Справа № 22-а-78
Суддя: Криворотенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-78
Головуючий у І інстанції: Кононенко
О.Ю. Судця-доповідач: Криворотенко В.І.
ПОСТАНОВА

іменем України

06 лютого 2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Рибалки В.Г.,

суддів - Криворотенка В.І., Хвостика
С.Г.,

за участю секретаря судового
засідання - Кияненко Н.М.,

та осіб, які приймають участь в справі - представника позивача ПОСОБА_2, представника сектора міграційної служби у Сумській
області Солотенко Р.П.,

розглянула у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду справу за
апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Сумського
районного суду Сумської області від 11 грудня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління міграційної служби в Харківській
області про скасування наказу Управління
міграційної служби в Харківській області від 16 серпня 2006 року НОМЕР_1 про відмову в прийнятті заяви про надання
статусу біженця, зобов'язання Управління міграційної служби в
Харківській області прийняти та
розглянути заяву про надання статусу біженця, -

Встановила:

ОСОБА_1 05 вересня 2006 року звернувся до суду з адміністративним позовом,
в якому зазначив, що Управління міграційної служби в
Харківській області в липні 2006 року відмовило йому
в оформленні документів для вирішення питання щодо надання йому статусу біженця, видавши наказ НОМЕР_1 від 16 серпня 2006
року про відмову в прийнятті його заяви про надання статусу біженця. Вважаючи
відмову незаконною, позивач послався на те, що
змушений був залишити країну його походження - Бангладеш - через побоювання
стати жертвою переслідування на батьківщині, а можливо навіть бути вбитим.
Зазначав, що підставою для відмови в прийнятті
його заяви відповідачем вказані обставини, зазначені в ч.2, ч.8 ст. 9 Закону України «Про біженців», а таких підстав не було. Тому
просив скасувати вищезазначений наказ Управління
міграційної служби в Харківській області, і зобов'язати відповідача прийняти та розглянути заяву про надання статусу біженця.

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 11 грудня 2006
року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам
справи, просить дану постанову скасувати та ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позов ОСОБА_1. Вказує, що терміни для
надання статусу біженця, що встановлені ч. 1, 2 та 6 ст. 9 ЗУ «Про біженців» не поширюються на
випадки подання таких заяв законними представниками дітей, розлучених з сім'ями. Вважає, що права неповнолітнього ОСОБА_1 були
грубо порушені, оскільки згідно вимог вищеназваного закону
він повинен був надати лише пояснення перетинання кордону, що і зробив. Зазначає, що позивачем не порушено порядку клопотання
про надання йому статусу біженця в розумінні цього Закону.

Судом першої інстанції встановлено, що в червні 2006 року ОСОБА_1
нелегально прибув на територію України через
територію Російської Федерації. 18 червня 2006 року він був затриманий
представниками Державної прикордонної служби.

2

В заяві від 07 серпня 2006 року про набуття статусу біженця ОСОБА_1 вказав,
що він був членом опозиційної антиісламської партії.
Через гоніння на членів партії та побоюючись за своє життя він залишив країну, приїхав спочатку до
Індії, а потім - до інших країн.

В протоколі співбесіди від 08 серпня 2006 року та в своїй заяві від 07
серпня 2006 року ОСОБА_1 пояснив причини
незаконного перетину кордону України. В ході співбесіди зі старшим офіцером Сумського Прикордонного загону
Скоробагатьком Р.В. ОСОБА_1 пояснив, що 21 листопада
2005 року він на автобусі з м. Даккі приїхав до Індії з метою переправитися до однієї з країн Східної Європи. Там в нього забрали
паспорт, пояснивши, що це потрібно для оформлення
документів. Через деякий час він був переправлений
на територію Росії, де знаходився в невідомому населеному пункті кілька місяців. Потім, в один з днів, вночі, його та інших
громадян Бангладеш, з зав'язаними очима розмістили в
автомобілі і повезли в невідомому напрямку, потім пересадили до іншого автомобіля і через кілька годин висадили в лісі,
наказавши, щоб вони чекали. Через деякий час до них
підійшов невідомий чоловік, якому вони на англійській мові запропонували, щоб
він їх забрав, за що вони згодні заплатити. Чоловік погодився і, коли стало
темно, він повів їх через ліс, а коли приблизно через годину, вони підійшли до
якогось населеного пункту, то їх було затримано прикордонниками.

Із заявою про надання статусу біженця ОСОБА_1 звернувся лише 07 серпня 2006
року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що у відповідача були
всі підстави відмовити ОСОБА_1 у прийнятті заяви про
надання статусу біженців і при цьому дотримані
вимоги Закону України «Про біженців», які регламентують підстави для такої відмови.
Проте з таким висновком суду колегія погодитись не може.

Відповідно до ч.8 ст. 9 Закону України «Про біженців» орган міграційної
служби може прийняти рішення про відмову у
прийнятті заяви про надання статусу біженця в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було
відмовлено в наданні статусу біженця за відсутності
умов, передбачених абзацом другим статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови
не змінилися. Рішення про відмову в прийнятті заяви про надання статусу біженця може бути прийняте також у разі, якщо
особі раніше було відмовлено у прийнятті заяви про надання або
оформленні документів для вирішення питання щодо надання такого статусу через зловживання процедурою надання, крім випадків,
коли заявник повідомив достовірні відомості про свою особу.

Проаналізувавши наказ Управління міграційної служби в Харківській області
про відмову в прийнятті заяви про надання статусу
біженця ОСОБА_1 від 16 серпня 2006 року, колегія суддів
вважає, що він не узгоджується з вимогами ч.8 ст.9 Закону України «Про біженців» і підстав для відмови в прийнятті заяви колегія
суддів не вбачає.

Посилання у вищевказаному наказі на те, що ОСОБА_1 не є тією особою, за яку
видає, на думку колегії суддів, є припущенням і не
відповідає обставинам справи та спростовується наявними в справі матеріалами (а.с. 29,
30).

А тому, оскільки висновок суду не відповідає обставинам справи, відповідно
до вимог п.3 ч.1 ст. 202 КАС України постанова суду
підлягає скасуванню з винесенням по справі нової постанови
про задоволення вимог позивача.

Керуючись .ст.ст. 195,198 ч1 п.3, 202 ч.1 п.3,205 ч.2,

Постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити, а постанову Сумського
районного суду Сумської області від 11 грудня 2006 року в даній справі
скасувати.

Визнати незаконним наказ Управління міграційної служби в Харківській
області про відмову в прийнятій заяві про надання статусу біженця громадянину
Бангладеш ОСОБА_1 від 16 серпня 2006 року НОМЕР_1.

Зобов'язати Управління міграційної служби в Харківській
області прийняти заяву громадянина Бангладеш ОСОБА_1 про надання статусу
біженця та розглянути Ії по суті.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення,
але з цього часу може бути оскаржена протягом одного місяця до Вищого
адміністративного суду України

Головуючий:

Судді: