Справа № К-29500/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого

Цуркана М.І.

Суддів:

Амєліна С.Є.

Кобилянського М.Г.

Гуріна М.І.

Юрченка В.В.

при секретарі судового засідання Міненко І.М.,

за участю представників Головного управління по боротьбі з організованою
злочинністю МВС України Власика В.А., Яремчука Л.В.,

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за
зверненням Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю
Міністерства внутрішніх справ (ГУБОЗ МВС) України до громадянина Російської
Федерації ОСОБА_1про примусове видворення
з України, яка переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 1 серпня 2006 року,

у с т а н о в и л а :

У квітні 2006 року ГУБОЗ МВС України звернулось в суд з
адміністративним позовом до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про його негайне
примусове видворення з України.

Зазначали, що
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
прибув в Україну у 1993 році з метою працевлаштування, однак офіційно не
працював, чим порушив законодавство про правовий статус іноземців.

У липні 1997 року ОСОБА_1 Дарницьким РУ ГУ
МВС України в м. Києві притягався до адміністративної відповідальності за ст.
173 КпАП України, а вироком Подільського районного суду м. Києва у 1998
році його засуджено за ст. 206 ч. 1 КК
України до одного року позбавлення волі. Після відбуття покарання ОСОБА_1
виїхав до Російської Федерації, змінив
прізвище на ОСОБА_1, отримав новий паспорт
громадянина Російської Федерації і
повернувся в Україну.

Вироком Печерського районного суду м. Києва у
2000 році ОСОБА_1 засуджено за ст. 144
ч.2 КК України до семи років позбавлення волі. Після дострокового
звільнення його направлено для проживання в
Республіку Північна Осетія -
Аланія Російської Федераціії, однак за межі території України відповідач не
виїхав, а прибув до м. Києва.

За порушення
режиму перебування іноземців в Україні, відділом громадянства і
реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Київській області 09.02.2006
року ОСОБА_1 скорочено термін перебування
в Україні до 20.02.2006 року. Після виїзду,
ОСОБА_1 22 лютого 2006 року
повернувся в Україну з новим паспортом громадянина Російської Федерації
серії 62 №НОМЕР_1 виданого 28 листопада 2005 року.

Посилаючись не те, що ОСОБА_1 і після
останнього в'їзду до України порушує
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»:
проживає не за місцем реєстрації, незаконно працевлаштувався на роботу, тощо -
керівництвом ГУБОЗ МВС України 25.04.2006 року прийнято рішення про видворення порушника
з території держави, у зв'язку з чим просять задовольнити звернення про примусове видворення ОСОБА_1 з України.

Постановою Дніпровського районного суду м.
Києва від 31 травня 2006 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 1 серпня 2006 року позов
задоволено.

У касаційній скарзі, поданої через
представника, ОСОБА_1, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та процесуального права просить скасувати
судові рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи,
колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

За правилами
ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Залишаючи апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін на підставі
того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права,
апеляційний суд, у всякому разі, має зазначити в мотивувальній частині свого рішення
встановлені ним обставини з
посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви, з
яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення
закону, яким він керувався ( стаття 206 КАС України).

Ухвала апеляційного суду
цим вимогам не відповідає.

Так, задовольнивши
позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 перебував в Україні на
порушення вимог ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» та всупереч вимогам постанови Кабінету Міністрів України «Про
Правила в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з
України і транзитного проїзду через її територію», оскільки не зареєструвався.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги,
відповідач зазначив, що такі висновки
суду не ґрунтуються на законі, оскільки для нього не закінчився 90-денний
термін перебування в Україні без реєстрації з моменту в'їзду, передбачений Угодою між Урядом України і Урядом
Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської
Федерації (підписаної 16 січня 1997 року і яка має пріоритет над внутрішнім
законодавством).

Крім того, в обґрунтування скарги
зазначалось, що суд у рішенні не навів конкретних порушень відповідачем Правил в'їзду іноземців
та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду
через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29
грудня 1995 р. за №1074.

Відхиливши
скаргу, апеляційний суд не зазначив обставин чи норм права якими
спростовуються її доводи, тобто ухилився від належного апеляційного перегляду
справи, що є порушенням процесуального права, які могли призвести до
неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної
інстанції.

Зазначені обставини, відповідно з
правилами ч. ч.2, 4 ст. 227 КАС України, є підставою для
скасування рішення суду апеляційної
інстанції з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 230 КАС
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 серпня 2006 року скасувати, а
справу направити на новий апеляційний
розгляд до того ж суду у іншому складі суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав,
у строк та у порядку визначеними ст.ст. 237 - 239 КАС України.

Головуючий
М.І. Цуркан

Судді:
С.Є. Амєлін

М.Г. Кобилянський

М.І. Гурін

В.В. Юрченко