Справа № 22-37/2007
Суддя: Морозовський В.І.
Дата ухвалення: 2007-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-37 / 2007 Рішення постановлено під головуванням Копія
Категорія 29 судді Федчишена С.А.
УХВАЛА

І МЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 року місто Вінниця

Колегія судців судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі :

головуючого: Морозовського В.І.,

суддів : Оніщука В.В. і Чорного В.І.,

при секретарі: Мазур Ю.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду від
ІНФОРМАЦІЯ_1року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та встановлення
порядку користування жилим приміщенням, -

встановила:

У ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2. звернувся до суду із
позовом про вселення в трикімнатну квартируАДРЕСА_1 м.
Вінниці, мотивуючи тим, що після смерті батька в
порядку спадщини отримав ІНФОРМАЦІЯ_3 року
свідоцтво про право власності на Уг частини вказаної квартири. Власником
іншої половини житлового приміщення являється його сестра -
ОСОБА_1, яка перешкоджає позивачу користуватись спірною квартирою, тому він просив встановити порядок користування даним
житлом, виділивши йому в користування дві кімнати площею 8,6 та 8,3 кв.м, а відповідачу - одну кімнату площею 17,2 кв.м, залишивши в загальному користуванні коридор, туалет, ванну
та кухню.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від ІНФОРМАЦІЯ_1року позов частково задоволено: постановлено вселити
ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 м. Вінниці. В решті позовних вимог
- відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідача ставиться питання про скасування рішення
суду пер­шої інстанції і ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні позову через недоведе­ність обставин справи,
які суд вважав встановленими. В обґрунтування своїх вимог апелянт стверджує, що ОСОБА_2 у спірному житлі не проживав та
плату за користування останнім не вносив.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач доводів ОСОБА_1 не визнав, вважаючи їх безпідставними, а судове рішення - законним та обгрунтованим..

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник - адвокат ОСОБА_3 просили скаргу відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Відповідач, будучи належним чином повідомлена про
місце, день і час судового засідання, до суду не з'явилася,
тому у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів прийняла рішення про апеляційний розгляд справи
без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та
його представника, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення
скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-З ст.319 ЦК України
власник володіє, користується, розпоряд­жається своїм
майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права
чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених
законом.

Власність двох чи більше, осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч.І
ст.356 ЦК України).

Співвласник має право самостійно
розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової
власності (ст.361 ЦК України).

Частиною 1 статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку,
квар­тири має право використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм майном.

Суд першої інстанції, повно дослідивши обставини
справи та надані сторонами докази, правильно
встановив дійсні обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на законних підставах являються співвласниками квартири,
при цьому кожному з них у спірному житлі належать однакові
частки, які не можуть бути виділені в натурі, оскільки зазначене житлове приміщення є річчю неподільною та складається із трьох
неізольованих кімнат.

Так само вірно судом визначені норми матеріального
права, що регулюють спірні правовідносини, яким у судовому рішенні дано належну
оцінку.

Виходячи з цього, рішення суду про задоволення
позову ОСОБА_2 щодо вселення у спірну квартиру та
відмову в позовних вимогах у частині встановлення порядку користування цим
житлом є законним та обґрунтованим.

Твердження відповідача про те, що раніше ОСОБА_2 у
спірному житлі не проживав та плату за користування
останнім не вносив, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки не впливає на правильність судового рішення, так як
не відноситься до предмету позову, що розглядався.

Що стосується заяви апелянта про невідповідність
ухваленого судом першої інстанції

рішення роз'ясненням, які
містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22

грудня 1995 року № 20 «Про судову
практику у справах за позовами про захист права

приватної власності», то вона не відповідає змісту
п.14 названої постанови та суперечить

положенням наведених вище норм матеріального
права:

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права, з
урахуванням дійсних обставин справи, тому підстави для скасування або
зміни рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Вінниці від ІНФОРМАЦІЯ_1 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і протягом двох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України.