Справа № 22-а-170/07
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2007-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Харків, вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Справа № 22-а- 17007 Головуючий 1
інстанції:Водолажська Н.С.
Категорія : про визнання
Доповідач: Подобайло З.Г.
недійсним повідомлення
Постанова

Іменем України

21 червня 2007 року

м. Харків

Судова колегія Харківського апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді - Сіренко
О.І.

Суддів - Подобайло З.Г.

- Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання -
Спесивцевої О.В.

та осіб, які беруть участь у справі:

представник
позивача - ОСОБА_2 ОСОБА_3

представники
відповідачів - Натарова А.А., Ларина
Т.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чугуївської ОДПІ у
Харківській області на постанову господарського суду Харківської області від
07.03.2007 року по справі №
АС-13/577-06.

за позовом СПДФО ОСОБА_1

до Чугуївської ОДПІ у Харківській
області

про визнання недійсним повідомлення

встановив :

Позивач, Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична
особа ОСОБА_1, звернувся до господарського суду з адміністративним позовом про
визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Чугуївської ОДПІ
Харківської області НОМЕР_1 від 27.03.06 р. про визначення податкового
зобов'язання по ПДВ в сумі 6957,0 грн. та застосування фінансових санкцій в
розмірі 3478,5 грн.

Постановою
господарського суду Харківської області по справі від 07 березня 2007 року по справі № АС
-13/577 - 06 позов задоволено. Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення
Чугуївської ОДПІ Харківської області НОМЕР_1 від 27.03.06 р. про визначення
податкового зобов'язання по ПДВ в сумі 6957,0 грн. та застосування фінансових
санкцій в розмірі 3478,5 грн., стягнуто з державного бюджету України на користь
СПД ФО ОСОБА_1 3, 40 грн. судового збору.

Відповідач, Чугуївська
ОДПІ , звернувся з апеляційною скаргою ,
просить скасувати постанову господарського суду Харківської області від
07.03.07р. по справі № АС- 13/577-06 та прийняти
нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог СПД ФО ОСОБА_1 про
визнання недійсним податкового повідомлення - рішення Чугуївської ОДПІ Харківської області НОМЕР_1 від 27.03.06 р. про
визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі
6957,0 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 3478,5 грн.

В апеляційні скарзі
ОДПІ вказує про порушення судом норм матеріального права, а саме п.1.2 ст.1, п. 1.7. ст.1 , ст.. 2 , пп.7.4.1.
п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» стосовно права
формування податкового кредиту за
вересень 2004 року виключно фізичній особі, яка здійснює діяльність, віднесену
до підприємницької згідно з законодавством та зареєстрована як платник цього
податку , а не фізичній особі - громадянину, що придбаває ТМЦ з урахуванням
наявності належним чином оформленої податкової накладної .

В скарзі зазначає, що суд першої інстанції неправомірно визнає оскаржуване рішення недійсним щодо включення позивачем
до податкового кредиту у вересні 2004 р. суму ПДВ у розмірі 5179,06 грн.
(у книзі обліку придбання товарів НОМЕР_2 ) по податковій накладній від
09.08.04 НОМЕР_3, незважаючи на
зазначений в постанові факт про те,
що на час формування податкового кредиту та подання податкової
декларації за вересень 2004 р. у підприємниці не існувало податкової накладної,
яка б підтверджувала право на включення до податкового кредиту сум ПДВ по
придбаному вантажному автомобілю, оскільки заява подана лише 18.10.04 р. і може
стосуватися тільки даного звітного періоду (жовтня 2004 р.).

Скаржник вказує,
що судом було визнано недійсним
податкове повідомлення-рішення Чугуївської ОДПІ НОМЕР_1 від 27.03.06 р. про
визначення податкового зобов'язання по ПДВ в сумі 6957,0 грн. не врахувавши
того, що воно складається з декілька порушень податкового законодавства, але в
позові позивач не погоджується тільки із
сумою донарахування ПДВ у розмірі 6155,0 грн. та не заперечує проти
встановлених інших порушень податкового законодавства на загальну суму 802,0
грн.

