Справа № 4-2245/05/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

24 січня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді Цуркана М.І.

суддів: Гуріна М.І., Кобилянського М.Г.,
Юрченка В.В., Ліпського Д.В.

розглянувши
у попередньому розгляді справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення Управління Пенсійного
фонду України в м.Кіровограді за касаційною скаргою Управління Пенсійного
фонду України в м.Кіровограді на рішення
місцевого суду Кіровського району м.Кіровограда від 10 червня 2003 року та на
ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2003 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2002 року ОСОБА_1 ( далі позивач ) звернувся до суду зі скаргою
на рішення начальника Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді (
далі відповідач ) про застосування до неї штрафних санкцій в розмірі 510 грн.
за неподання розрахунку зобов'язань зі сплати боргу на обов'язкове державне
пенсійне страхування, посилаючись на те, що нотаріус не повинен подавати
пенсійному фонду розрахунки за наслідками кожного звітного кварталу про суми
одержаного доходу на нарахований збір та просила визнати дії відповідача
неправомірними та скасувати рішення останнього.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2003 року
залишено без змін рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 10
червня 2003 року, яким вимоги скарги ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями відповідач звернувся з
касаційною скаргою до Верховного Суду України, який направив її разом зі справою до Вищого
адміністративного суду України.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої та
апеляційної інстанції, провадження по справі закрити, оскільки вважає, що суди
першої та апеляційної інстанції
неправильно застосували норми матеріального права, а саме : зроблено
помилковий висновок про те, що не передбачений обов'язок та механізм
щоквартального визначення об'єкту оподаткування для збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування для громадян, які не є суб'єктом підприємницької
діяльності і до яких відноситься приватний нотаріус, неправильне застосування
судами законодавчих актів, помилкове застосування п.п.13.11 п.13 Інструкції та
неповне дослідження обставин справи.

Заслухавши
доповідь судді Вищого адміністративного суду України, перевіривши за матеріалами
справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального закону, правової
оцінки обставин у справі у межах, визначених ч.2 ст.220 КАС України, колегія
суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної
скарги та скасування ухвалених по справі судових рішень.

Суди
першої та апеляційної інстанції зробили правильний висновок про те, що є неправомірним покладення обов'язку на приватного
нотаріуса подавати щоквартальні розрахунки зобов'язань зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на
підставі підзаконного акту - Інструкції про порядок обчислення і сплати
підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до
Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду
України № 16-6 від 19.10.01 року, яка не відповідає вимогам Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» та Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», якими не передбачено
обов'язок приватного нотаріуса, інших осіб, які систематично проводять
незалежну професійну діяльність, подавати щоквартальні розрахунки зобов'язання зі сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування. Такий висновок
відповідає пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.96
року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», відповідно
до якого нормативно-правові акти будь-яких державних чи інших органів, в тому
числі інструкції Міністерств і відомств підлягають оцінці на відповідність як
Конституції, так і Законові. Якщо при розгляді
справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягає застосуванню
не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.
Враховуючи зазначені вимоги, колегія суддів приходить до висновку про
законність постановлених по справі судових рішень.

Оскільки оскаржувані судові
рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального закону,
колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 224, 230 КАС України, колегія суддів -

У Х В
А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді
відхилити, а ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 25 вересня
2003 року та рішення місцевого суду
Кіровського району м.Кіровограда від 10 червня 2003 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення
Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді - залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ : М.І. Цуркан

СУДДІ
: М.І.
Гурін

М.Г.
Кобилянський

В.В. Юрченко

Д.В.
Ліпський