Справа № К-16239/06
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2007-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2007 року м.
Київ

Вищий
адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Бившевої Л.І., Костенка М.І., Маринчак Н.Є, Шипуліної Т.М.

при секретарі:
розглянувши у відкритому судовому засіданні

Павлушку Р.С.

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові

на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2006 р.

у справі № 6/278а господарського
суду Чернігівської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брас»

до Державної податкової
інспекції у м. Чернігові

про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Чернігівської області від
06.12.2005 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.02.2006р., позов задоволено: визнано нечинними
податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові від 27.09.2005 р. №
/0/9900/ про визначення ТОВ «Брас» податкового зобов'язання за
платежем з податку на прибуток у сумі 11 190,00 грн., в тому числі 9 500,00
грн. - основний платіж та 1 690,00 грн. - штрафні санкції; від 27.09.2005 р. №
/0/9899/ про визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем
з податку на додану вартість у сумі 22 500,00 грн., в тому числі 15 000,00 грн.
- основний платіж та 7 500,00 грн. - штрафні санкції; рішення ДПІ у м.
Чернігові від 27.09.2005 р. № /0 про застосування до позивача
штрафних санкцій в сумі 80 851,80 грн. на підставі пункту 1 ст.17 Закону
України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг».

Судові рішення вмотивовані посиланням на те, що позивач
правильно визначив податкові зобов'язання з податку на додану вартість у сумі
75 000,00 грн. з операції продажу нежитлових приміщень згідно договору
купівлі-продажу від 29.12.2003 р., виходячи з бази оподаткування 375 000,00
грн., а також з врахуванням зазначеної ціни продажу правомірно збільшив валові
витрати за 2003 рік на 26,9 тис. грн., що складає суму збитків від зазначеного
продажу. За висновком судів попередніх інстанцій, оскільки в результаті продажу
нежитлових приміщень сума виручки була меншою балансової вартості проданих
об'єктів основних фондів, податкова інспекція безпідставно збільшила валовий
доход позивача за 2003 рік на 48,1тис.грн.

Що ж до застосування до позивача штрафних санкцій в сумі
80 851,80 грн., то
неправомірність такого застосування за висновком суду обумовлена тим, що
надання позивачем в оренду суб'єктам господарювання майна - торгових місць не
охоплюється сферою послуг в розумінні Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг», а відтак позивач не повинен був проводити операції по розрахунках з
орендарями через реєстратор розрахункових операцій.

В касаційній скарзі ДПІ в м. Чернігові просить скасувати
постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові,
посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить
залишити скаргу без задоволення як необґрунтовану.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до
висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 29.12.2003 р. між ТОВ «БраС» та
громадянином ОСОБА_1 був укладений та нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу, згідно якого позивач продав зазначеному громадянину приміщення
магазину з підвалом загальною площею 398,4 кв. м, яке знаходиться
АДРЕСА_1. За умовами договору сторони оцінили
приміщення магазину та підвалу у 450 000,00 грн. / пункт 1.6 договору /. Покупець перерахував
позивачу за придбані нежитлові приміщення 450 000,00 грн. без виділення в сумі платежу суми податку на
додану вартість.

31.12.2003 р. позивач видав покупцю податкову накладну
НОМЕР_1 на суму продажу нежитлових приміщень 450 000,00 грн., в тому числі ПДВ 75 000,00 грн. Цією ж датою вказана операція відображена в
книзі обліку продажу товарів / робіт, послуг / із загальним обсягом продажу 450
000,00 грн. при базі оподаткування 375 000,00 грн. та сумі ПДВ 75 000,00 грн.
Податкові зобов'язання з ПДВ з цієї операції позивач визначив в сумі 75
000,00 грн.

Додатковим договором НОМЕР_2, укладеним після проведення
ДПІ перевірки позивача, сторони договору купівлі-продажу від 29.12.2003 р.
змінили пункт 1.6 вказаного договору, зазначивши, що відчужені нежитлові
приміщення оцінюють у 450 000,00 грн., в тому числі ПДВ.

Відповідно до пункту 4.1 ст. 4 Закону України «Про
податок на додану вартість» в редакції, чинній
на дату виникнення у позивача податкового зобов'язання з вказаної
операції, база оподаткування операцій з поставки товарів / робіт, послуг /
визначається виходячи з їх договірної / контрактної / вартості, визначеної за вільними
або регульованими цінами / тарифами / з урахуванням акцизного збору, ввізного
мита, інших загальнодержавних податків та зборів / обов'язкових платежів / за
винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів / робіт,
послуг / згідно з законами України про оподаткування. До складу договірної /
контрактної / вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних
і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості
товарів / робіт, послуг /, проданих / виконаних, наданих / таким платником
податку.