В апеляційній
скарзі ОДПІ вказує на порушення судом
норм процесуального права, а саме ст.71, ст.86 КАС України, оскільки позов
задоволено за відсутністю доказів із сторони позивача щодо подання до ОДПІ
заяви в порядку пп.7.2.6. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»
, при цьому письмові заперечення ОДПІ
про ненадходження такої заява від СІІДФО ОСОБА_1 за період з 01.10.04 по
01.01.05., що підтверджується реєстром вхідної кореспонденції Чугуївської ОДПІ, до уваги не прийнято.

Представник скаржника
(ОДПІ) в судовому засіданні
підтримав апеляційну скаргу.

Позивач надав
заперечення на апеляційну скаргу, в яких з посиланням на Закону України «Про
податок на додану вартість», Закон України «Про оподаткування прибутку
підприємств» просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду без
змін.

Свої доводи обґрунтовує
тим, що СПД ФЛ ОСОБА_1 мала правові
підстави формувати податковий кредит на
суму 6155,0 грн. при придбанні нею товарно-матеріальних цінностей при наявності
в матеріалах справи документів, які підтверджують факт використання придбаного вантажного автомобіля
в її господарській діяльності
. Вважає, що в скарзі апелянт бездоказово стверджує, що судом задоволений позов за відсутністю доказів з
боку позивача щодо подачі відповідачеві заяви в порядку п. 7.2. 6 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану вартість»
, яка не пройшла реєстрацію в ДПІ,
оскільки вимоги ОДПІ про надання такої заяви окремо, а не разом з податковою звітністю суперечить вимогам ст.
7.2. 6. Закону України «Про податок на додану вартість».

Позивач, з посиланням на ст. 7.4. 5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» вказує,
що на момент формування податкового кредиту і подачі податкової декларації за вересень 2004р. у СПД ФЛ ОСОБА_1 не було
податкової накладної, яка б
підтверджувала право на включення в податковий кредит суми ПДВ по
придбанню вантажного автомобіля,
оскільки заява подана лише 18.10.04 і такий факт міг стосуватися лише

даного звітного періоду
(жовтень 2004р.), у зв'язку із чим висновки
відповідача про відсутність у
позивача у вересні 2004 р. належним чином оформленої податкової накладної
на підтвердження податкового кредиту за
зазначений період, є неправомірними.

В запереченнях вказує,
що судом правомірно було визнано недійсним
податкове повідомлення-рішення НОМЕР_1
від 27.03.06 про нарахування податкового зобов'язання по ПДВ у сумі 6957,0грн. і фінансових санкцій
у сумі 3478,50грн., оскільки сума
802,0грн. на момент розгляду справи була зарахована в оплату наступних
періодів.

Представник позивача в
судовому засіданні підтримав заперечення, подані до апеляційного суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив
з того, що автомобіль позивачем був придбаний для здійснення господарської
діяльності, що підтверджується наданими суду документами, але у зв'язку з неможливістю зареєструвати
транспортний засіб на суб'єкта підприємницької діяльності -фізичну особу
автомобіль оформлювався на фізичну особу гр. ОСОБА_1 , при подачі податкових
декларацій по ПДВ за вересень 2004 р. та листопад 2004 р. до них були включені
суми податкового кредиту по цьому придбанню відповідно в розмірі 5179,0 грн. та
975,94 грн., до податкової декларації за вересень відповідно приписам п. 7.2.6
ст. 7 Закону України „Про ПДВ" нею була подана заява із скаргою на дії ПІІ
АТ „Автоінвестстрой Харків" у зв'язку з відмовою останнім видати належним
чином оформлену податкову накладну на придбаний вантажний автомобіль, що дає їй
правові підстави для включення ПДВ в сумі 6155,0 грн. до податкового кредиту з
урахуванням не спростування відповідачем
такого твердження позивача. Судом встановлено використання придбаного
вантажного автомобілю в господарській діяльності (перевезення товарів
будівельного призначення до покупця товарів) та не прийняті заперечення ОДПІ щодо спростування цього факту з посиланням на
відсутність подорожних листів, ТТН та інших документів, які оформлюються при
використанні автотранспорту, в т.ч. про сплату збору за забруднення навколишнього
середовища, податку з власників транспортних засобів, оскільки позивачка на час проведення операцій
використовувала спрощену систему оподаткування та звітності, у зв'язку з чим не
була платником збору та податку і не зобов'язувалася оформлювати подорожні
листи та ТТН. З урахуванням наведених підстав суд першої інстанції зазначив про
наявність у позивача права формувати
податковий кредит при придбанні нею як фізичною особою ТМЦ.

