Справа № 2-25/2007рік
Суддя: Журавель В.А.
Дата ухвалення: 2007-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-25/2007 рік
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2007
року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого - судді Журавель В. А. При
секретарі - Сухіній В.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1
до заступника директора Інституту підготовки слідчих кадрів для Служби безпеки
України у складі національної юридичної академії України імені Я.Мудрого
ОСОБА_2 про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення -
суворої догани

Встановив:

Позивач
звернувся до суду, посилаючись на те, щоІНФОРМАЦІЯ_1 року о 8 год. 20 хв. , тобто
до початку робочого дня, він через чергового по Інституту подав заяву на ім»я
Першого заступника директора ОСОБА_3. , в якій
повідомив, що в цей день , реалізуючи своє право на захист , буде готувати
доповнення до скарги до суду на постанову військового прокурора Харківського
гарнізону ОСОБА_4. про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно
слідчого прокуратури ОСОБА_5. Вказане доповнення позивач підготував
ІНФОРМАЦІЯ_1 року і ІНФОРМАЦІЯ_2 року здав його до канцелярії військового
місцевого суду Харківського гарнізону. ІНФОРМАЦІЯ_3 року позивач отримав поштою
від відповідача відповідь, згідно якої останній стверджував, що позивач самовільно
не виконував обов»язки військової службиІНФОРМАЦІЯ_1 року і надав вказівку
письмово повідомити про причини невиконання позивачем своїх обов»язків у цей
день. ІНФОРМАЦІЯ_3 року позивач подав скаргу на дії відповідача Голові Служби
безпеки України, про що повідомив відповідача. Але не чекаючи відповіді Голови
СБУ відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 року видав наказНОМЕР_1, яким оголосив позивачу
сувору догану за порушення військової дисципліни. Вважає, що відповідачем було
порушено чинне законодавство при виданні наказу НОМЕР_1, оскільки позивач є
обвинуваченим по кримінальній справі, а відповідач своїми діями незаконно
намагався обмежити позивача у наданих йому правах обвинуваченої особи, в тому
числі подавати до суду скарги на незаконні дії військового прокурора. Крім
того, відповідач навмисно застосував до позивача дисциплінарне стягнення за
неіснуючий проступок і порушив гарантоване право на отримання правової допомоги
, оскількиІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 готував скаргу
спільно із адвокатом ОСОБА_6. і отримував від нього правову допомогу. Тому позивач
просив скасувати наказНОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_4 року про накладення на нього
дисциплінарного стягнення. Надалі позивач доповнив свої позовні вимоги ,
вказавши, що відповідач знав про те, що на позивача було покладено обов»язки
щодо розробки 3 лекцій .ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивач також виконував Розпорядження
Першого заступника директора інституту щодо розробки цих лекцій , але
відповідач не прийняв це до уваги.

У судовому
засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги і пояснив, що до початку
робочого дня повідомив відповідача, що буде готувати скаргу на дії прокурора.
Відповідачу було відомо , що ОСОБА_1 виконує свої
службові обов»язки, оскільки проект 1 лекції позивач здав до канцелярії
Інституту ще до накладення стягнення, крім того, відповідач знав, що в
службовий час, коли позивач не знайомився з матеріалами

2

кримінальної справи, він виконував
покладені на нього обов»язки по розробці лекцій , оскільки в Інституті відсутня
наукова література, яка необхідна для якісної розробки лекцій за заданими
темами.

Представник
відповідача проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що позивача було
притягнуто до відповідальності за скоєння дисциплінарного правопорушення, що
визначено Дисциплінарним статутом Збройних сил України. Це правопорушення
полягало в тому, що ОСОБА_1 самовільно був відсутній на службі без поважних причин і
не виконував обов»язки військової служби , був відсутній і в Інституті и у війковій
прокуратурі , куди він раніше направлявся згідно наказів відповідача для
виконання вимог ст. 218 КПК України. Перед тим , як видати наказ НОМЕР_1
відповідач особисто перевірив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивач з матеріалами
кримінальної справи не знайомився . Крім того, пояснив, що ОСОБА_1 раніше
неодноразово залишав місце служби у робочий
час для реалізації свого права на захист з дозволу відповідача і порядок залишення
робочого м'ясця був йому добре відомий, але цього разу ОСОБА_1 порушив ст. 45
Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. У робочий час позивач був повинен
виконувати свої службові обов»язки , реалізувати своє право на складання скарги
ОСОБА_1 міг у службовий час на підставі дозволу командира. Тому
представник відповідача вважав, що підстав для скасування наказу НОМЕР_1 нема .

Суд, вислухавши
пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що не
підлягає задоволенню з наступних причин.

Як встановлено у
судовому засіданні згідно з наказом НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_5 року «Про
організацію служби військ в Інституті» встановлено такий розпорядок дня для
військовослужбовців та працівників Інституту підготовки слідчих кадрів для СБУ
: початок робочого дня - 9.00 год.,
перерва на обід 13.00- 14.00 год.,
закінчення робочого дня - 18.00 год.
/ а. с 49-50
/.ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_1 звернуся із заявою до Першого заступника
директора Інституту підготовки слідчих кадрів для СБУ, в якій повідомив, щоІ
НФОРМАЦІЯ_1 року він, реалізуючи своє право на захист , буде готувати доповнення
до скарги до суду на постанову військового прокурора Харківського гарнізону
ОСОБА_4. про відмову в порушенні кримінальної справи стосовного слідчого
ОСОБА_5. Вказана заява була отримана ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 8 год. 20 хвилин
черговим по інституту / а. с. 1/ . ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_1 до
канцелярії військового місцевого суду Харківського гарнізону було здано
доповнення до скарги на постанову військового прокурора Харківського гарнізону
ОСОБА_4 /а. с. 9- 14/.ІНФОРМАЦІЯ_6
року відповідач, як тимчасово виконуючий обов»язки Першого заступника Інституту, направив листа позивачу, в
якому просив письмово повідомити про причини невиконання обов»язків
військової служби в робочий часІНФОРМАЦІЯ_1 року, оскільки позивач самовільно
без відповідного дозволу не виконував обов»язки військової служби / а. с. 8/.

