Справа № 22-а-93/2007р.
Суддя: Кругова С.С.
Дата ухвалення: 2007-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-93 / 2007 р. Категорія: трудове
Головуючий 1 інстанції - Рибальченко P. I Доповідач - Кругова С..С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого
судді - Кругової С.С., Суддів - Кіся П.В. ,

ПилипчукН.П., при секретарі -
Соколовій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Харкові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, яка діє від імені ОСОБА_2, на постанову Кегичівського районного
суду Харківської області від 24.10.2006р.

по
справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до

управління
Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області,

Кегичівського районного відділу управління Міністерства
внутрішніх справ України

в
Харківській області про про стягнення заборгованості і середнього заробітку за

час затримки розрахунку, визнання наказу і запису в
трудовій книжці недійсними,

складу
атестаційної комісії нелегітимним та
звільнення згідно діючому

законодавству

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2005 року позивач звернувся до суду з позовом
до Управління

МВС України в Харківській області про поновлення на роботі . В подальшому

позивач неодноразово змінював свої
позовні вимоги і остаточно просив суд:

- зобов'язати
відповідача Кегичівський РВ УМВС України в Харківській

області
виплатити заборгованість в сумі 104 грн. 25 коп.;

-стягнути з відповідача на користь позивача середній
заробіток по день

фактичного
розрахунку;

-визнати запис № 7 в трудовій книжці ОСОБА_2 про його
звільнення з

органів внутрішніх справ 17 червня
1997 року - недійсним;

-визнати
атестаційну комісію, яка прийняла рішення про звільнення ОСОБА_2 з органів
внутрішніх справ - нелегітимною;

- зобов'язати Кегичівський РВ
УМВС України в Харківській області

звільнити
ОСОБА_2 згідно чинного законодавства;

-винести окрему
ухвалу і направити до прокуратури для вирішення питання про притягнення до
кримінальної відповідальності бувшого начальника Кегичівського РВ УМВС України
в Харківській області ОСОБА_3;

-судові витрати покласти на
відповідача;

-визнати наказ
НОМЕР_1 про зміну дати звільнення ОСОБА_2 - нечинним.

2

Постановою
Кегичівського районного суду Харківської області від 24.10.2006 р.
адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Міністерства внутрішніх справ
України в Харківській області, Кегичівського районного відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області задоволено в
частині стягнення заборгованості в сумі 104 грн. 25 коп., в іншій частині в
задоволені позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі представник позивача просить скасувати постанову Кегичівського районного
суду Харківської області від 24.10.2006 року та ухвалити нову постанову.

Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неврахування судом
досліджених в судовому засіданні доказів, невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Вказує, що звільнення ОСОБА_2 з ОВС 17.06.1997 року відбулося з порушенням
п. 4 ст. 20 Закону України «Про зайнятість» і комісія зобов'язала • начальника Кегичівського РВ УМВС України в
Харківській області змінити в наказі дату звільнення, здійснити виплату
належних сум, внести відповідні зміни до трудової книжки, проте такі зміни до
трудової книжки не було внесено, а гроші були виплачені позивачу після 1997
року через 2 роки без жодних роз'яснень. Відповідачем
не надано суду доказів на підтвердження факту виплати коштів саме у 1997
році. Отже, апелянт вважає, що сам факт виплати позивачу грошей після
17.06.1997 року свідчить про недійсність запису про звільнення з ОВС 17.06.1997
року у трудовій книжці.

Представник
позивача не погоджується із твердженням відповідача про видачу наказу про зміну дати звільнення позивача 16.10.1997 року,
вказуючи, що цей наказ є службовим підлогом, підпис ОСОБА_2 про
ознайомлення, з цим наказом відсутній, у послужному списку позивача наказ не значиться, із листа МВС України
від 04.11.1998 року наявність цього наказу не вбачається.

Заперечує щодо
висновку суду про легітимність атестаційної комісії, на підставі рішення якої
було звільнено ОСОБА_2 з ОВС 17.06.1997 року, зазначає,
що наказ про створення такої комісії відсутній, персональний склад комісії згідно
з наказом від 26.01.1996 року не відповідає персональному складу комісії,
вказаної в атестаційному листі. Цей атестаційний лист не оформлений належним чином, судом не прийняті пояснення позивача про
те, що йому взагалі нічого не було відомо про атестацію, якої насправді
не було.

Звертає увагу
суду, що з наказом щодо попередження про звільнення від 06.06.1997 року ОСОБА_2 не був ознайомлений, його підпис про
ознайомлення відсутній.

Посилається на відсутність доказів, які підтверджують отримання позивачем
одноразової грошової допомоги в сумі 5-ти місячного грошового забезпечення, на чисельні
виправлення в оригіналі особової картки щодо проведення нарахувань позивачу за
1997 рік, що є незаконним.

Судова колегія,
заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона задоволенню не
підлягає .

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення суду
першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час

3

апеляційного провадження порушень,
допущених судом першої
інстанції, які призвели
до неправильного вирішення справи.

Судовим розглядом встановлено
наступне.

ОСОБА_2 працював
в Кегичівському районному відділі
управління . Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області
з 31.08.81 року , на посаді міліціонера , яка фінансувалася за рахунок
місцевого бюджету з 17 лютого 1997 року (наказ НОМЕР_2 а.с.10З).

