Справа № К-7099/06
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2007-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

К/скарга №К-7099/06
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2007 р. Вищий адміністративний
суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Нечитайла О.М.

Пилипчук Н.Г.

Рибченка А.О.

Степашка О.І.

при секретарі: Ільченко О.М.

за участю представників:

позивача: не з'явився.

відповідача: не з'явився.

розглянувши касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова

на рішення Господарського
суду Львівської області від 13.12.2004 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від
30.05.2005 р.

у справі № 5/3052-26/415

за позовом Приватне підприємство «Карро»

до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення , -

ВСТАНОВИВ:

ПП «Карро» звернулось з позовом до ДПІ у
Галицькому районі м.Львова про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення №/0/04-33-1/25224427/15877 від 06.08.2004 р.,
яким визначено податкове зобов'язання за платежем штрафні (фінансові) санкції
за порушення вимог п.9, 13 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в сумі 4897,45
грн.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 13.12.2004 р., залишеним без змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 30.05.2005 р., позов задоволено повністю.

Судові рішення мотивовані тим, що у відповідача не було законних підстав
для визначення штрафних санкцій не за
порушення правил оподаткування як податкового зобов'язання з поширенням на них
вимог Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами».

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДПІ у
Галицькому районі м.Львова, у якій
ставиться питання про скасування судових рішень та прийняття нового про
відмову в позові, з підстав неправильного застосування норм матеріального
права.

В
основі доводів касаційної скарги покладено висновки акту перевірки щодо
виявлених порушень позивачем норм Закону України «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Позивач заперечень на касаційну скаргу не надав.

Сторони представників у судове засідання касаційної інстанції не направили,
про час та місце розгляду справи
повідомлялись, позивач за адресою, що міститься в матеріалах справи,
повідомлення повернене без вручення у зв'язку з тим, що організація з даної
адреси вибула, нове місцезнаходження позивача невідоме. Справу розглянуто на
підставі ч.4 ст.221 КАС України.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні повноту встановлення обставин
справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідачем проведено перевірку
щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу суб'єктом підприємницької діяльності - ПП «Карро», за
результатами якої складено акт НОМЕР_1 від 22.07.2004 р.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.1 та п.5 ст.3 Закону України
«Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг» (далі - Закон «Про РРО»), а саме
проведення готівкових розрахунків із споживачами без застосування РРО та
відсутність фіскальних чеків за період з
22.06.2004р. по 30.06.2004 р.

На підставі акту перевірки, п.1 та п.4 ст.17, ст.22 Закону «Про РРО»
прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р»
№/0/04-33-1/25224427/15877 від 06.08.2004 р., яким до позивача
застосовані штрафні санкції в розмірі 4897,45 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про прийняття
відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення з перевищенням
повноважень встановлених Законом України «Про державну податкову службу в
Україні» та Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

Суд апеляційної інстанції не
погодився з такими висновками місцевого господарського суду та зазначив у своєму
рішенні, що державна податкова інспекція є органом державної влади і,
відповідно, її діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми
Конституції України та здійснюватись у відповідності з приписами ст. 11 Закону
України «Про державну податкову службу в Україні».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про державну податку службу в
Україні» органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та
у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати контроль за
додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у
встановленому законом порядку.

Ст.11-1 Закону України «Про державну податку службу в Україні» передбачені
підстави та порядок проведення органами державної податкової служби планових і
позапланових виїзних перевірок. Які стосуються лише своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів).

Здійснення контролю за дотриманням суб'єктами господарювання порядку
ведення розрахунків за товари (послуги), відповідно до Закону України «Про
систему оподаткування» не відноситься до наведених у ст.13 видів податків і
зборів (обов'язкових платежів), що справляються на території України.

Тобто перевірки, які здійснюються з метою контролю за дотриманням
суб'єктами господарювання порядку ведення розрахунків за товари (послуги) не
підпадають під дію вимог, встановлених ст.11-1 Закону України «Про державну
податку службу в Україні», оскільки при їх
проведенні державними податковими органами не здійснюється перевірка
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів
(обов'язкових платежів).

