Справа № 22-а-336/07
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2007-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
суддя Хачатрян В.С.
Категорія: Доповідач 2
суддя Григоров А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2007 року

№ 22-а-336/07

Судова колегія Харківського апеляційного адміністративного
суду у складі:

Головуючого судді - Григоров А.М.

Суддів - Сіренко О.І., Подобайло З.Г.

при секретарі: Спесивцева О.В.

за участі:

представник ТОВ «АСАД» - Стєбєлєв Антон
Михайлович, Дроздов Олександр Михайлович

представник Харківського обласного
центру зайнятості населення - Нікіфорова Ольга

Олександрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю «АСАД» на
постанову Господарського суду Харківської області від 27 березня 2007 року по справі № АС-54/81-07

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «АСАД»

до Фонду
загальнообов”язкового державного страхування України на
випадок

безробіття в
о. Харківського обласного центру зайнятості населення

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариства з обмеженою
відповідальністю «АСАД», звернувся до Господарського суду Харківської області з
позовом до Фонду загальнообов”язкового державного страхування України на
випадок безробіття в о. Харківського
обласного центру зайнятості населення про скасування рішення.

Постановою Господарського суду Харківської
області від 27.03.2007 року в позові Товариства з обмеженою відповідальністю
«АСАД» до Фонду загальнообов”язкового державного страхування України на
випадок безробіття в о. Харківського обласного центру зайнятості населення про скасування рішення відмовлено.

З даною постановою позивач не згоден та
вважає, що суд неправильно та
неповно дослідив докази по справі та застосував норми права. В постанові суд
зазначив, що вважає, що на момент звернення Позивача до Відповідача з заявою
про надання дозволу на працевлаштування громадянина Китайської народної
республіки ОСОБА_1, Позивачем не були надані докази вищої освіти претендента.
Однак, суд не врахував вимоги Порядку оформлення іноземцям та особам без
громадянства дозволу на працевлаштування в Україні, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 01.11.1999 р. № 2028 (далі - Порядок), яким
безпосередньо керується Відповідач при видачі дозволу на працевлаштування
іноземцям та особам без громадянства. В зазначеному Порядку не наводиться
зобов'язання доводити освіту претендента. Там лише сказано надати документи про
освіту або кваліфікацію. Також немає роз'яснення про яку освіту необхідно
надавати документи. Тому, коли Позивач надав Відповідачу копію Атестату
НОМЕР_1, виданого ОСОБА_1у сільською середньою школою з фінансовою
спеціалізацією провінції Чженцзян Китайської народної республіки за
спеціальністю фінанси, який був єдиним документом на той момент в наявності у
Позивача та який би свідчив про наявність у претендента освіти, він вважав це
достатнім документом для Відповідача через те, що в першу чергу в цьому
спеціалісті (ОСОБА_1) зацікавлений сам Позивач. Тому, якщо Позивача влаштовує
даний претендент з тими даними, які в нього є, чому хтось інший, зокрема
Відповідач, повинний вирішувати чи підходить він Позивачу, чи ні. Даний підхід порушує
вимоги ст. ст. 19, 43, 44, 46 Господарського кодексу України, згідно з якими
суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати
господарську діяльність, яка не суперечить законодавству, а незаконне втручання
та перешкоджання господарській діяльності суб'єктів господарювання з боку
органів державної влади, їх посадових осіб забороняється. Також закріплюється
принцип вільного найму підприємцем працівників, а також укладання з громадянами
договорів про використання їх праці.

