Справа № 22-а1513/2006р.
Суддя: Хопта С.Ф.
Дата ухвалення: 2007-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 22-а 1513/ 2006
р. Головуючий 1 Інстанції
Доповідач Хопта С.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

1 березня 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого ХоптиС.Ф.

суддів Даценко Л.М., Касьяненко Л.І.

при секретарі Муханько О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Обухівського районного суду
Київської області від 15
листопада 2006 року у
справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Підгірцівської сільської ради,
третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення ради,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2006
року ОСОБА_1
звернувся до суду з зазначеним позовом в якому просив скасувати рішення
Підгірцівської сільської ради про виділення ОСОБА_2 земельної
ділянки та видачі йому Державного акту на право приватної власності на землю,
посилаючись на те, що ця спірна земельна ділянка частково, площею 0,0450 га, належить
йому.

Постановою Обухівського районного суду Київської області
від 15 листопада
2006 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати постанову посилаючись на порушення норм матеріального і
процесуального права, справу направити на новий розгляд.

Переглядаючи судове рішення в межах апеляційної скарги,
колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що
рішення, на підставі якого позивачеві видано Державний акт на право приватної
власності на землю постановлене виконкомом, а не радою, що позивач не має
належного акта відводу земельної ділянки в натурі, що позивач не набув

права
на землю та він не надав доказів на підтвердження виділення землі
третій особі за рахунок частини його земельної ділянки.

Проте з такими висновками суду повністю погодитись не
можна, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст. 116
ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права
користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності
за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 125
ЗК України право власності та право постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою,
та його державної реєстрації.

Документом, що посвідчує право власності на земельну
ділянку відповідно до ст. 126
ЗК України є Державний акт.

Вирішуючи питання про визнання незаконним рішення ради,
суд вийшов за межі позовних вимог, дав неправильну оцінку правовстановлюючим
документам на земельну ділянку позивача, які не були предметом судового
оскарження.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач є
власником земельної ділянки площею 01064
га, і його право підтверджується Державним актом на право власності на
землю, виданим на підставі рішення Підгірцівської сільської ради народних
депутатів № 5 від 30 травня 2003 року з
зазначенням на плані цього акту її зовнішніх меж, який зареєстрований в книзі
записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_1, висновки суду в
тій частині, що рішення, на підставі якого позивачеві видано Державний акт на
право приватної власності на землю постановлене виконкомом, а не радою, і
позивач не має належного акта відводу земельної ділянки в натурі та не набув
права на землю, колегія не може визнати такими, що грунтуються на матеріалах
справи (а.с.6).

Такі висновки суду підлягають виключенню з описової
частини постанови, а постанова суду в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до ст. 2
КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод
та інтересів фізичних осіб, у сфері публічно-правових відносин від порушень з
боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових
і службових осіб, інших

суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ст. 17
КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори
фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій
чи бездіяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом про скасування рішення ради, проте не зазначив
у позові яким саме рішенням суб'єкта владних повноважень порушено його право
власника земельної ділянки, чи обмежено його право власника земельної ділянки.

За таких обставин справи, оскільки позивач не послався на
конкретне рішення суб'єкта владних повноважень, прийняттям якого порушено право
позивача, та не довів наявності факту порушення відповідачем його права, суд
дійшов обґрунтованого висновку про залишення таких вимог без задоволення, як
необрунтованих.

Доводи апелянта про те, що суд не витребував доказів щодо
надання третій особі земельної ділянки та видачу йому Державного акту колегія
не приймає до уваги, оскільки позивач не послався на конкретне рішення
відповідача, яким порушено право позивача, та на докази, які доводять наявність
факту порушення відповідачем його права.

Інші доводи апелянта колегія також не приймає до уваги як
такі, що не спростовують висновок суду першої інстанції в тій частині, що
позивачем не доведено порушення його права конкретним рішенням суб'єкта владних
повноважень і такі, що не ґрунтуються на вимогах ч. 2 ст. 71 КАС України,
оскільки позивач не послався на наявність та протиправність конкретного рішення
відповідача, правомірність якого останній мав би доводити.

Постанова суду в цій частині прийнята відповідно до
обставин справи з додержанням норм матеріального і процесуального права, і
підстав для її скасування в цій частині при апеляційному розгляді справи не
встановлено.

Керуючись ст. ст. 195,
198, 207 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити постанову Обухівського районного суду Київської
області від 15 листопада
2006 року,
виключивши з її описової частини вказівку на те, що

рішення, на підставі якого позивачеві видано Державний
акт на право приватної власності на землю постановлене виконкомом, а не радою,
що позивач не має належного акта відводу земельної ділянки в натурі, що позивач
не набув права на землю, як такі, що не відповідають фактичним обставинам та
матеріалам справи.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова може
Мути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складання повної постанови суду.

Головуючий

Судді