Судом встановлено безпідставність твердження позивача про
порушення продавцем порядку виписування податкової накладної та встановлено, що податкова накладна НОМЕР_3 від 09.08.04 р.
заповнена відповідно вимогам п. 7.2.1 ст. 7 Закону України „Про ПДВ" і в
ній відображено, що громадянка ОСОБА_1 не є платником ПДВ і це відповідає
фактичним даним, оскільки автомобіль був придбаний саме фізичною особою, а не
підприємницею.

З посиланням на
приписи п. 7.5.1. ст. 7 Закону України „Про ПДВ" суд першої інстанції
зазначає, що вантажний автомобіль був
придбаний 09.08.04 р. і продавцем податкові зобов'язання по цій операції визначені
за серпень 2004 р., але в податковому обліку та звітності підприємниці дана
операція відображена у вересні та листопаді 2004 р., що суперечить приписам
наведеної норми та те, що у підприємниці не було законних підстав
показувати одну і ту ж податкову накладну у книзі придбання за вересень та
листопад 2004 р.

З посиланням на приписи п. 7.2.6 ст. 7 Закону України
„Про ПДВ" суд першої інстанції зазначає, що в даному випадку слід розуміти, що заяву
підприємниця мала подати до 31.08.04 р., але вона була подана, як вказує
позивачка, 18.10.04 р. разом з податковою декларацією по ПДВ за вересень 2004
р., представник відповідача заперечує проти того, що до ДПІ надходила дана
заява, оскільки вона не пройшла відповідну реєстрацію, тоді як мала подаватися не
разом з податковою звітністю, а окремо, проте судом прийняті доводи позивачки
щодо направлення даної заяви, оскільки протилежне відповідачем не доведене.

З
посиланням на приписи ч.2 п. 7.4.5. ст. 7 Закону України „Про ПДВ" (в
редакції, що діяла на час проведення операцій) , якою передбачено у разі коли
на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим
підпунктом документами, суд першої інстанції зазначає , що за порушення даної норми донарахування
податкових зобов'язань не передбачалося, а передбачено тільки застосування
фінансових санкцій, тому визначення оскарженим податковим
повідомленням-рішенням податкових зобов'язань по ПДВ в сумі 6957,0 грн. є
неправомірним, як є неправомірним в
розумінні ст. 6 Закону України „Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" повторно визначати податкові зобов'язання та
застосовувати штрафні санкції, що фактично мало місце, оскільки нові податкові
повідомлення-рішення приймаються лише в разі часткового задоволення скарги
платника або при донарахуванні податкових зобов'язань та/або штрафних санкцій,
то у відповідача не було законного права.

Перевіривши
доводи апеляційної скарги, постанову суду першої інстанції, пояснення
представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно пп.7.2.1 п.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» в редакції Закону від 29.06.2004 року за № 1924-ХІV, чинною
на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон) платник податку
зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені
окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування
податкової накладної; в) назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;
г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну назву
отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та
відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно пп.7.2.3 п.7.2 ст. 7 Закону податкова накладна
складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається
у продавця товарів (робіт, послуг).

Податкова накладна є звітним податковим документом і
одночасно розрахунковим документом.