Відповідач в своєму Запереченні проти позову
(далі - Заперечення) посилався в першу чергу на форму звітності № 3-ПН
"Звіт про наявність вакансій", затвердженої наказом Міністерства
праці та соціальної політики України від 19.12.2005 р. № 420 за погодженням з
Держкомстатом України (далі - форма звітності), яка була надана Позивачем
Відповідачу разом з заявою про надання дозволу на працевлаштування та пакетом
документів. В цій формі звітності, яка надавалась до РЦЗ Дзержинського району
м. Харкова, були заявлені вимоги до претендента на вакантне місце з вищою або
незакінченою вищою освітою. Однак, як вже було вказано вище, Відповідачу
фактично були подані документи, які свідчили про середню освіту претендента від
позивача. Тобто відповідач в основу свого Заперечення, а так само й відмови у
видачі дозволу на працевлаштування, поклав невідповідність даних, заявлених в
формі звітності, даним, наданим з заявою
про видачу дозволу
на працевлаштування. Однак,
відповідач не врахував, що дана форма звітності не входить до переліку
документів, які додаються до заяви на видачу дозволу на працевлаштування і
вказані в п. 5 Порядку. Таким чином, посилання Відповідача на цей документ
протирічить вимогам данного Порядку і не може бути покладене в основу відмови у
видачі дозволу на працевлаштування, а також винесення Постанови Господарським
судом Харківської області. Враховуючи вищенаведене Відповідач перевищив свої
повноваження шляхом розширеного тлумачення чинного законодавства з питань
видачі дозволу на працевлаштування, що відображено в ч. 2 ст. 19 Конституції
України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах

повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, та поклав в

основу рішення про відмову вимоги, які не
регламентуються чинним законодавством.

В Порядку наданий вичерпний перелік підстав,
з яких дозвіл на працевлаштування іноземців та осіб без громадянства не
видається Обласним центром зайнятості. Не під одну з цих підстав Позивач не
підпадає. Тому Позивач вважає незаконним відмову Відповідача у

видачі дозволу на працевлаштування
громадянина Китайської народної республіки ОСОБА_1, і так само не погоджується
з Постановою Господарського суду Харківської області

по цій справі.

Скаржник вважає, що Господарський суд Харківської області не взяв до
уваги зазначені вище факти, зокрема дії Відповідача, а навпаки поклав їх в
основу своєї Постанови. Таким чином, був порушений принцип офіційного з'ясування
всіх обставин по справі.

На підставі наведеного просить скасувати
постанову суду та задовольнити позов.

В
судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні
проти скарги заперечує.

Заслухавши представників сторін, перевіривши
матеріали справи , обговоривши доводи апеляційної скарги , судова колегія
вважає , що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом
першої інстанції було встановлено, та підтверджено у суді апеляційної інстанції
наступне.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач, ТОВ "Асад" звернувся до суду
з позовом до Харківського обласного
центру зайнятості м. Харків про скасування рішення відповідача НОМЕР_2., яким було відмовлено в
надані дозволу на працевлаштування іноземця на посаду ІНФОРМАЦІЯ_1 та просить
зобов'язати відповідача надати дозвіл на працевлаштування в Україні громадянина
Китайської народної Республіки ОСОБА_1 на посаду ІНФОРМАЦІЯ_1 в ТОВ
"Асад".

Cуд встановив,
що12.01.2007р., позивачем була подана заява з пакетом документів перелічених в
Порядку оформлення іноземцям та особам без громадянства дозволу на
працевлаштування в Україні, затвердженого Постановою НОМЕР_3 до Харківського
обласного центру зайнятості для отримання дозволу на працевлаштування в Україні
іноземця на посаду ІНФОРМАЦІЯ_1 в ТОВ "Асад", м. Харків. Позивачем
наданий відповідний пакет документів, серед яких обґрунтування потреби
використання використання праці громадянина Китайської народної Республіки
ОСОБА_1 та можливість створення для нього необхідних умов перебування та
діяльності, копія звіту по формі 3-ПН.

