Справа № 22-а-484/2007р.
Суддя: Борова С.А.
Дата ухвалення: 2007-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-484/2007р. Головуючий 1-ї ін-т.: Наумової С.М.
Категорія: про визнання недійсним положень Доповідач: Яцина В.Б.
документів щодо втрати працездатності, зобов'язання змінити їх зміст
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2007 р. м.Харків.

Судова колегія
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого
- судді Борової С.А.,

суддів: Яцини В.Б. і Швецової Л.А., при секретарі Шевченко О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на
постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 7 грудня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до провідного державного інспектора Харківської
державної інспекції з охорони праці Територіального управління Державного комітету
України з нагляду за охороною праці в Харківській області ОСОБА_2, Управління
державної служби охорони при Головному Управлінні МВС України в Харківській
області про визнання деяких положень актів форми ІНФОРМАЦІЯ_2, припису за
формою ІНФОРМАЦІЯ_3 недійсними та їх
скасування, зобов'язання змінити зміст акту форми ІНФОРМАЦІЯ_4, складених з
приводу нещасного випадку на виробництві, -

ВСТАНОВИЛА:

11 травня 2006 року ОСОБА_1,
охоронник цивільної охорони, звернувся у суд із позовом, в якому після його уточнення
просив визнати недійсним та скасувати припис за формою ІНФОРМАЦІЯ_1 від
07.02.2006р. за підписом провідного державного інспектора ХДІОП ОСОБА_2,
визнати недійсними та скасувати деякі положення акту форми ІНФОРМАЦІЯ_4 від
10.02.2006р., зобов'язати УДСО при ГУМВС України в Харківській області змінити
зміст акту форми ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10.02.2006р. та акту по формі ІНФОРМАЦІЯ_2,
складених з приводу нещасного випадку з ним при виконанні трудових обов'язків
по охороні в ніч на 29 жовтня 2005 року.

Позов обгрунтований тим, що позивач не згодний зі
змістом зазначених в приписі провідного державного інспектора ХДІОП ОСОБА_2
вказівок щодо визначення причин нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 28
жовтня 2005 року під час виконання службових обов'язків по охороні цивільного
об'єкту. При проведенні розслідування нещасного випадку адміністрацією за
місцем його роботи не було звернено увагу на те, що основними причинами
нещасного випадку з ним стали порушення організаційного характеру з боку
посадової особи роботодавця та незадовільний технічний стан території об'єкту
охорони, а зазначена в акті форми ІНФОРМАЦІЯ_4 супутня причина, особиста
необережність потерпілого, - не відповідає дійсності. Окрім того, зазначені
документи мають суттєві недоліки у викладенні обставин нещасного випадку, а
органами державного нагляду за охороною праці не в повному обсязі виконані свої
обов'язки щодо контролю за своєчасністю, об'єктивністю розслідування і
документальним оформленням нещасного випадку, здійснення права вимагати від роботодавця
повторного чи додаткового розслідування нещасного випадку. Позивач зазначив, що
зазначені суттєві недоліки заважають йому в подальшій реалізації його права на
соціальний захист.

2

У
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали
позов і просили його задовольнити.

Відповідач
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що всі акти, які
оспорює позивач, складені відповідно до діючого законодавства.

Представники
УДСО при ГУМВС України в Харківській області в судовому засіданні позов не
визнали і пояснили, що порушень діючого законодавства України щодо порядку
розслідування УДСО при ГУМВС України в Харківській області обставин нещасного
випадку з позивачем немає, були складені акти по формі ІНФОРМАЦІЯ_2 від
28.01.2005р. причини нещасного випадку були визначені в актах - несприятливі
погодні умови та особиста необережність ОСОБА_1.

Постановою
Дзержинського районного суду м. Харкова від 7 грудня 2006 року позов ОСОБА_1.
залишений без задоволення. Районний суд виходив з того, що порушень діючого
законодавства щодо порядку розслідування нещасних випадків з позивачем немає.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить зазначену постанову районного суду скасувати та ухвалити
нову, якою задовольнити його позовні вимоги.

У скарзі він вважає
постанову суду незаконною і необгрунтованою внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права, суд не з'ясував всі обставини справи,
які мають значення для її правильного вирішення, не були досліджені всі докази
по справі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть
участь в справі, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної
скарги і заявленого у суді першої інстанції позову, обговоривши доводи
апеляції, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст.
195 КАС України суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження

порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели
до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції
на підставі наявних у справі доказів встановив, що позивач ОСОБА_1 працював на
посаді охоронника цивільної охорони Дзержинського ВДСО в м. Харкові.

28.10.2005р. з
ОСОБА_1 при несенні ним служби по охороні будівництва фірми «Таміра» стався
нещасний випадок, у зв'язку з чим відповідно до його заяви від 3.11.2005р.
комісією УДСО при УМВСУ в Харківській області були складені акти по формі
ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.11.2005 року.