Згідно пп.7.2.4 п.7.2 ст. 7 Закону право на нарахування
податку та складання податкових накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Згідно пп.7.2.6 п.7.2 ст. 7 Закону податкова накладна
видається в разі поставки товарів (робіт, послуг) покупцю на його вимогу. У
будь-якому випадку видається товарний чек, інший розрахунковий або платіжний
документ, що підтверджує передачу товарів (робіт, послуг) та/або прийняття
платежу із зазначенням суми податку.

У разі порушення продавцем порядку виписування податкової
накладної на вимогу покупця згідно з пунктом 7.2.6 цього Закону покупець має
право звернутися до кінця поточного податкового періоду з відповідною заявою до
органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням. До заяви
додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що
засвідчують придбання товарів (робіт, послуг). Своєчасно подана заява є
підставою для включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість,
сплачену у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

Згідно пп.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону податковий кредит
звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані)
платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням (спорудженням)
основних фондів, що підлягають амортизації, включаються до складу податкового
кредиту такого звітного періоду, незалежно від строків введення в експлуатацію
основних фондів, а також від того, чи мав платник податку оподатковувані
обороти протягом такого звітного періоду.

Згідно пп. 7.4.5. п.7.4 ст. 7 Закону не дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом
прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту,
не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Згідно пп. 7.5.1 п.7.5 ст. 7 Закону датою виникнення
права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Судом
першої інстанції встановлено і це підтверджено
в апеляційному суді, що ОДПІ була проведена виїзна планова документальна перевірка СПДФО ОСОБА_1 з питання своєчасності, достовірності , повноти
нарахування і сплати податків та зборів за період з 01.01.04 р. по 30.09.05 р.,
про що складений акт за НОМЕР_4 від
03.02.2006 року, за висновками якого
встановлено порушення:

-
п.п.7.2. 1 (г) п.7.2 ст.7, п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість" - не правомірно включена сума податку на
додану вартість до податкового кредиту,
що призвело до заниження податку на додану вартість у вересні 2004р. в
сумі 5179,06 грн., у листопаді 2004р. в сумі 975,94 грн., оскільки у вересні
2004р.( декларація НОМЕР_5 від
18.10.04р.) СПДФО ОСОБА_1 включено до
податкового кредиту суму 5179,06грн та у листопаді 2004р.(декларація
НОМЕР_6 від 20.12.04р.) суму 975,94 грн., яка не підтверджена належним
чином оформленою податковою накладною, а
саме: у податковій накладній на покупку автомобіля ГАЗ-33021 за НОМЕР_3 від
09.08.04р. від ПІІ АТ "Автоінвестстрой-Харків" не вказаний податковий
номер покупця. З письмового пояснення СПДФО ОСОБА_1, яке надано в ході
перевірки відомо, що продавець автомобіля відмовився видати податкову накладну
на СПДФО ОСОБА_1 Перевіркою встановлено,
що ОСОБА_1 придбала автомобіль, як громадянка України, згідно кредитного
договору НОМЕР_7 від 06.08.04р. на отримання кредиту для купівлі автомобіля, не
як платник ПДВ. Згідно довіреності від
09.08.04р. ОСОБА_1 власний автомобіль ГАЗ 33021, 2003 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_8 уповноважує ОСОБА_4, ОСОБА_5 експлуатувати. Використання
транспортного засобу у господарській діяльності СПД-ФО ОСОБА_1 не встановлено;

-
п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7, п.п. 7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на
додану вартість", що призвело до заниження податку на додану вартість у
вересні 2004р. в сумі 31,0 грн., у
зв»язку з встановленими перевіркою
розбіжністями з даними декларації за вересень (НОМЕР_5 від 18.10.04р.), яка
виникла за рахунок невірного відображення суми податкового кредиту, що
підтверджується даними книги обліку придбання , податковою накладною НОМЕР_9
від 09.09.04р. та платіжним дорученням НОМЕР_10 від 09.09.04р.;