Відповідач листомНОМЕР_2. відмовив у надані
дозволу, посилаючись на те, що відповідно до п. 1 Порядку оформлення іноземцям
та особам без громадянства дозволу на працевлаштування в Україні, дозвіл на
працевлаштування іноземних громадян оформляється підприємствам, установам,
організаціям, які запрошують для роботи фахівців, за умови відсутності в
Україні працівників, які спроможні виконувати цей вид роботи, або у роботодавця
є достатні обґрунтовані докази доцільності використання праці іноземного
фахівця. В наданих позивачем документах були відсутні таки докази та докази
досвіду роботи іноземного громадянина за відповідною посадою.

Згідно ст. 8 Закону України " Про
правовий статус іноземців" іноземці та особи без громадянства, які прибули
в Україну для працевлаштування на визначений термін, можуть займатися трудовою
діяльністю відповідно до одержаного у встановленому порядку дозволу на
працевлаштування.

Згідно ч. 2 статті 8 Закону України „Про
зайнятість населення" іноземці та особи без громадянства, крім найнятих
відповідно до угоди про розподіл продукції, які прибули в Україну на визначений
термін, одержують право на трудову діяльність лише за
наявності в них дозволу
на працевлаштування, виданого державною службою зайнятості
України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Згідно п. 1 Порядку, дозвіл на
працевлаштування оформляється іноземцю або особі без громадянства, який має
намір займатися в Україні трудовою діяльністю, за умови, якщо в країні
(регіоні) відсутні працівники, які спроможні виконувати цей вид роботи, або є
достатні обґрунтування доцільності використання праці іноземних фахівців, якщо
інше не передбачене міжнародним договорами України.

Відповідно до статуту підприємство
відповідача займається в першу чергу юридичною та аудиторською діяльністю. Для
надання консультаційних послуг з питань ведення господарської діяльності
підприємств та фізичних осіб -підприємців, з фінансових питань, а також послуг
по розробці інвестиційних проектів та бізнес планів для іноземних громадян,
зокрема, для громадян Китайської народної республіки підприємству позивача
необхідні фахівці в галузі фінансів та торгівлі з глибокими знаннями китайської
мови. Оскільки, в регіоні відсутні працівники, які спроможні виконувати цей вид
роботи та відповідають викладеним вимогам, тому позивач вважає доцільно
використовувати працю громадянина Китайської народної Республік ОСОБА_1, який
закінчив сільську середню школу з фінансовою спеціалізацією, тобто має середню
спеціальну освіту.

В доданій до заяви копії форми N 3-ПН
"Звіт про наявність вакансій" затвердженої наказом Міністерства праці
та соціальної політики України від 19.12.2005р. № 420 за погодженням з
Держкомстатом України ТОВ „Асад| зазначає в графі 10, що серед основних вимог
до претендента на вакансію ІНФОРМАЦІЯ_1 є вища або незакінчена вища освіта.

Відповідно до Законів України "Про
освіту" та "Про вищу освіту" встановлені такі освітні рівні:
початкова загальна освіта, базова загальна середня освіта, повна загальна
середня освіта, професійно-технічна освіта, неповна вища освіта, базова вища
освіта, повна вища освіта.

У графі 11, в якій відповідно до Інструкції,
проставляється спеціальність, яка зазначається відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 24 травня 1997 року N 507 "Про перелік напрямів та
спеціальностей, за якими здійснюється підготовка фахівців у вищих навчальних
закладах за відповідними освітньо-кваліфікаційними рівнями". В зазначеній
графі ТОВ „Асад" вказані вимоги до претендента на вакансію - спеціальність
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У графі 14, в якій відповідно до Інструкції,
наводяться додаткові навички, характеристики особи та окремі вимоги, такі як:
навички роботи з комп'ютером; наявність автомобіля; наявність прав водія (із
зазначенням категорії); володіння мовами (зазначається мова); рівень володіння
мовами (вільний, розмовний, зі словником); наявність санітарної книжки;
наявність телефону. ТОВ „Асад" зазначило необхідність знання китайської
мови.

