Справа № 22-а-282/07
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2007-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
______________________________________________________________
Справа №
Головуючий 1 інстанції - Клименко
зарахувати стаж для призначення Доповідач -
пенсії та провести перерахунок
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2007 року судова колегія Харківського апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді -
Мельнікової Л.В.

суддів: - Подобайло З.Г., Григорова А.М.

при секретарі -
Спесивцевій О.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 12 березня 2007 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м.
Харкова про проведення перерахунку, -

В с т а н о в и л а:

У грудні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління
пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова, яким просив
зобов'язати відповідача зарахувати до наукового стажу роботи при призначенні
пенсії згідно з Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність» період
роботи в орендному науково-дослідному підприємстві з 01 травня 1994 року по 11
грудня 1995 року та стягнути з відповідача на його користь у відшкодування
моральної шкоди 15.000 гр.

Постановою
Ленінського районного суду міста Харкова від 12 березня 2007 року позовні
вимоги задоволені частково. Відповідач зобов'язаний зарахувати до наукового
стажу роботи при призначенні пенсії згідно з Законом України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» період роботи в орендному науково-дослідному
підприємстві з 01 травня 1994 року по 11 грудня 1995 року та провести
перерахунок наукової пенсії з часу подання заяви про це - з 01 листопада 2001
року. В задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено
з посиланням на відсутність вини в діях відповідача та недоведеністю вимог.

Не погоджуючись, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою
в якій просить постанову в частині відмови в задоволенні його вимог скасувати,
прийняти нове про задоволення позовних вимог,
зазначаючи, що рішення прийняті з неповним з'ясуванням обставин справи
та порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь
судді Харківського апеляційного адміністративного суду, пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а судове рішення в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_1
про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з підстав
неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального права що
призвело до неправильного вирішення справи.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, державне підприємство
Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування (далі - ДП ХНДІТМ), в якому з 26 січня 1976
року по 01 жовтня 2001 року працював, займаючись науковою діяльністю,
позивач ОСОБА_1, у період часу з 27 серпня 1990 року до 25 листопада
1992 року було організацією орендаторів ХНДІТМ, а у період часу з 25 листопада
1992 року по 06 жовтня 1998 року - орендним підприємством ХНДІТМ.

На
звернення ОСОБА_1 01 листопада 2001 року до відповідача про призначення йому
наукової пенсії останній своїм рішенням за НОМЕР_1 від 03 червня 2002 року
відмовив позивачеві в її призначенні, мотивуючі своє рішення відсутністю у
позивача необхідного стажу роботи, неможливістю зарахування до наукового стажу
позивача період його роботи в орендному підприємстві ХНДІТМ в період з 01
травня 1994 року по 11 грудня 1995 року, оскільки ОСОБА_1 не надав документ,
який би стверджував державну власність цієї організації за вказаний період.

Після
звернення ОСОБА_1 у липні 2002 року до суду і укладення з відповідачем мирової
угоди, Управлінням пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова
позивачу призначена та нарахована наукова пенсія відповідно до вимог Закону
України «Про наукову та науково-технічну діяльність» з 28 листопада 2001 року
без зарахування до наукового стажу періоду роботи позивача в орендному
підприємстві ХНДІТМ - з 01 травня 1994
року по 11 грудня 1995 року.

У грудні
2002 року Управління пенсійного фонду
України в Ленінському районі м. Харкова відмовило позивачу в зарахуванні
вищевказаного періоду його роботи в орендному підприємстві ХНДІТМ, посилаючись на те, що підприємство не
було державним та не проходило державної атестації.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відсутності провини відповідача в не зарахуванні до наукового
стажу ОСОБА_1 періоду його праці в державному підприємстві - ОП ХНДІТМ з
посиланням на інформацію, яка мається в довідці Харківського обласного
управління статистики та щодо ненадання позивачем доказів факту заподіяння йому
моральної шкоди саме у розмірі 15.000 гр.

Законом України «Про власність» від 07 лютого 1991 року визначене поняття колективного
підприємства, згідно з яким видів
колективних підприємств стільки ж, скільки суб'єктів права колективної
власності названо в статті 20 Закону «Про власність».

Специфічним видом колективного підприємства є орендне
підприємство (ст. 22 Закону «Про власність»), яке являє собою
організаційно-правову форму підприємства, заснованого на державній власності.

Визначення державне вказує, що дане підприємство має
особливості правового становища порівняно з недержавними підприємствами. Ці
особливості обумовлені способом відмежування функцій власника від функцій
управління майном в державному підприємстві.

Саме державне підприємство як майновий комплекс є
об'єктом права державної власності. Підприємству як суб'єкту права це майно
належить на праві повного господарського відання.

Оскільки державне підприємство є суб'єктом права повного
господарського відання майном, а не суб'єктом права власності, щодо державних
підприємств діє спеціальна категорія - правовий режим майна державних
підприємств (ст. 37 Закону «Про власність»).

Вона означає, що державні підприємства керуються
спеціальними правилами заснування, утворення їх майна при заснуванні,
визначення цілей і предмета діяльності (статути державних підприємств
розробляють, затверджують і контролюють уповноважені органи), управління
майном, розподілу прибутку тощо.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»
передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова
книжка.