-
п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість"
не включення сум виручки до сукупного оподатковуваного доходу, що привело до заниження податку на додану
вартість на суму 771,0грн. по операціям з ТОВ "Стар-Імпекс" (згідно
інформації по даним бази ДРФО) у 1 кв.2004р. в сумі 552,96грн (у т.ч.
ПДВ-92грн), у 4 кв. 2004р. в сумі 1500,05грн (у т.ч. ПДВ-250,00грн), у 3
кв.2005р. в сумі 2575,15 грн. (у т.ч. ПДВ-429,00грн.), що підтверджується
даними книги продажу товарів. Загальний обсяг податкових зобов'язань СПДФО
ОСОБА_1 згідно даних декларацій за період з 01 .01 .2004р. по 31.08.2005р.
склав 85359,0грн, за даними перевірки -86130,0грн .

На підставі вказаного акту Чугуївської ОДПІ Харківської
області було прийнято податкове повідомлення-рішення НОМЕР_1 від 27.03.06 р.
про визначення суми податкового зобов'язання по ПДВ у розмірі 10435,50 грн. : основний
платіж 6957,0 грн., штрафні ( фінансові)
санкції в розмірі 3478,5 грн., яке ПП ОСОБА_1
було оскаржене в процедурі адміністративного оскарження ( ст. 5 Закону України № 2181-ІІІ)
шляхом направлення первинної
скарги від 21.02.06 р. Рішенням від 24.03.06 р. за результатами розгляду
первинної скарги скарга була залишена без задоволення, а оскаржене податкове
повідомлення-рішення без змін. Відповідачем з урахуванням результатів розгляду
первинної скарги було прийняте та направлене податкове повідомлення-рішення
НОМЕР_1 від 27.03.06 р. (яке є предметом позову) про визначення податкового
зобов'язання по ПДВ в сумі 6957,0 грн. та застосування фінансових санкцій в
розмірі 3478,5 грн.

Судом встановлено, що
позивачка , фізична особа- підприємець
ОСОБА_1 з 01.01.2004 року по 30.09. 2005 року здійснювала підприємницьку діяльність на спрощеній
системі оподаткування, тому облік витрат нею не вівся, згідно ст. 9 Закону України «Про податок на
додану вартість» зареєстрована як платник податку на додану вартість та має свідоцтво платника ПДВ за НОМЕР_11 від
29.01.2002 року. Ці факти не заперечуються ОДПІ, а навпаки підтверджені актом перевірки ( а.с. 9, 10).

Позивачкою у
серпні 2004 року був придбаний транспортний засіб - вантажний автомобіль
ГАЗ- 33021, 2003р. випуску, державний
номер НОМЕР_8 в кредит за кредитним договором
із ХФ АКІБ Укрсиббанк НОМЕР_7від 06.08.2004року в ПІІ АТ «Автоінвестстрой-Харьків» для проведення
господарської діяльності, а саме доставки будівельних матеріалів по об'єктам Замовника , що підтверджується
первинними документами, залученими до матеріалів справи: договорами, витратними
накладними, актами прийому-передачі виконаних робіт ( а.с. 87-101), але
вказаний кредитний договір оформлений
нею як фізичною особою ОСОБА_1 , оскільки згідно п. 6 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 07.09.98р. №
1388 (із змінами та доповненнями),
транспортні засоби реєструються лише за юридичними та фізичними особами, тобто, автомобіль не може бути зареєстрований на фізичну особу-
підприємця , а кредитний договір НОМЕР_7
від 06.08.04р. із ХФ АКІБ УкрСиббанк ХРУ згідно вимог вказаних Правил є
документом про оплату і однією з умов
постановки транспортного засобу на облік в ДАІ у зв»язку з чим позивачка
змушена була оформити кредитний договір як на фізичну особу.