Під час розгляду Харківським обласним центром
зайнятості з оформлення іноземцям та особам без громадянства дозволів на
працевлаштування в Україні документа про освіту громадянина Китайської народної
Республіки ОСОБА_1, було встановлено, що він має середню професійну освіту
(атестат середньої загальноосвітньої спеціалізованої школи провінції Чжецзян),
а не зазначену у вимогах до претендента на посаду ІНФОРМАЦІЯ_1 вищу або
незакінчену вищу освіту.

Суд зазначає, що як свідчить відмітка на
наведеному, звіті він надавався службі
зайнятості у Дзержинському районі м.
Харкова до звернення за дозволом на працевлаштування, саме з вище наведеними
вимогами до освіти кандидата. Надання такого звіту до служби зайнятості
обумовлено вимогами ст.. 20 Закону України «Про зайнятість населення». Судова
колегія зазначає, що державний орган - районна служба зайнятості, не могла
здійснювати підбір кандидатури на працевлаштування серед зареєстрованих у неї
осіб, для заняття вакантної у позивача посади за критерієм середньої освіти,
оскільки в звіті вказана вимога більш високий рівень освіти. В звіті містися відмітка районного центру
зайнятості про неможливість надання кандидатур, то кандидатур по вимогах
вказаних в звіті. Наведений звіт свідчить про відсутність відповідних
кандидатур на працевлаштування в регіоні.

Враховуючи обов'язок надання звіту, те, що до
відповідача позивач самостійно надав звіт в обґрунтування надання дозволу на
працевлаштування, суд не приймає доводи апеляційної скарги в частині посилання
на необов'язковість надання звіту згідно переліку документів.

Колегія суддів зазначає, що позивач надавши
відповідачу документи про надання дозволу на працевлаштування, самостійно
встановив такі критерії освіти працівника, яким ОСОБА_1 не відповідає, а тому
не можливо йому надати дозвіл на працевлаштування на дану роботу. В даному
випадку відповідач правомірно відмовив в наданні дозволу на працевлаштування з
посилання на п. 1 Порядку оформлення іноземцям та особам без громадянства
дозволу на працевлаштування в Україні, затвердженого Постановою НОМЕР_3 ,
оскільки не можливо вважати, що особа яка не має освіти, яку заявило само
підприємство створюючи робоче місце, спроможна виконувати відповідну роботу і є
доцільність її працевлаштування, крім того неможливо було здійснити підбір
кандидатів в регіоні згідно вимог Закону України «Про зайнятість населення».

Колегія суддів зазначає, що відповідач діяв в
межах повноважень наданих йому ст. 8 Закону України «Про зайнятість населення»
та наведеного порядку . Також колегія суддів зазначає, що скаржник помилково
вважає, що в Порядку вказаний вичерпаний перелік підстав по яких можлива
відмова в працевлаштуванні. П. 8 порядку встановлює лише не вичерпаний перелік
підстав відмови в наданні дозволу на працевлаштування. Невідповідність
працевлаштування п. 1 Порядку є підставою для відмови в наданні дозволу на
працевлаштування.

За таких обставин суд першої інстанції
правомірно вважає що, на момент звернення (12.01.2007р.) позивача до
відповідача з заявою про надання дозвілу на працевлаштування громадянина Китайської
народної Республіки ОСОБА_1, позивачем не були надані докази вищої освіти
претендента, комісією Харківського обласного центру зайнятості було прийняте
законне та обґрунтоване рішення про відмову в оформлені дозволу на
працевлаштування громадянина Китайської народної Республіки ОСОБА_1.

За таких обставин суд
першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення
з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної
скарги не впливають на правильність постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «АСАД» залишити без
задоволення.

Постанову Господарського суду Харківської
області від 27 березня 2007 року по
справі № АС-54/81-07 залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст
виготовлено та підписано 16 червня 2007 року

Головуючий Григоров
А.М.

Судді
Сіренко О.І.

Подобайло
З.Г.