задоволення, справа була переглянута Апеляційним судом Київської області і ухвалою від 18.03.2004 року рішення було залишено без змін. Однак, відповідач, знаючи про цей спір, не чекаючи доки перегляд
справи апеляційним судом буде закінчений, виніс 12.03.2004 року рішення про передачу в приватну власність ОСОБА_2 земельної
ділянки.

Представник позивача вважала, що насамперед до
прийняття рішення про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки дана
земельна ділянка повинна бути відведена на місцевості, встановлені її межі, межові знаки передані на відповідальне зберігання. Та
Коцюбинська селищна рада прийняла рішенні без скоєння відповідних дій, до
того ж, не зрозуміло з яких підстав затвердила
державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2, де площа її земельної ділянки становить 585 кв. м. замість 573
кв.м., які закріплені за будинком ОСОБА_2 АДРЕСА_1. Просила задоволити
позовні вимоги.

Представник відповідача Смульська В.Б. в судовому
засіданні позов не визнала. Суду пояснила,
що позивачу належить після смерті батька АДРЕСА_2, за яким закріплена земельна
ділянка площею 350 кв.м., а третій особі належить АДРЕСА_2, за яким закріплена земельна
ділянка площею 573 кв. м. До селищної ради
неодноразово надходили заяви позивача та третьої особи про розмежування їх
земельних ділянок. Представники селищної ради та земельного
кадастрового бюро виходили на місце, складали акти. Коцюбинською селищною радою було надіслано звернення до відділу
архітектури та містобудування м. Ірпеня, на що було отримано позитивний висновок про те, що можливо зробити два окремих
виходи з ділянок позивача та третьої особи.

На підставі всіх зібраних документів було прийнято
рішення про можливість передати у приватну власність земельну ділянку
ОСОБА_2
Про все це знав позивач, жодних дій без його
відома не було зроблено, але він безпідставно не давав згоди на приватизацію
земельної ділянки.

Представник відповідача підтвердила, що між
позивачем та третьою особою існував спір про землю, однак
станом на 12.03.2004 року він
був врегульований. Представник відповідача повідомила суд, що вона у складі
комісії селищної ради виходила на місце для визначення меж

3

земельної ділянки ОСОБА_2 після отримання останньою
державного акту на право власності на земельну
ділянку, внаслідок чого був складений акт від 06.06.2006 р. і позивач був присутнім при цьому.
Вважала, що рішення Коцюбинської ради прийняті законно, просила суд відмовити в
задоволенні позову. Третя особа ОСОБА_2
в судовому засіданні зазначила, що позов не підлягає до задоволення. Представник третьої особи ОСОБА_6 вважала, що
позов не підлягає до задоволення. Суду
пояснила, що рішення, які оспорює позивач не порушують його права як
землекористувача. Попереднім
власником обох будинків - АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 був ОСОБА_3. Саме він встановив порядок користування земельними ділянками, які були
закріплені за цими будинками в 1993 році. Тільки в 1996 році та 1997 році ОСОБА_3. подарував частинами позивачу
АДРЕСА_2, а АДРЕСА_1 перейшов третій особі як спадщина після смерті чоловіка. Третя
особа зверталась до селищної ради із заявою про виділення земельної ділянки в
приватну власність, позивач же з такою заявою не звертався.

Акт обстеження земельної ділянки та протокол узгоджувальної комісії
складався у присутності позивача, однак він
безпідставно відмовився підписувати їх, перешкоджаючи третій особі в
приватизації її земельної ділянки.

Представник третьої особи зазначила, що
землевпорядна організація встановила межі між земельними ділянками третьої особи та позивача і на сьогоднішній день
проїзд загального користування не встановлено, тому що
він не є доцільним, оскільки встановлені окремі входи на спірні земельні ділянки, а третя особа має окремий вхід і не має бажання
мати спільний проїзд з позивачем.

Крім того, представник третьої особи пояснила суду,
що ОСОБА_2
не користується системою каналізації, яка є в її будинку, та зливною ямою, що побудована
біля будинку позивача.

