Справа № К-16558/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

22
лютого 2007 року у м. Києві колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Цуркана М.І.,

суддів: Амєліна С.Є., Гуріна М.І., Кобилянського
М.Г.,

Юрченка В.В.,

при
секретарі : Замезі Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного
письмового провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1до управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській
області про визнання неправомірними дій щодо перерахунку пенсії за касаційною
скаргою представника ОСОБА_1ОСОБА_2на постанову Зарічного районного суду м.
Суми від 31 жовтня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 14 лютого 2006 року,

в с т а н о в и л а:

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2
звернувся з касаційною скаргою на постанову
Зарічного районного суду м. Суми від 31 жовтня 2005 року та ухвалу апеляційного
суду Сумської області від 14 лютого 2006
року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ
України в Сумській області про визнання неправомірними дій щодо перерахунку
пенсії.

Зазначає, що в грудні 2004
року ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеною скаргою з тих підстав, що він
проходив службу в органах внутрішніх справ, останнім часом - на посаді слідчого
в особливо важливих справах слідчої частини відділу розслідування особливо
важливих справ та злочинів, вчинених організованими групами слідчого управління
Міністерства внутрішніх справ України в
Сумській області. 16 грудня 2002 року
був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за віком. На час звільнення
зі служби мав вислугу років тривалістю у 21 рік 5 місяців 10 днів та спеціальне
звання - підполковник міліції.

Вказує, що в період проходження
служби з 1 грудня 1996 року ОСОБА_1 не в повному обсязі виплачувалось грошове
утримання, а саме: щорічна матеріальна допомога, передбачена абз. 5 п. 2 Указу Президента України № 92696
від 4 жовтня 1996 року « Про грошове забезпечення осіб рядового
і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх
справ», щомісячна надбавка за особливі умови служби, передбачена абз. 5 п.п. а
п. 3. цього ж указу та щомісячна доплата, як особі, що має право на пенсію за
вислугу років, передбачена абз. 3 п.п. а п. 3 Указу.

Вважає, що позивачу неправильно був визначений розмір пенсії, в розрахунок
якої відповідач безпідставно не включив надбавку до посадового окладу за роботу
з відомостями, що становлять державну таємницю, передбачену постановою Кабінету
Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414, премію, передбачену п.п. б п.
3 вищезгаданого указу, щомісячну доплату, як особі, що має право на пенсію за вислугою років,
передбачену абз. 3 п.п. а цього ж Указу, а також надбавку за безперервну
службу, передбачену Указом Президента України № 389 від 5 травня 2003 року.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 31 жовтня 2005 року в
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Сумської
області від 14 лютого 2006 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 було відхилено, а постанову Зарічного
районного суду м. Суми від 31 жовтня 2005 року
залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на його думку, судами першої та апеляційної інстанції
неповне з'ясування обставин, які мають значення у справі, та порушення норм
чинного матеріального законодавства, що призвело до неправильного вирішення
даного спору, ОСОБА_2 просить скасувати постановлені судами першої та апеляційної інстанції рішення та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої
інстанції ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді слідчого
в особливо важливих справах слідчої частини відділу розслідування особливо
важливих справ та злочинів, вчинених організованими групами слідчого управління
Міністерства внутрішніх справ України в
Сумській області. 16 грудня 2002 року
був звільнений в запас зі служби в органах внутрішніх справ за віком з призначенням
йому пенсії. Пенсія позивачу була призначена з усіх видів грошового забезпечення,
які він отримував під час служби, за винятком премії. На час звільнення мав вислугу років
тривалістю у 21 рік 5 місяців 10 днів та спеціальне звання - підполковник
міліції.

Під час проходження служби, як встановлено рішенням суду першої інстанції,
ОСОБА_1 не виплачувались окремі види грошового утримання, можливість виплати
яких була поставлена в залежність від наявності бюджетних чи інших асигнувань,
зокрема щорічна матеріальна допомога, передбачена абз. 5 п. 2 Указу Президента України № 92696
від 4 жовтня 1996 року « Про грошове забезпечення осіб рядового
і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх
справ», щомісячна надбавка за особливі умови служби, передбачена абз. 5 п.п. а
п. 3. цього ж указу та щомісячна доплата, як особі, що має право на пенсію за
вислугу років, передбачена абз. 3 п.п. а п. 3 Указу.

Судом визнано, що зазначені виплати не проводились у
зв»язку з відсутністю фінансування на такі потреби, тобто вини відповідача у не
проведенні таких виплат судом не встановлено.

Крім того, як обґрунтовано встановив та визнав суд,
заявник без поважних на те причин пропустив встановлений ст.. 248-5 ЦПК України
1963 року, чинного на час звернення ОСОБА_1 до суду, строк, протягом якого
скарга на неправомірні дії могла бути поданою до суду, що є підставою для
залишення скарги, поданої після закінчення відповідного строку, без розгляду.

Відповідно до положень ст. 43
Закону України від 9 квітня 1992 року
№2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших
осіб» при обчисленні пенсій особам офіцерського складу , прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за
контрактом враховуються відповідні оклади за посадою, військовим чи спеціальним
званням, процентна надбавка за вислугу років, надбавки за вчене звання і вчену
ступінь, кваліфікацію і умови служби в
порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги
особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби і військової служби за контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та
членам їх сімей” передбачено, що пенсії особам зазначеної категорії
військовослужбовців обчислюються із суми грошового забезпечення, що
виплачується їм на день звільнення з
військової служби.

Судом першої інстанції також
встановлено, що при визначенні розміру пенсії відповідачем були враховані всі
види грошового забезпечення, що отримувались заявником до дня звільнення зі
служби.

За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального права, доводами касаційної скарги
висновки, викладені в судових рішеннях, не спростовуються, підстави для скасування постановлених по справі судових
рішень відсутні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.220 КАС
України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч.3 ст.210 КАС України
підставами касаційного оскарження є порушення судами норм матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну
скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди
першої та апеляційної інстанції не
допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове
рішення з мотивів порушення норм процесуального права, якщо це не призвело і не
могло призвести до неправильного вирішення справи.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові
рішення постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки, викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись ст. ст.210, 220,
221, 222,
223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну
скаргу представника ОСОБА_1ОСОБА_2залишити
без задоволення, а постанову Зарічного
районного суду м. Суми від 31 жовтня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 14 лютого 2006 року без змін.

Ухвала остаточна і
оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Головуючий-суддя:
Цуркан М.І.

Судді:
Амєлін С.Є.

Гурін М.І.

Кобилянський М.Г.

Юрченко В.В.

З
оригіналом звірено:

Суддя: Юрченко
В.В.