Справа № 22ас-762007р.
Суддя: Пащенко Л.В.
Дата ухвалення: 2007-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22ас-76
2007 р. Рішення ухвалено під головуванням
Категорія 38_________ Глушка І.В.
Доповідач Пащенко Л.В.
УХВАЛА

Апеляційного суду Вінницької області від 05.02.2007 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в
складі:

Головуючого: Нагорняка В .А.

Суддів: Пащенко
Л.В., Мартьянової Л.І. При секретарі: Пшеничній Л.В.

За участю: прокурора Жовміра II

та адвоката ОСОБА_2 Розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за
апеляційною скаргою окремого
контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби
України

на постанову Ладижинського міського
суду від 03 листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної
прикордонної служби України про визнання протиправним рішення, -

Встановила:

В жовтні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про
визнання протиправним рішення.

В заяві зазначала, що 08.07.2006 року під час виїзду на відпочинок в
Туреччину за придбаною на законних підставах
туристичною путівкою разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 працівники окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» відмовились пропустити її неповнолітнього сина в
літак. Свої дії вони пояснили відсутністю
нотаріально засвідченої заяви від біологічного батька ОСОБА_3 про його згоду на
виїзд дитини за кордон. Незважаючи на її пояснення про те, що документи відповідають чинному законодавству, що з батьком
ОСОБА_3 вона не перебуває у шлюбі і на постійне
місце проживання за кордон вона не виїжджає, а лише використовує своє право та право дитини на відпочинок, передбачене Конституцією
України та Законом України «Про туризм», що її поїздка це тимчасовий виїзд з місця постійного проживання в
оздоровчих, пізнавальних цілях без
здійснення оплачуваної діяльності в місці перебування, працівники ОКПП «Київ» категорично відмовили їй у перетинанні кордону
разом з її неповнолітнім сином, її прохання про видачу письмового документа із
зазначенням причин відмови у виїзді було проігнороване. Вона - позивачка була
змушена 11.07.2006 року звернутися із письмовою
заявою на ім'я начальника ОКПП «Київ» про неправомірні дії його підлеглих, а 12.07.2006 року вона отримала
відповідь від першого заступника начальника ОКПП «Київ», в якій зазначено, що
фізична особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі України лише за згодою обох батьків та в їхньому супроводі, як підстава була наведена
ст.313 ЦК України.

Вважає дії працівників ОКПП «Київ» незаконними, оскільки ними не було дотримано
вимоги ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та
«Правил перетинання державного кордону громадянами України».

З огляду на
вищевказані Правила жодної обтяжуючої обставини у її випадку не було.
Працівники ОКПП «Київ» не пояснили причини, за якої вона та її малолітній син
не можуть перетнути кордон, її паспорт не затримували і не вилучали, а
принижуючи її честь та гідність, змусили разом із сином залишити пункт
пропуску, достовірно знаючи, що внаслідок їх дій їй буде завдано матеріальну
шкоду, оскільки вже оплачено вартість
туристичної путівки, куплені квитки на літак.

Також вважає, що їй та її малолітньому сину, який не міг зрозуміти і не
розуміє по сьогоднішній день чому люди у формі не пропустили його на літак, щоб
відпочити на морі, була нанесена і моральна шкода. У її дитини був
сильний нервовий стрес, йому після приїзду з Борисполя надавалась медична
допомога в Ладижинському ТМО, було сильне хвилювання за здоров'я сина та його
психічний стан. Вона змушена докладати додаткових зусиль щодо організації
звичного для неї способу життя. Наслідки інциденту в м. Бориспіль вона відчуває
по сьогоднішній день. Завдану їй та її
неповнолітньому сину моральну шкоду вона оцінює в 50 тис. грн.

Тому просила
визнати рішення працівників ОКПП «Київ» стосовно заборони виїзду її сина - ОСОБА_3 за межі України
протиправними, стягнути з відповідача
матеріальну шкоду в розмірі 8030 грн., моральну шкоду в розмірі 50 тис. грн. та витрати пов'язані з розглядом справи.

Постановою
Ладижинського міського суду від 03
листопада 2006 року
позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено повністю.

Також
Ладижинським міським судом 03
листопада 2006 року
винесена окрема ухвала відносно дій представників ОКПП «Київ» Державної
прикордонної служби України, яка спрямована для прийняття відповідного рішення
прокурору Бориспільського району Київської області.