При одержанні транспортного засобу у продаця - ПІІ АТ «Автоінвестстрой-Харків»
СПД ФО ОСОБА_1 були отримані документи
на автомобіль та податкова накладна за НОМЕР_3 від 09.08.2004 року на суму 30775,0 грн. , крім того, податок на додану
вартість у розмірі 6155,0 грн., в якій
в графі «номер свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ покупця» вказано «
не платник». Позивачка не погодилась з такою накладною, зверталась до продавця
з вимогою видати накладну з вказанням в
ній про те, що вона є платником ПДВ, але отримала відмову з посиланням на укладений
кредитний договір з банком , продавцем була дана їй довідка про те,
що податкова накладна за НОМЕР_3 від
09.08.2004 року на суму 36930,0 грн. в тому числі ПДВ 6155,0 грн., яка видана ОСОБА_1 включена до податкових зобов»язань декларації
з ПДВ за серпень 2004 року ( а.с. 24).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно
кредитного договору з ХФ АКІБ
Укрсиббанк НОМЕР_7від 06.08.2004року позивачкою придбавався автомобіль в ПІІ АТ
«Автоінвестстрой-Харків» за
акцією, за умовами якої заємщик повинен був бути суб»єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою, автомобіль повинен придбаватися лише в автосалоні
«Автоінвестстрой» і погашення кредиту на протязі одного року з моменту
підписання кредитного договору, що підтверджується довідкою «Укрсиббанку» від
05.06.07 року та поясненнями позивачки, наданими в ході перевірки 24.01.06
року, про що також вказувалось нею у скарзі, яка направлялась до відповідача
відповідно ст. 5 Закону України № 2181, але безпідставно не прийнято
відповідачем до уваги, що призвело до неправомірного твердження про придбання
нею автомобілю не для використання в господарській діяльності як суб»єктом
підприємницької діяльності та відсутності можливості формувати податковий
кредит по цій операції.

Судом не приймаються заперечення відповідача щодо
спростування тверджень позивачкою
ОСОБА_1 про використання нею спірного
автомобілю в господарській діяльності за відсутністю подорожних листів,
товарно-транспортних накладних та інших документів, які оформлюються при
використанні автотранспорту, в т.ч.
відсутністю доказів про сплату збору за забруднення навколишнього
середовища, податку з власників транспортних засобів, оскільки позивачка на час проведення операцій
використовувала спрощену систему оподаткування та звітності, у зв'язку з чим не
була платником збору та податку з власників транспортних засобів і не
зобов'язувалася оформлювати подорожні листи та ТТН згідно Указу Президента
України «Про спрощену систему оподаткування , обліку та звітності».

Судом
правомірно встановлено, що вказана податкова накладна за НОМЕР_3 від
09.08.2004 року на суму 36930,0 грн. в тому числі ПДВ 6155,0 грн. після відмови
продавця видати накладну з вказанням її
як платника податку на додану вартість
включена до книги придбання та до
складу податкового кредиту
декларації за вересень у розмірі 5179,06 грн., у листопаді 2004р. в сумі
975,94 грн. Крім того, до декларації за вересень 2004 року позивачкою було подано заяву, в якій вказано про відмову ПІІ АТ «Автоінвестстрой»
видати їй податкову накладну як СПДФО та платнику податку на додану
вартість та з копією цієї податкової
накладної НОМЕР_3.

Заперечення відповідача
з посиланням на ненадходження
такої заяви, оскільки вона не пройшла відповідну реєстрацію, тоді як мала
подаватися не разом з податковою звітністю, а окремо, судом не приймається до уваги, оскільки прийняті доводи позивачки про вчинення нею
дій, передбачених пп. 7.2.6 п.7.2 ст. 7 Закону щодо направлення даної заяви
разом з декларацією за вересень 2004 року
від 18.10.2004 року ( а.с. 20 ) , які дають право на включення сум по
податковій накладній НОМЕР_3 до складу податкового кредиту за вересень 2004
року про що нею зазначалось і при
перевірці і при подачі первинної скарги та безпідставно не прийнято
відповідачем до уваги, тобто колегія суддів зазначає, що лише з подачею позивачкою заяви згідно пп.7.2.6
п.7.2 ст. 7 Закону у неї виникає право
на податковий кредит, а саме у вересні 2004 року.