7.02.2006р.
територіальним управлінням ДКУ з нагляду за охороною праці по Харківській
області було складено припис ІНФОРМАЦІЯ_1 за формою ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно акту
форми ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.11.2005р. щодо визначення причин нещасного випадку з
позивачем: основна - несприятлеві погодні умови, супутні - особиста
необережність. Відповідно до цього припису управлінням ДСО було складені нові
акти форми ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.02.2006р. про нещасний випадок з позивачем.

Апеляційним
розглядом на підставі пояснень сторін, дослідженні документів щодо прийняття
ОСОБА_1. на роботу безспірно встановлено, що під час вказаного нещасного
випадку він не знаходився на публічній службі, працював у відповідача
відповідно до трудового договору, який регулюється нормами КзпП України,
оспорює вказані акти та припис у зв'язку з тим, що на його погляд вони обмежують
розмір

3

належної йому
страхової виплати у зв'язку з ушкодженням здоров'я, отриманого в результаті
цього нещасного випадку на виробництві, яка передбачена ст. 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Згідно ст. 22
Закону України «Про охорону праці» за підсумками розслідування нещасного
випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за
встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпшому
або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення
розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи
незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу
державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для
роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною
праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Припис за формою
ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07.02.2006р., який оспорює ОСОБА_1, у даному випадку має
наслідки цивільно-правового характеру, оскільки він має значення для змісту
актів за формою ІНФОРМАЦІЯ_4 таІНФОРМАЦІЯ_2, які також оспорює позивач по цій
справі, що впливають на розмір соціальних виплат позивачу в межах законодавства
про охорону праці.

Таким чином, із
суті позовних вимог ОСОБА_1. витікає, що він зазначеним позовом захищає свої
права щодо соціального захисту у зв'язку із отриманим ушкодженням здоров'я
внаслідок нещасного випадку, який на його погляд недостовірно зафіксований у
зазначених документах, тобто виник спір з приводу правовідносин, які
врегульовані законодавством про охорону праці.

Згідно ст.173
КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у
встановленому законодавством порядку.

Відповідно до
роз'яснень, які містяться у п. 1-1 постанови Пленуму Верховного Суду України
від 27 березня 1992р. № 6, із наступними змінами, «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» спори між потерпілим
працівником та роботодавцем (незалежно від форми власності та виду діяльності)
щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в
порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV
КзпП). Суд при розгляді таких справ
повинен обговорити також питання про притягнення до участі у справі
відповідного органу Фонду соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань України як третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє самостійних вимог.

Відповідно до
ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод
та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень,
крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший порядок судового провадження. Із визначення
терміну адміністративна справа, яке наведено у п. 1 ч. 1 ст. З КАС України,
випливає, що публічно-правовим є спір, в якому оспорюються владні управлінські
функції органу виконавчої влади, місцевого самоврядування, їхньої посадової чи
службової особи або іншого суб'єкту, який здійснює

4

ці функції на основі законодавства, які мають наслідками
встановлення чи зміну чи публічних відносин, або має публічне значення.

Таким чином, при
розгляді справ в порядку адміністративного судочинства, за відсутності спору
про право цивільне, вирішуються питання не про захист суб'єктивних прав, що
виникли з цивільних, трудових, житлових, сімейних правовідносин шляхом їх
встановлення і визнання, а про захист публічних прав чи свобод, закріплених
Конституцією України, законами та іншими нормативно-правовими актами в сфері
публічно-правових відносин, при здійсненні владних управлінських функцій, - у
спосіб, передбачений ст. 162 КАС України.

Виходячи з
наведених обставин, по справі між сторонами виник спір, який пов'язаний з
правом позивача на соціальне забезпечення з приводу ушкодження здоров'я під час
виконання трудових обов'язків, які підлягає розгляду у цивільно-правовому
порядку, який помилково був розглянутий судом першої інстанції в порядку
адміністративного судочинства, поза межами компетенції адміністративних судів,
яка визначена ст. 17 КАС України, Не є адміністративним спір позивача щодо
змісту припису по формі ІНФОРМАЦІЯ_3 та актів по формі ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки
цей спір, не зважаючи на його суб'єктний склад, оскільки він має не публічній
характер, а стосується цивільних прав та обов'язків позивача.

Відповідно до
ст. 1,3 ЦПК України кожна особа в межах цивільного судочинства з метою захисту
порушених, невизнаний або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за їх. захистом.

Згідно до п. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в порядку адміністративного
судочинства, але суд першої інстанції помилково не застосував цієї норми.

З цих підстав
постанова суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 203 КАС України підлягає скасуванню в апеляційному
порядку, а провадження у справі - закриттю. Позивач не позбавлений
можливості звернутися до районного суду із відповідним позовом в порядку ЦПК
України.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 203,205 ч. 1 п. 4, ч. 4, ст.ст. 210-212, 254 КАС
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову
Дзержинського районного суду м. Харкова від 7 грудня 2006 року скасувати, а
провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржена

безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з дня

проголошення.