Справа № 22а-63/2007р.
Суддя: Корнієнко Н.В.
Дата ухвалення: 2007-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22а-63/2007 р Головуючий по першій інстанції
Категорія: 12 Дубенець М.І.
Доповідач в апеляційній інстанції Корнієнко
9 лютого 2007 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в складі:
головуючого Ювшина В.І.
судців Корнієнко Н.В., Качана О.В.
при секретарі Авласовій М.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні'
скаргу ОСОБА_1 на постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області
грудня 2006 року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Канівської міської ради про поновлення процесуального строку та часткове
скасування рішення виконкому міської ради, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Канівської міської ради про поновлення процесуального строку та
часткове скасування рішення виконкому міської ради.
вказав, що рішенням Канівської міської ради НОМЕР_1 від 22.03.2000
року проведена приватизація квартири АДРЕСА_1 по 1/2 частині на
ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Він на той час проживав
у згаданій квартирі і ніякої згоди на приватизацію квартири не давав, заяву до Канівської
міської ради не подавав. Йому було відомо, що згідно рішення Канівського
міського суду від 8.02.2000 року змінений договір найму квартири і ОСОБА_2 виділена квартира 9,3 кв. м. а йому та
відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4
виділені кімнати 16,3 кв.м та 13,7 кв.м. Підсобні приміщення залишені у
спільному користуванні. В зв'язку з цим у ЖЕКу були відкриті особові рахунки.
Про те, що проведена приватизація
квартири, в тому числі і ним. він не знав.
Вважає, що його права в зв'язку з цим порушені, так як міська рада не мала
права проводити приватизацію без його згоди, так як
відкриті окремі рахунки.
Тому просив поновити процесуальний строк для звернення в суд, як пропущений
з поважних причин. Скасувати рішення виконавчого комітету Канівської міської
ради в частині приватизації житла ОСОБА_3 п.12
і ОСОБА_2 п.22 та визнати недійсним свідоцтво на право власності на житло НОМЕР_2, видане на ім.'я ОСОБА_2 і
свідоцтво НОМЕР_3, видане на ім'я ОСОБА_3.
Постановою Канівського міськрайонного суду від 11 грудня 2006 року в задоволенні позову відмовлено
в зв'язку з пропуском процесуального строку для звернення до суду.
Не погоджуючись з постановою суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду
року про відмову в задоволенні позову та винести нову
постанову, якою поновити процесуальний строк
для звернення до суду та задовольнити його позовні вимоги. Вважає, що рішення
винесено на припущеннях, висновки суду не відповідають обставинам справи.
Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи в межах позовних
вимог та доводів апеляції, колегія приходить до наступного.
В судовому засіданні встановлено, що рішенням Канівської міської ради НОМЕР_1 від 22.03.2000 року проведена приватизація
квартири АДРЕСА_1по 1/2 частині на ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Позивач ОСОБА_1 на той час проживав у даній квартирі.
Також встановлено, що згідно рішення Канівського міського суду від 8.02.2000 року змінений договір найму квартири і
ОСОБА_2 виділена квартира 9,3 кв. м, а позивачу та відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 виділені кімнати 16,3 кв. м та 13,7 кв. м. Підсобні
приміщення залишені у спільному користуванні. В зв'язку з цим у ЖЕК у були
відкриті особові рахунки.
Приймаючи постанову про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції
вказав на те, що під час проведення приватизації квартири АДРЕСА_1 дотримано органом приватизації вимоги Закону України
«Про приватизацію державного житлового фонду», де в п.п.2,3 ст.8 Закону
сказано, що передача займаних квартир у
спільну сумісну або часткову власність здійснюється за письмовою згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які постійно проживають в даній квартирі, в тому
числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири.
На думку колегії, така позиція суду щодо вирішення даного спору є вірною,
оскільки позивачем не надано доказів в
підтримку позову, ним не доведено, що він не знав про приватизацію, що він не
давав згоди на приватизацію та не мав можливості її оскаржити.
Суд у своїй
постанові дав вірну оцінку щодо даних обставин, спростувавши твердження позивача тим, що на час приватизації
він. позивач, був прописаний і проживав в даній квартирі(а.с.16). Відмітка про участь у приватизації стоїть у
нього в паспорті з 2000 року. Даний паспорт належить йому,
він ним на протязі всього часу користувався, про що і сам не заперечує, вказуючи, що виписувався та прописувався в даній
квартирі, їздив на заробітки за межі України (а.с.9).
Цим самим суд спростував і покази відповідачки ОСОБА_3, яка говорила,
що позивач не знав про приватизацію квартири.
Суд також вірно
оцінив критично покази ОСОБА_3. в тій частині, де вона говорить, що підпис на
заяві про оформлення приватизації квартири вона виконала за позивача, оскільки
будь-які докази щодо такого твердження в матеріалах справи відсутні
позовній заяві на ту обставину, що згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартира
не може бути приватизована, так в ній відкрито окремі особові рахунки на
ОСОБА_2 і ОСОБА_3., позивач не зазначив, якою конкретно нормою даного Закону це
передбачено, оскільки відповідно до ч.2
ст.2 названого Закону не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири
(будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень,
підприємств, установ і організацій,
природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів,
дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток
садово-паркового мистецтва, історико-кульгурних заповідників, музеїв
заповідників; кімнати в гуртожитках;
квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані, квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до
числа службових, а також квартири (будинки),
розташовані в зоні безумовного(обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. У даному
переліку житла, яке не підлягає приватизації,
відсутнє таке житло, яке б не підлягало приватизації з вказаних позивачем підстав.
Колегія підтримує позицію суду першої інстанції, щодо пропущення позивачем процесуального строку звернення до суду не з поважних
причин, оскільки в судовому засіданні не доведено поважність
пропуску строку і про це відсутні будь-які докази. Суд також дав
обгрунтування щодо даної обставини.
При цьому апеляційна скарга позивача
не підлягає до задоволення, оскільки наведені в
ній підстави і аргументи по яких, на думку апелянта, необхідно скасувати постанову суду, не є суттєвими та не впливають на її
законність. Інших підстав, які б заслуговували на увагу, в апеляційній скарзі не названо.
Між тим, колегія вважає за необхідне виключити з
резолютивної частини рішення посилання суду, як на підставу відмови у позові - «в зв'язку з пропуском процесуального строку для
звернення до суду», що не тягне за собою зміну рішення.
Керуючись ст.ст. 195, 198,200, 205 КАС України,
колегія суддів, -
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, відхилити.
Постанову Канівського міськрайонного суду
Черкаської області від 11 грудня 2006 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Канівської міської ради про поновлення процесуального
строку та часткове скасування рішення виконкому міської ради, залишити без
змін, виключивши з резолютивної частини рішення «в зв'язку з пропуском
процесуального строку для звернення до суду».
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суд України на протязі місяця з дня її проголошення.