Лише з прийняттям Закону України від 25.05.2005 р. «Про внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів
України», яким статтю 11-1 Закону України «Про державну податку службу в
Україні» доповнено частиною 7, якою передбачено, що позаплановими перевірками
вважаються також перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених
законами України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів», а в інших випадках - за рішенням
суду.

Враховуючи, що встановлення законом перед органами державної податкової
служби завдань визначених ст.ст.2, 8-10 Закону України «Про державну податкову
службу в Україні» та закріплення повноважень для їх вирішення у ст.11 цього
Закону за відсутності встановленого на той час законом порядку реалізації
повноважень не могло бути перешкодою для виконання покладених завдань, судова колегія погоджується з висновками
апеляційного господарського суду про правомірність проведення перевірки та
невідповідність висновків суду першої інстанції.

Вірним є і його висновок, що
застосовані оспорюваним податковим повідомленням-рішенням штрафні санкції за
порушення Закону «Про РРО» не можуть бути податковим зобов'язанням у розумінні
Закону України «Про порядок погашення зобов'язання платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами», а тому підстави для визначення їх
як податкового зобов'язання, доведення граничних строків сплати та зазначення про настання відповідних наслідків відсутні.

Однак, оскільки чинним законодавством не встановлена форма документу, на
підставі якого стягуються штрафні санкції нараховані за дане порушення,
оформлення податкового
повідомлення-рішення не заборонено, податковий орган не позбавлений права
застосувати до позивача фінансові санкції за виявлені ним порушення у
встановленому законом порядку.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого
господарського суду, що, оскільки, позивачем на час розгляду справи в суді
першої інстанції було представлено
фіскальні звітні чеки за 19.06.2004 р.,
20.06.2004 р., 22.06.2004 р., 23.06.2004 р., 25.06.2004 р., 26.06.2004
р., 27.06.2004 р., 28.06.2004 р.,
29.06.2004 р., 30.06.2004 р., 05.07.2004 р., 06.07.2004 р., то це спростовує
висновки відповідача про відсутність в
книзі обліку розрахункових операцій фіскальних звітних чеків за вказані дні та
проведення готівкових розрахунків із споживачами без застосування реєстратора
розрахункових операцій на загальну суму 27,49 грн.

Однак, з такими висновками судів
попередніх інстанцій судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Під час розгляду справи судами не встановлювався факт наявності фіскальних
звітних чеків за відповідні дати та факт проведення готівкових розрахунків із
застосуванням реєстратора розрахункових операцій на загальну суму 27,49 грн. на
час проведення перевірки, оскільки надання зазначених документів суду, не
спростовує висновки акту щодо їх відсутності на той час.

Судами взяті до уваги лише пояснення позивача про наявність чеків під час
перевірки.

Однак, з акту перевірки вбачається, що він вручений ОСОБА_1 - бармену, без
зауважень. При цьому в акті зазначено про наявність додатку на 3-х аркушах, без
зазначення, які саме документи приєднані до акту, чи відбирались при перевірці
письмові пояснення у справі не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати
додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної
ініціативи.

Не встановлення судами попередніх інстанцій вищевказаних обставин, які
мають суттєве значення у справі, виключає можливість для висновку суду
касаційної інстанції щодо правильності
застосування норм матеріального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими
інстанціями, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і
повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити
докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті
і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального
права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223,
227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі
м.Львова задовольнити частково.

Рішення Господарського суду
Львівської області від 13.12.2004 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від
30.05.2005 р. скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України за винятковими обставинами протягом одного місяця з дня
відкриття таких обставин.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
О.М.Нечитайло

Н.Г.Пилипчук

А.О.Рибченко

О.І.Степашко

Повний текст ухвали складено
26.03.2007 р.