Судом встановлено, що спірна податкова накладна НОМЕР_3
від 09.08.04р. на покупку автомобіля ГАЗ-33021 від ППАТ
"Автоінвестстрой-Харків", по якій ОДПІ вважає, що позивачем
неправомірно включені сплачені суми ПДВ до податкового кредиту - не вказаний
податковий номер покупця.

Колегія суддів зазначає, що згідно положень ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податкова накладна є документом, який підтверджує наявність
фактичних обставин про сплату сум податків, визначених пп.7.4.1 п.7.4 ст.
7 вказаного Закону, що дає право
платнику податків на формування податкового кредиту. Як вбачається з матеріалів
справи та підтверджено сторонами, спірна податкова накладна НОМЕР_3 містить
дійсні дані про фактично сплачені суми податку з яких формується податковий кредит згідно вказаної норми
Закону України «Про податок на додану вартість» та вказані суми включені до
податкових зобов»язань контрагента позивача, що дає право позивачу на
формування податкового кредиту згідно вказаного Закону. З огляду на викладене,
позивачем правомірно включено до податкового кредиту сплачені суми ПДВ у
розмірі 6155,0 грн.

Суд зазначає, що відповідачем неправомірно встановлений
факт порушення підприємством п. п. 7.2.1 п. 7.2, п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону № 168/97-ВР у зв «язку із самостійним поділом суми ПДВ по податковій
накладній НОМЕР_3 від 09.08.2004 р. ( частково відніс до складу податкового
кредиту в декларації за вересень у
розмірі 5179,06 грн., у листопаді 2004р. в сумі 975,94 грн.), оскільки відповідно
до п.п.7.4.5. п.7.4 ст.7 Закону України №168/97-ВР не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними, тобто, як вбачається зі змісту вказаної норми Закону
єдиною забороною на включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті
податку - це відсутність податкової накладної, але ж в ході перевірки
підприємством була надана податкова накладна, виписана в межах договору придбання автомобіля з урахуванням обставин,
що склалися, тобто позивачкою відповідно пп.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України „Про
податок на додану вартість” мала право включити до складу податкового кредиту
суму ПДВ згідно вказаної податкової накладної в повному обсязі у серпні 2004
року та дотриматися порядку оподаткування,
визначеного ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Суд зазначає, що
позивач в порушення п.п.7.4.1,
пп.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”
безпідставно не відніс суми ПДВ по спірній податковій накладній НОМЕР_3 від
09.08.2004 р. суму ПДВ у розмірі 6155,0 грн. до складу податкового кредиту за вересень 2004 р., оскільки відповідно
вказаних норм мав право на нарахування податкового кредиту, а відповідач відповідно пп.4.2.2 «б» п.4.2
ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобові»язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-ІІІ, здійснюючи документальну
перевірку результатів діяльності платника податків повинен був виправити вказану помилку позивачки та
визначити зобов'язання з урахуванням вказаної податкової накладної.

Суд зазначає, що включення позивачем суми ПДВ по вказаній
податковій накладній до складу
податкового кредиту вересня та
листопада 2004 року є порушення ведення
податкового обліку, за яке ст.163 КоАП України передбачено притягнення платника
податків до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного
штрафу, а не зменшення сум податкового кредиту, на який об»єктивно позивач має
право.

Колегія суддів вважає , що відповідачем безпідставно
невраховані вказані обставини при
винесенні податкового повідомлення-рішення від 13.02.2006 року за результатами
перевірки та при прийнятті оскарженого податкового повідомлення-рішення від
27.03.2006 року , яким визначені податкові зобов»язання з ПДВ по господарській операції щодо придбання
автомобілю у розмірі 6155,0 грн. ( основний платіж) та штрафних санкцій у
розмірі 3077,50 грн. з урахуванням
рішення від 24.03. 2006 року за
результатами розгляду первинної скарги.

