Справа № 22-1999ас/2006
Суддя: Алексєєв А.В.
Дата ухвалення: 2007-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №22-1999ас/2006 Головуючий 1 інстанції Космачевська Т.В.,
Категорія - 26 Доповідач Алексєєв А.В.
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 січня 2007 року Апеляційний суд Донецької
області в складі:

Головуючого -
Червінської М.Є. Суддів - Алексєєва А.В., Маширо О.П.

При секретарі -
Мартіросової А.Б.

З участю:

Позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку
адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального
захисту населеная Краматорської міської ради на постанову Краматорського
міського суду від 17 листопада
2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення Краматорської міської ради про
стягнення недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 р. ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту Краматорської міської ради про стягнення
недоотриманої щорічної компенсації на оздоровлення, мотивуючи свої
вимоги тим, що він є учасником ліквідації аварії на Чорнобильської АЕС,
визнаний інвалідом 2 групи, і
відповідно до закону має право на отримання щорічної суми на оздоровлення.
Посилається на те, що відповідач ухиляється від
надання йому вказаних коштів у повному обсязі, просив стягнути на його користь
недоотриману суму в розмірі 4941
грн. 50 коп. на
оздоровлення за період 2001
-2005 років, оскільки за вказаний період йому відповідачем була виплачена
компенсація на оздоровлення в розмірі 26 грн. 70
коп. за кожен рік, що не ґрунтується на законі.

Постановою
Краматорського міського суду від 17
жовтня 2005 р.
позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені та на його користь з відповідача було
стягнуто щорічну компенсацію на
оздоровлення за період 2001-2005 pp. у розмірі 4941 грн. 50 коп.

В апеляційній
скарзі Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської
ради просить постанову суду скасувати як таку, що не відповідає вимогам діючого
законодавства та ухвалити нову постанову по справі, якою відмовити у задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування
доводів апеляційної скарги управління посилалося на те, що виплати, розмір яких
пов'язаний з мінімальною заробітною платою, проводяться в порядку,
передбаченому Кабінетом Міністрів України. Компенсаційні виплати вказаній категорії осіб проводилися на підставі постанови
Кабінету Міністрів України №836 від 28 липня 1996 р. і на
теперішній час постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12 липня 2005 р. Крім того, Законами України „Про
Державний бюджет України" на поточні роки не
передбачені витрати на компенсаційні виплати у розмірі, на якому наполягає
позивач.

У судовому засіданні
представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі і просив
її задовольнити.

Позивач проти
доводів апеляційної скарги заперечував і просив її відхилити, а рішення суду
залишити без зміни.

Заслухавши
доповідача, сторони, перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга відповідача підлягає задоволенню, постанова суду скасуванню з
ухваленням нової постанови за таких підстав.

Апеляційним
судом та судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації
аварії на Чорнобильської АЕС, визнаний інвалідом 2 групи, і відповідно до Закону України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" має
право на отримання щорічної суми на оздоровлення.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 суд виходив з того, що відповідно до вимог ст. 48 вищевказаного
Закону інвалідам 2 групи
передбачена щорічна допомога на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат. За період 2001-2005 pp. Управління
ПСЗН Краматорської міської ради, відповідно до постанови Кабінету Міністрів
України №836 від 26 липня 1996 р. „Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" виплатило позивачу
щорічну допомогу у розмірі по 26 грн. 70 коп. за кожен рік. Оскільки такі
виплати не відповідають вимогам Конституції і названого Закону, то суд,
враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, який встановлювався
законодавством за період 2001-2005
p., стягнув
на користь позивача певну суму.

Проте, такі
висновки суду не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Позивачем
пред'явлено позов до Управління праці та соціального захисту населення
Краматорської міської ради, який є суб'єктом владних повноважень та повинен
діяти у межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та
законами України. Відповідно до частини З статті 2 КАС України, у справах щодо
оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняти вони у межах своїх повноважень та
у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

Постановою
Кабінету Міністрів України №987 від 20 червня 200 року „Про затвердження
Порядку використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення", передбачено, що фінансування видатків Фонду
здійснюється Державним казначейством у межах наявних фінансових ресурсів шляхом
переказу коштів територіальним управлінням Державного казначейства на
підставі поданого Міністерством надзвичайних ситуацій розподілу коштів Фонду. Перелік видатків на здійснення заходів щодо
ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту
населення, що фінансується з Фонду, затверджується
Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Отже,
відповідач, сплачуючи позивачеві щорічну грошову допомогу у розмірі,
визначеному постановою КМ України та у межах фінансування, встановлених
законами України про бюджет на відповідний рік, та доведених до нього на
підставі відповідного кошторису Державним казначейством України, діяв у межах
своїх владних повноважень та у встановлений законом спосіб.

За таких
обставин, відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача та стягнення з нього на користь позивача суми
щорічного грошової допомоги, у розмірі на якому наполягає позивач.

Посилання
позивача на вимоги ст. 48
Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою дійсно передбачена
щорічна компенсація на оздоровлення інвалідам другої групи у розмірі 5 мінімальних
розмірів заробітної плати, є безпідставним.

Відповідно до ст. 62 названого Закону, застосування
цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України,
рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної виконавчої влади України,
місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності, зокрема й територіальними управліннями праці та соціального захисту населення.
Ст. 63 зазначеного Закону, фінансування
витрат, пов'язаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок
державного бюджету.

Отже, у суду першої інстанції не
було підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з наведеного, судом першої
інстанції були порушені норми матеріального
права. Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 202 КАС України, вказані обставини
являються підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням
нової постанови, якою апеляційний суд
відмовляє у задоволенні позовних вимог, виходячи з вищенаведених
підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 195-196, 198 ч.1 п.З, 202 ч.1 п.4, 205 ч.1 п.3,207,167
ч.4 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської
міської ради задовольнити.

Постанову Краматорського міського
суду від 17 листопада 2006 р. скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про стягнення
недоотриманої щорічної компенсації на оздоровлення відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо
до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня складання постанови в повному обсязі.