До того ж, вважала, що позивач пропустив річний
строк позовної давності для звернення з даним позовом
до суду, оскільки останній був присутнім на всіх засіданнях та сесіях селищної
ради.

Суд, заслухавши пояснення учасників
розгляду справи, допитавши свідка, дослідивши докази по справі, дійшов
висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 є власниками відповідно суміжних будинків АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1. Позивачу АДРЕСА_2 належить на
праві власності на підставі договорів дарування від ІНФОРМАЦІЯ_6
та від ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 9,10). АДРЕСА_1, як було встановлено судом у справі № 2-2709/2003 р. (а.с. 11-12), належить третій особі з 2000 року в порядку спадкування після чоловіка.

Обидва будинки в свій час належали
померлому ОСОБА_3 За заявою ОСОБА_3 рішенням виконкому Коцюбинської селищної ради від
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 25) останньому було дозволено
узаконити будинок «Б», який він без дозволу побудував на своїй ділянці,
виділивши його в окреме домоволодіння АДРЕСА_1 із
закріпленням за ним земельної ділянки площею 573 кв.м., а за старим АДРЕСА_2 було закріплено земельну ділянку площею 350 кв.м. з проїздом загального користування.

Судом по справі № 2-2709/2003 р. (а.с. 11-12) було встановлено, що, незважаючи на
те, що земельна ділянка була розділена на
відповідні ділянки площею 573 кв.м. і 350 кв.м., межі цих ділянок, їх конфігурація та розміри встановлені не були. Не були також
встановлені розмір, конфігурація, площа та місце
розташування спільного проїзду. Фактично загальна земельна ділянка була
розділена між садибами та визначене місце проїзду спільного користування не землевпорядною організацією, а самим попереднім
власником обох будинків ОСОБА_3. на його розсуд.

Не були визначені межі земельних ділянок землевпорядною організацією і на
момент прийняття рішення 15 сесії 24 скликання Коцюбинської селищної ради
від ІНФОРМАЦІЯ_1
про передачу в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки поАДРЕСА_1. Лише 02.06.2004 року земельним кадастровим бюро були складені абрис та кадастровий план земельної ділянки ОСОБА_2 (а.с. 33,
34).

Крім того, судом встановлено, що
між позивачем та ОСОБА_2 існував спір щодо меж земельних ділянок, в зв'язку з чим у вересні 2003 року третя особа
зверталась в суд з позовом до Коцюбинської селищної ради та до позивача про розподіл
земельної ділянки між суміжними

4

землекористувачами та визнання рішення виконкому незаконним частково.
Іртиським міським судом за результатами розгляду цієї
справи було винесено рішення від 29.12.2003 року, яким позов було залишено без
задоволення (а.с. 11,12), після чого справа була переглянута Апеляційним судом
Київської області і ухвалою від 18.03.2004 року рішення було залишено без змін
(а.с. 13,14). Однак, відповідач, достеменно знаючи про цей спір, не чекаючи
доки перегляд справи апеляційним судом буде закінчений, виніс 12.03.2004 року рішення про передачу в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки без встановлення меж земельних ділянок
позивача та третьої особи.

До того ж, судом встановлено, що між позивачем та
третьою особою ОСОБА_2 склався порядок користування земельною ділянкою таким чином, що проїзд загального
користування шириною 4 м був розташований
праворуч будинку від АДРЕСА_3, а на ньому містяться зливна яма №
2 та підземні комунікації від будинку третьої особи, що підтверджується
технічним паспортом на житловий АДРЕСА_2 від 30.08.2000 року (а.с. 21-24) та
поясненнями позивача та представника третьої особи. Після
затвердження державного акту на право власності на земельну ділянку третьої особи частину земельної ділянки, яку
позивач використовував як огород, що знаходиться
ліворуч будинку зі сторони АДРЕСА_4 було передано у власність ОСОБА_2 Посилання представника третьої
особи на те, що зливна яма, яка розміщена на, так званому проїзді загального користування, належить лише позивачу не відповідає
дійсності, оскільки відповідно до свідоцтва про право власності ОСОБА_2 в тому числі належить 1/2 частина зливної ями під № 2 (а.с. 82). Суд критично ставиться до акту депутата Коцюбинської селищної ради
Коваленко К.М. від 27.07.2006
року (а.с. 79) про те,
що ОСОБА_2 не користується
системою каналізації, тому що, по-перше у суду немає відомостей що Коваленко
К.М. є спеціалістом в даній галузі,
по-друге, те що третя особа не використовувала каналізацію на момент складання
акту не означає, що вона не буде її використовувати в подальшому.