Пунктом 7.1 ст. 7 цього Закону встановлено, що поставка
товарів / робіт, послуг / здійснюється за договірними / контрактними / цінами з
додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Згідно частини 1 ст.632 Цивільного кодексу України ціна в
договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених
законом, застосовуються ціни / тарифи, ставки тощо /, які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого
самоврядування.

Оскільки в договорі купівлі-продажу від 29.12.2003 р.
сторони встановили ціну відчужуваних приміщень у 450 000,00 грн., і саме така сума була сплачена покупцем без
виділення в ній суми податку на додану вартість, ДПІ у м. Чернігові правомірно
взяла зазначену суму за базу оподаткування для визначення позивачу податкового
зобов'язання з вказаної операції поставки , яке виникло у нього в грудні 2003
року.

Ціна, встановлена в договорі, є основоположною, а тому
умови поставки, зазначені при оформленні документів первинного бухгалтерського
обліку та податкового обліку, повинні відповідати такій ціні, а не навпаки.

Порушення позивачем пункту 4.1 ст. 4 Закону України «Про
податок на додану вартість» при визначенні бази оподаткування зазначеної
операції призвело до порушень податкового обліку операції з виведення з
експлуатації проданих нежитлових приміщень, оскільки, виходячи з 450 000,00
грн., як із суми виручки від продажу цих приміщень, сума перевищення виручки
над їх балансовою вартістю, а саме 48 058,10 грн., відповідно до підпункту
8.4.3 пункту 8.4 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»
підлягала включенню до валових доходів позивача, що, однак не було відтворено
позивачем у податковому обліку.

З огляду на це донарахування позивачу податкових
зобов'язань з ПДВ в сумі 15 000,00 грн. та з податку на прибуток в сумі 9
500,00 грн., а також застосування штрафних санкцій на підставі підпункту 17.1.3
пункту 17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» в сумах 7 500,00 грн.
по ПДВ та 1 690,00 грн. по податку на прибуток є правомірним.

Неправильне застосування судами попередніх інстанцій
пункту 4.1 ст.4, пункту 7.1 ст.7 Закону України «Про податок на додану
вартість» та підпункту 8.4.3 пункту 8.4 ст.8 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» призвело до ухвалення помилкових судових рішень у справі
в частині позовних вимог про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень
від 27.09.2005 р. № /0/9899/ та № /0/9900, а тому постанова
суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в цій частині підлягають
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні зазначених
позовних вимог.

Що ж до позовних вимог про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення від 27.09.2005 р. № /0, то постановлені щодо них
судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають встановленим обставинам
справи та правильному застосуванню норм матеріального права. Так, судом
встановлено, що позивач на підставі договорів оренди надавав в оренду суб'єктам
підприємницької діяльності - фізичним особам майно / торгові місця /,
оприбутковуючи отриману орендну плату в касу з оформленням прибуткових касових
ордерів.

Виходячи з різної юридичної природи договору найму /
оренди / та договору про надання послуг, суди попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку про те, що розрахункові операції за оренду майна
знаходяться за межами сфери регулювання Законом України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг», а відтак і про відсутність у позивача обов'язку проводити такі
операції через реєстратор розрахункових операцій та про незаконне застосування
до нього штрафних санкцій, встановлених пунктом 1 ст.17 зазначеного Закону.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 225, 226, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у м. Чернігові задовольнити
частково.

Скасувати ухвалу Київського апеляційного господарського суду від
15.02.2006р., постанову господарського суду Чернігівської області від
06.12.2005р. в частині визнання нечинними податкових повідомлень-рішень ДПІ у
м. Чернігові від 27.09.2005р. № /0/9900 та № /0/9899, в
задоволенні позову в цій частині позовних вимог відмовити.

В іншій частині ухвалу Київського апеляційного господарського суду
від 15.02.2006р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили
з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених статтями 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий Усенко
Є.А.

Судді Бившева
Л.І.

Костенко
М.І.

Маринчак
Н.Є.

Шипуліна
Т.М.

З оригіналом згідно

Суддя Усенко
Є.А.