Матеріали справи
свідчать, що про звільненая за скороченням штатів згідно наказу від 17.04.97
року позивач був повідомлений 24 квітня 1997 року, про що власноручно написав
заяву (а.с. 75).

На підставі
наказу НОМЕР_3 позивач був звільнений з органів внутрішніх справ згідно
Положення про проходження служби за скороченням штатів.

Наказом НОМЕР_1 було внесено зміни до наказу НОМЕР_3 про зміну дати
звільнення позивача з 17 червня 1997 року_ на 24 червня 1997
року.

Як зазначив сам ОСОБА_2 в поясненнях на а.с. 212 трудову книжку і розрахунок
йому видали в день звільнення 17.06.97 року .

Крім цього, після зміни дати звільнення ОСОБА_2 було
доплачено різницю з 17 по 24 червня 19997 року. При цьому, було припущено помилки і неправильно нараховано вихідну допомогу.
Сума недоплати склала 104 грн. 25 коп.

Суд першої
інстанції правильно дійшов висновку про стягнення на користь позивача
заборгованості в сумі 104 грн. 25 коп. Наявність заборгованості не оспорювали і
представники відповідачів.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника позивача, що суд неправильно
зазначив 104 грн. 25 коп. як частину невиплаченої вихідної допомоги, то
матеріли справи свідчать (а.с. 14-15) що ця сума саме є частиною недоплаченої
вихідної допомоги, оскільки при нарахуванні цієї суми була допущена помилка.

Згідно постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 п.2 абз.2
передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів
про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб ) рядовий і начальницький склад органів
внутрішніх справ тощо).

Виходячи з
цього, суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позову в частині
стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки ст. 116,
117 КЗпП України регулюють питання оплати праці (глава 7 «оплата праці» КЗпП
України).

Постановлюючи судове рішення в частині визнання атестаційної комісії яка приймала
рішення про атестацію позивача нелегітимною, суд першої інстанції обмежився тим, що зазначив про відсутність
зв'язку між результатами атестації і звільненням позивача.

При цьому,
судова колегія погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо відсутності
зв'язку між атестацією і звільненням позивача, вважає задоцільне зазначити
наступне.

Як убачається з
наказу про створення атестаційної комісії НОМЕР_1 до її складу входили голова
комісії, шість членів і секретар (а.с. 118). Зі змісту атестації (а.с. 149-150)
убачається, що 10 червня 1997 року під час проведення атестації ОСОБА_2 були
присутні голова комісії, три члени комісії, один з яких ОСОБА_4 не був введений в склад комісії згідно вищенаведеного
наказу і секретар комісії. Чисельна
кількість складу атестаційної комісії складала біля 1/4 від , загального
складу комісії.

4

Згідно тимчасового Порядку проведення атестування особового складу МВД України
(додаток до наказу МВС України № 92 від 25 лютого 1993 року висновки
атестаційної комісії приймаються голосуванням при наявності не менше двох
третин її складу більшістю голосів.

Таким чином,
визнати склад комісії правомочним щодо голосування висновків комісії не
можливо. Відповідно атестаційна комісія, яка зазначила висновок про
невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді і звільнення через скорочення штатів -
нелегітимна.

Незважаючи на це, судова колегія вважає, що підстав для задоволення позову
в цій частині немає, оскільки позивач пропустив строк позовної давності на
звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Атестація
відбулась 10 червня 1997 року. П'ояснення представника позивача, що атестації
взагалі не було протирічать матеріалам справи і спростовуються наявністю наказу
про створення атестаційної комісії (а.с.118), атестаційним листком . (а.с. 150)
і актом про відмову позивача від ознайомлення з результатами атестації від 10
червня 1997 року (а.с. 151). В суд позивач звернувся лише в листопаді 2005
році, тому в задоволенні цих позовних вимог позивачу слід відмовити.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини і дав належну оцінку наданим
сторонами доказам і дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про визнання недійсними наказу НОМЕР_1 про зміну
дати звільнення ОСОБА_2 і запису № 7 в трудовій книжці ОСОБА_2 про його
звільнення з органів внутрішніх справ 17 червня 1997 року.

З таким висновком суду судова колегія погоджується з
наступних підстав.

Запис № 7 в трудовій книжці зроблений на підставі наказу про звільнення
позивача НОМЕР_3. Цей наказ позивач не оскаржував і він не визнаний
незаконним.

Крім цього,
наказом НОМЕР_1 внесено зміни до наказу НОМЕР_3 про зміну дати звільнення
позивача, що є підставою для внесення
наступних відповідних записів в трудову книжку ОСОБА_2 за умови надання
позивачем своєї трудової книжки відповідачу.

Інші доводи
апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Апелянт будь
яких доказів, які б спростовували висновки суду - не надав.

Також,
матеріали справи не
містять будь яких
фактичних данних, що унеможливлювали своєчасне звернення
ОСОБА_2 до суду за захистом своих
. порушених прав у строки , передбачені
діючим законодавством.

Відповідно до
ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без
задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процессуального права.

Керуючись ст.
195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, яка діє від імені ОСОБА_2, - відхилити.

5

Постанову Кегичівського районного суду Харківської
області від 24.10.2006 p. - залишити без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга
може бути подана безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України
протягом одного місяця з дня виготовлення повного тексту постанови, а саме з 02
лютого 2007 року.