Крім того, судом встановлено, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16) було вирішено передати в приватну
власність ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_1
останній площею 573 кв.м., як і було закріплено рішенням виконкому Коцюбинської
селищної ради від ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 25). Однак, рішенням Коцюбинської селищної ради від ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 22) всупереч зазначеним
вище рішенням без будь-яких обґрунтувань третій особі було передано земельну
ділянку за тією ж адресою площею 585
кв.м. (а.с. 42). Отже,
суд дійшов висновку, що відповідач прийняв рішення про передачу в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки поАДРЕСА_1 не взявши до уваги, що між
позивачем та третьою особою існує спір про межі їх земельних ділянок, а приймаючи рішення про затвердження технічної
документації щодо складання державного акту, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2, не врахував
інтереси позивача як землекористувача в тому числі
щодо площі, конфігурації та меж земельних ділянок його та третьої особи. Згідно з ст. 25 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 12 ЗК
України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних
осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України
громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва і
обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна
ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної
районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання. Як зазначено в ч. 7 цієї ж статті відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу
земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.
Після чого проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін (ч. 8 ст.
118 ЗК України). Відповідно до ч. 9 цієї статті

5

проект відведення
земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним
органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування. І лише після цього згідно з ч. 10 ст. 118 ЗК України
районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний
строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної
ділянки у власність.

Даний порядок передачі земельної ділянки у
власність громадян Коцюбинською селищною радою було не дотримано.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким
порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною
їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
рішення 15 сесії 24 скликання Коцюбинської селищної ради від ІНФОРМАЦІЯ_1 про передачу в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки поАДРЕСА_1 та 29 сесії 4
скликання Коцюбинської селищної ради від
ІНФОРМАЦІЯ_2 про затвердження технічної документації щодо складання державного
акту, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2
винесені протиправно.

Не можуть бути прийняті до уваги
судом доводи представника третьої особи про те, що позивач пропустив річний строк для звернення до суду з даним позовом,
оскільки згідно пояснень позивача та листа виконкому
Коцюбинської селищної ради від ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 15), про рішення, що оспорюються позивачем,
останній дізнався в квітні 2006 року. Суд критично ставиться до
показань свідка ОСОБА_7, щодо того, що позивач був присутнім на засіданні сесії
при розгляді питання про приватизацію
земельної ділянки ОСОБА_2, тому що вона є працівником Коцюбинської селищної ради (працює на посаді
начальника відділу земельних ресурсів) і може бути зацікавлена у
вирішенні даного спору. Інших доказів того, що позивач дізнався про оспорювані рішення раніше ні відповідачем, ні
представником третьої особи надано не було.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов знайшов своє підтвердження в
судовому засіданні і підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 12, 118 Земельного кодексу України, ст.ст. 25, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», керуючись ст.ст. 2,4, 9,11, 71,
86,158-163 КАС України суд, -

постановив:

Позов задоволити. Визнати протиправним рішення 15 сесії 24 скликання Коцюбинської селищної ради від ІНФОРМАЦІЯ_1 про передачу
в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки поАДРЕСА_1 та
рішення 29 сесії 4 скликання Коцюбинської
селищної ради від ІНФОРМАЦІЯ_2 про затвердження технічної документації щодо
складання державного акту, що посвідчують право власності на земельну
ділянку ОСОБА_2.

Постанову в повному обсязі буде складено до 12 лютого 2007 року.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду
Київської області через Ірпінський міський суд
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів та
наступного подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після
подання заяви.

Постанова набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву не було подано, а у
випадку подання заяви - після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В JL
Линник