В трудовій книжці позивача є відповідний запис про його
трудову діяльність в орендному підприємстві
ХНДІТМ і це не спростовується відповідачем.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає
безпідставним твердження відповідача про
те, що позивач самостійно при зверненні про призначення наукової пенсії надав в
управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі міста Харкова довідку
Харківського обласного управління статистики про організаційно-правову
форму орендного підприємства ХНДІТМ з
якої вбачалось, що це підприємство мало колективну форму власності.

Посада, яку займав
позивач у період з 01 травня 1994 року по 11 грудня 1995 року, входить до
переліку посад, перебування на яких надає право на призначення наукової пенсії.

Факт
порушення відповідачем прав позивача ОСОБА_1 встановлений судовим рішенням від
12 березня 2007 року.

Конституція
України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики,
спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її
життя.

Положення
Основного Закону держави визначають, що саме держава функціонує для людини,
відповідає перед нею за свою діяльність, а не навпаки.

Моральна шкода,
заподіяна фізичній чи юридичній особі, може відшкодовуватись у випадках, коли
можливість такого відшкодування передбачена нормами Конституції чи випливає з
її положень та в інших випадках, передбачених чинним законодавством або угодою
сторін.

Частиною 2 ст. 21
Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони
заявлені в одному
провадженні з вимогою
вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди
вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України,
- особа має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1)
у фізичному болю
та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2)
у душевних стражданнях,
яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3)
у душевних стражданнях,
яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи,
а також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей потерпілого
або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судова колегія не
вбачає підстав для спростування тверджень позивача ОСОБА_1 про те, що з огляду на
емоційно-вольові переживання, яких він зазнав на протязі 5 років внаслідок неправомірних дій відповідача, він
пережив почуття приниження,
пригніченості, гніву, стан
психологічного дискомфорту, хоча за станом свого здоров'я, як це вбачається з медичних довідок, позивачеві слід виникати
стресових ситуацій.

Визначаючи
розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням принципів розумності та
справедливості, судова колегія приходить до висновку про необхідність
часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на його користь з
відповідача Управління пенсійного фонду
України в Ленінському районі міста Харкова у відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок прийняття противоправного рішення, у розмірі 5.000 гр., вважаючи
що ця сума має відповідати її призначенню - відшкодуванню моральних страждань,
зазнаних позивачем на протязі останніх
п'яти років, та про необхідність відмови в задоволенні решти вимог.

Приймаючи
рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з
управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі міста Харкова у
відшкодування моральної шкоди 10.000 гр. судова колегія враховує те, що факт
визнання судом неправомірності дій відповідача та задоволення позовних вимог
відповідача в даній частині, на думку судової колегії, не може не бути для
позивача свого роду сатисфакцією, отримати яку він не був позбавлений
можливості зразу ж після порушення
відповідачем умов мирової угоди до якої
вони прийшли в 2002 році.

Результатом цього, на
думку колегій суддів, з'явилося б значне
скорочення відрізка часу протягом якого він визнавав душевні страждання.

Твердження позивача
ОСОБА_1 про те, що внаслідок дій відповідача йому та його сім'ї крім моральної шкоди була заподіяна ще
матеріальна шкода у зв'язку з чим він
визначив розмір її відшкодування саме у суму 15.000 гр., колегія суддів до
уваги не приймає, оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за
втрати немайнового характеру, зазнані конкретною особою.

Звертає увагу судова
колегія також на те, що відповідач, з урахуванням складнощів, яки виникли у
нього з визначенням організаційно-правової форми орендного підприємства
Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування, в межах
своєї компетенції, звертався до інших органів щодо усунення свої сумнівів та
отримання підтвердження тверджень позивача, які не відповідали інформації
Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч. 2
ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, пропущення строку
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня
коли особа дізналась або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 100
Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволені
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідна заява від
представника управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі міста
Харкова до суду не надійшла.

На підставі
наведеного та керуючись ст.ст. 99, 100 ч. 1, 185, 195, 196, 198, 202, 206, 207
Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія, -

П О С Т А
Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 12 березня 2007
року по справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м.
Харкова про проведення перерахунку - задовольнити частково, а постанову
Ленінського районного суду м. Харкова від 12 березня 2007 року у частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду
України в Ленінському районі м. Харкова
про стягнення 15.000 гр. у відшкодуванні моральної шкоди - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Харкова про
стягнення 15.000 гр. у відшкодуванні моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Управління
пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова на користь
ОСОБА_1 у відшкодуванні моральної шкоди
5.000 гр.

В задоволені позовних
вимог ОСОБА_1 до Управління пенсійного
фонду України в Ленінському районі м. Харкова
про стягнення 10.000 гр. у відшкодуванні моральної шкоди - відмовити.

Постанова апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного
Суду України протягом одного
місяця.

Головуючий
суддя:
Мельнікова Л.В.

Судді:
Подобайло З.Г.

Григоров
А.М.

Повний текст постанови виготовлений 25 червня 2007 року.