В апеляційній
скарзі відповідач просить постанову суду, як ухвалену з порушенням вимог
закону, скасувати та прийняти нову постанову про відмову ОСОБА_1 в позові.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, позивачки та
її адвоката, думку прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково по слідуючих підставах.

Задоволюючи
позовні вимоги, суд виходив з того, що дії представників ОКПП «Київ» щодо
заборони виїзду 08.07.2006
року малолітнього ОСОБА_3 за
кордон є протиправними, оскільки паспорт ОСОБА_1 для виїзду за
кордон було оформлено відповідно до ст.2 ЗУ «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» та Положення про паспорт громадянина України
для виїзду за кордон, а саме: на сторінці №2
«діти» записано «ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1» та засвідчено
даний запис печаткою органів внутрішніх справ; на сторінці №4 вклеєне фото
малолітнього ОСОБА_3 та засвідчено печаткою органів внутрішніх справ, а тому
посилання працівників ОКПП «Київ» на ст.313 ЦК України і на відсутність у позивачки нотаріально засвідченої заяви батька
малолітнього ОСОБА_3 про його згоду на виїзд дитини за кордон є
необгрунтованим, так як дитина тимчасово виїжджала за межі України в супроводі
матері.

Висновок про
задоволення вимог позивачки в частині відшкодування матеріальної шкоди суд
обґрунтував тим, що 07.07.2006
року, з метою туристичної поїздки трьох осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
батьком позивачки - ОСОБА_5
було укладено договір та оплачено послуги туристичного агентства за кошти
позивачки, вартість яких складає 8030
грн.

Стягуючи на
користь позивачки моральну шкоду в розмірі 50 тис. грн., суд

виходив з того, що внаслідок
протиправної поведінки працівників відповідача, така шкода ОСОБА_1 була завдана,
оскільки порушення її законних
прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Проте, такі висновки суду не можна визнати обґрунтованими, оскільки суд дійшов
до них по неповно з'ясованим обставинам справи.

Так, суд не уточнив позовні вимоги ОСОБА_1, тобто, що саме нею оскаржується: дії чи рішення працівників відповідача.

Посилаючись при вирішенні спору на ст.2 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд не дослідив
вимоги ч.2 цієї статті цього Закону. Також судом ретельно не
перевірені доводи-заперечення відповідача щодо правомірності
дій його працівників.

Крім цього, стягуючи саме на користь позивачки матеріальну шкоду - вартість туристичної поїздки та туристичних
послуг в сумі 8030 грн., суд не звернув увагу на те, що договір НОМЕР_1 на туристичне обслуговування від 07.07.2006 року (а.с. 17-20), згідно якого і була сплачена
вищезазначена сума, був укладений між ПП «Дельта-тур» та батьком позивачки - ОСОБА_5, а позивачка в даному
договорі стороною не являється. Проте,
ОСОБА_5, в порушення вимог ст.ст.49, 52 КАС України, не був притягнутий до участі в справі ні в якості позивача, ні в
якості третьої особи, хоча вирішення
даного питання стосується його інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_3 все ж таки 18.07.2006 року виїхала в туристичну поїздку в
Туреччину (а.с.45). Однак суд даний факт залишив поза увагою і не з'ясував чи
цю поїздку позивачка здійснила за кошти сплачені за договором від 07.07.2006
року чи нею був укладений інший договір на туристичне обслуговування та
сплачені інші додаткові кошти. Не досліджувалась судом необхідність притягнення
до участі в справі представника ПП «Дельта-тур».

Вирішуючи питання щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд також належно не з'ясував чи дійсно була заподіяна така
шкода позивачці та її малолітньому сину, не мотивував в
своїй постанові якими доказами підтверджується заподіяння цієї шкоди та не зазначив з яких доказів і засад він виходив,
визначаючи розмір моральної шкоди.

За таких обставин постанова суду залишатись в силі не може і підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Хоча відповідачем постановлена судом окрема ухвала і не оскаржувалась, але вона також підлягає скасуванню, як похідний від постанови
процесуальний документ.

Керуючись ст. ст. 198, 204, 205,
206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної
прикордонної служби України задоволити частково.

Постанову та окрему ухвалу Ладижинського міського суду від 03 листопада 2006 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд в Бершадський районний

суд.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку у Вищий адміністративний
суд України протягом одного місяця з дня проголошення.