ІНФОРМАЦІЯ_3
року позивач надав на ім»я відповідача заяву, в якій повідомив, що у зв»язку із
порушенням ним права позивача на захист листом від ІНФОРМАЦІЯ_7 року, позивачем
направлено скаргу Голові СБУ / а. с. 15/.

ІНФОРМАЦІЯ_4
року тимчасово виконуючим обов»язки Першого заступника директора Інституту
ОСОБА_2. було видано наказНОМЕР_1 , згідно якого за порушення дисципліни, яке
виразилось у відсутності на службі без поважних причин ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
підполковнику ОСОБА_1 було оголошено сувору догану . При цьому відповідач
послався на те, щоІНФОРМАЦІЯ_1 року у робочий час ОСОБА_1 не виконував
обов»язки військової служби і був відсутній як в Інституті, так і у військовій прокуратурі Харківського гарнізону .
Тобто невиконання обов»язків військової служби та відсутність на службі
позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 року носили самовільний характер / а. с. 36-37/.

3

Відповідно до п. 14 Закону
України « Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» із службових та
особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого
безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного
прямого начальника.

Згідно п.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова
дисципліна

зобов»язує кожного військовослужбовця неухильно виконувати вимоги
військових

статутів, накази командирів Пункт 45
регламентує, що у
разі порушення

військовослужбовцем військової дисципліни командир
повинен нагадати йому обов»язки служби, а за необхідності - накласти
дисциплінарне стягнення. Відповідно до п. 68 статуту на офіцера може бути
накладено дисциплінарне стягнення у виді суворої догани.

При розгляді
спору судом встановлено, щоІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 був відсутній на робочому
місці у зв»язку із тим, що готував доповнення до скарги на дії військового
прокурора Харківського гарнізону , про що надав заяву в цей же день 4 травня о
8 год. 20 хв.
черговому по Інституту. Суд приходить до висновку , що позивач порушив вимоги
Дисциплінарного статуту та Закону України « Про статут ...» , оскільки не
звернувся безпосередньо до свого начальника і не отримав від нього дозволу
залишити робоче місце. При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на
той факт, що відповідач порушив його право на захист, оскільки на той момент
ОСОБА_1 був обвинуваченим по кримінальній справі , у порядку ст.
218 КПК України знайомився із матеріалами кримінальної справи, алеІНФОРМАЦІЯ_1
року у військовій прокуратурі позивач був відсутній , проти чого він не
заперечував у судовому засіданні. Готувати доповнення до скарги ОСОБА_1 міг або
у позаслужбовий час , або у службовий час, але з дозволу свого начальника .
Такого дозволу ОСОБА_1. не отримав.

Також у судовому
засіданні позивач посилався на те, що розпорядженням Першого заступника
директора Інституту НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_8 року на нього покладено обов»язки
розробити у вільний від ознайомлення з матеріалами кримінальної справи
службовий час лекції на теми « Контроль і нагляд за ОРД», «Прокурорський нагляд
за ОРД», «Судовий нагляд за ОРД» / а. с. 29/. Як пояснив ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1
року він, крім складання доповнення до скарги, готував проекти лекцій, оскільки
в Інституті відсутня необхідна для цього наукова література. Але суд не може
прийняти до уваги ці пояснення, оскільки позивач не надав доказів , що саме в
цей день він готував проекти лекцій , на надав відомостей , де і яким чином він
їх готував. Крім того, дозволу від начальника на підготовку лекцій за межами Інституту
, тобто не на робочому місці, ОСОБА_1. також не отримував.

Відповідно до
ст. З Закону України « Про військовий обов»язок і військову службу»
військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов»язки військової служби
поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов»язкам
військовослужбовця або його було направлено бути за наказом відповідного
командира / начальника/.

У судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року
перебував поза межами Інституту , але це перебування не відповідало його
військовим обов»язкам , наказу начальника про перебування ОСОБА_1 за межами
Інституту видано не було . Тому суд приходить до висновку, що
ОСОБА_1.ІНФОРМАЦІЯ_1 року не виконував обов»язки військової служби та був
відсутній на службі без поважних причин самовільно. З цих підстав його позов
про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення задоволенню не
підлягає, оскільки наказ було видано з додержанням вимог чинного законодавства.

На підставі
вищенаведеного, керуючись ст. ст. 9-11, 159, 160 КАС України, Законом України
«Про військовий обов»язок і військову службу», Законом України «Про Статут
внутрішньої служби Збройних Сил України», Дисциплінарним Статутом Збройних Сил
України, суд

4

ПОСТАНОВИВ:

У позові ОСОБА_1 до заступника директора Інституту
підготовки слідчих кадрів для Служби безпеки України у складі національної
юридичної академії України імені Я. Мудрового ОСОБА_2 про скасування наказу
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_4 року про накладення дисциплінарного стягнення -
суворої догани на підполковника ОСОБА_1- відмовити.

Постанова може
бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через районний суд
протягом 10 днів з дня її складання у повному обсязі шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження і після цього протягом 20 днів шляхом подання апеляційної
скарги або у порядку ст. 186 ч.5 КАС України .