Колегія суддів погоджується повністю із висновком суду
першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення Чугуївської ОДПІ Харківської області НОМЕР_1 від 27.03.06
р. про визначення податкового зобов'язання по ПДВ в сумі 6155,0 грн. та
застосування фінансових санкцій в розмірі 3077,5 грн., так як обставини справи
встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з
дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не
підлягає скасуванню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню в цій частині.

Колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення Чугуївської ОДПІ Харківської області НОМЕР_1
від 27.03.06 р. про визначення податкового зобов'язання СПДФО ОСОБА_1 по ПДВ в сумі 802,0 грн. та
застосування фінансових санкцій в розмірі 401,0 грн. по встановленим перевіркою фактам порушень
позивачкою п.п.7.4.1 п.7.4 , пп. 7.5.1
п.7.5 п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість",
що призвело до заниження податку на додану вартість у вересні 2004р. в сумі
31,0 грн., у зв»язку з
встановленими перевіркою розбіжністями з
даними декларації за вересень (НОМЕР_5 від 18.10.04р.), яка виникла за рахунок
невірного відображення суми податкового кредиту, що підтверджується даними
книги обліку придбання , податковою накладною НОМЕР_9 від 09.09.04р. та
платіжним дорученням НОМЕР_10 від 09.09.04р. та не включення сум виручки до
сукупного оподатковуваного доходу, що
привело до заниження податку на додану вартість на суму 771,0грн. по
операціям з ТОВ "Стар-Імпекс" , оскільки за поясненнями представника позивачки у суді
апеляційної інстанції вона не
заперечувала проти встановлених перевіркою порушень податкового законодавства
на загальну суму 802,0 грн. ні при подачі позовної заяви, ні при розгляді у
суді першої інстанції та ці суми
взагалі нею сплачені.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до
висновку, що судом першої інстанції постанова прийнята при невірному
застосуванні норм матеріального та
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи при
неповному з”ясуванні обставин, що мають
значення для справи.

Постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з
прийняттям нової , якою позов
задовольнити частково. Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення
Чугуївської ОДПІ Харківської області НОМЕР_1 від 27.03.06 р. про визначення
податкового зобов'язання по ПДВ в сумі 6155,0 грн. та застосування фінансових
санкцій в розмірі 3077,5 грн., в частині визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення Чугуївської ОДПІ Харківської області НОМЕР_1 від 27.03.06
р. про визначення податкового зобов'язання
з ПДВ СПДФО ОСОБА_1 в сумі 802,0 грн. (основний платіж) та застосування
фінансових санкцій в розмірі 401,0 грн.
у позові відмовити.

Відповідно, задовольнити
в цій частині апеляційну скарги.

У зв»язку із скасуванням
судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне змінити розподіл
судових витрат відповідно до ст. 94 КАС України.

Враховуючи наведене,
керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198,
ст. 202, 205,206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу
Чугуївської ОДПІ Харківської області задовольнити частково.

Постанову господарського
суду Харківської області по справі від
07 березня 2007 року по справі № АС -13/577 - 06 скасувати . Позов задовольнити
частково.

Визнати недійсним податкове
повідомлення-рішення Чугуївської ОДПІ Харківської області НОМЕР_1 від 27.03.06
р. про визначення податкового зобов'язання по ПДВ в сумі 6155,0 грн. та
застосування фінансових санкцій в розмірі 3077,5 грн.

В задоволенні позовних вимог про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення Чугуївської ОДПІ Харківської області НОМЕР_1 від 27.03.06
р. про визначення податкового зобов'язання
з ПДВ в сумі 802,0 грн. (основний платіж) та застосування фінансових
санкцій в розмірі 401,0 грн. у позові
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 витрат по держмиту в сумі 1 грн. 70 коп.

Постанова набирає чинності з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Постанова
у повному обсязі виготовлена 26 червня
2007 року.

Головуючий суддя Сіренко О.І.

Судді Подобайло З.Г.

Мельникова
Л.В.