Справа № К-14317/06
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2007-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів Вищого адміністративного суду
Головуючого Співака В.І.
суддів:
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного казначейства України на
рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.08.05 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 28.11.05 року у справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Державного казначейства України, Міністерства фінансів України,
Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України,
Одеського обласного управління юстиції, територіального управління державної
судової адміністрації в Одеській області про стягнення заробітної плати та
компенсації за її затримку, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2005 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до
Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державного казначейства
України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України, Державної
судової адміністрації України, Одеського обласного управління юстиції, територіального
управління державної судової адміністрації в Одеській області про стягнення
заробітної плати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.08.05 року позовні вимоги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було задоволено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28.11.05 року апеляційні скарги
Державного казначейства України, Міністерства фінансів України залишені без
задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.08.05 року -
без змін.

У касаційній скарзі Державне казначейство України, не погоджуючись
з цими судовими рішеннями, посилається на допущені судами порушення норм
матеріального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.08.05 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28.11.05 року та постановити нове
рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши наведені доводи в касаційній скарзі, рішення
судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 130 Конституції України та статті
118 Закону України «Про судоустрій України», фінансування та належні умови для
функціонування судів і діяльності суддів забезпечує держава. Забезпечення
функціонування судової влади передбачає окреме визначення у Державному бюджеті
України видатків на фінансування судів не нижче рівня, що забезпечує можливість
повного і своєчасного фінансування судів; гарантування достатнього рівня
соціального забезпечення суддів.

Згідно статті 44 Закону України «Про статус суддів»,
заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премії, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Рішенням Конституційного Суду
України від 20.03.02 року визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними), положення статті 58 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2001 рік» щодо зупинення дії положень
законодавчих актів України в частині надання пільг, компенсацій і гарантій, які
фінансуються з бюджетів усіх рівнів та пункт 1 статті 1 Закону України «Про
деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», яким виключено перше речення
частини дванадцятої статті 44 Закону України «Про статус суддів»; положення статей
58, 60 Закону України «Про Державний бюджет України на 2001 рік» та пункт 1
статті 1 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів»,
визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним
Судом України даного рішення.

Положення
частини першої статті 129, частини першої статті 130 Конституції України у
взаємозв'язку із положеннями статей 11, 44 Закону України «Про статус суддів»
створюють механізм захищеності судової влади, який Верховна Рада України повинна
враховувати, приймаючи Державний бюджет України на відповідний фінансовий рік.
Зменшення (в тому числі шляхом зупинення дії окремих нормативних актів)
видатків Державного бюджету на фінансування судів і суддів не забезпечує
повного і незалежного здійснення правосуддя, нормального функціонування судової
системи, що може призвести до зниження довіри громадян до державної влади,
загрожувати реалізації гарантованого Конституцією України права людини і
громадянина на судовий захист.

Таким чином, судами правильно дана правова оцінка
обставин по справі, правильно застосовані норми матеріального права при
прийнятті рішень, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
Державного казначейства України залишити без
задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.08.05
року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28.11.05 року у справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Державного казначейства України, Міністерства фінансів
України, Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України,
Одеського обласного управління юстиції, територіального управління державної
судової адміністрації в Одеській області про стягнення заробітної плати та
компенсації за її затримку - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І.
Співак

судді:
С.В. Білуга

М.І. Гурін

А.Ф.
Загородній

М.М. Заїка

Згідно з оригіналом суддя В.І.
Співак