Справа № К-7604/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07
лютого 2007 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

головуючого - судді -
Бутенка В.І.,

суддів : Лиски Т.О.,

Сороки
М.О.,

Панченка
О.І.,

Штульмана
І.В.,

розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну
справу за позовом суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1до
Республіканського комітету АР Крим по екології та природним ресурсам про
спонукання надати висновок щодо можливості відводу земельної ділянки , -

в с т а
н о в и л а :

У вересні 2002 року СПД ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в
якому просив спонукати Республіканський комітет АР Крим по екології та
природним ресурсам надати висновок щодо можливості відводу земельної ділянки
для розміщення та експлуатації торгівельного павільйону з літньою площадкою у
АДРЕСА_1. При цьому позивач зазначав, що
відповідач відмовив йому у наданні згаданого висновку з тих підстав, що об'єкт
знаходиться у прибережній захисній смузі малої річки - р. Водопадної і у
відповідності із ст. 88 Земельного кодексу України побудова любих споруд, крім
гідрологічних, у захисних смугах заборонена.

Справа слухалась судами неодноразово.

Останнім рішенням господарського
суду Автономної Республіки Крим від 20 січня - 10 лютого 2005 року позов задоволено.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 04 травня 2005 року це
рішення залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати
та прийняти нове рішення про відмову СПД ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що СПД ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до, в якій
просить зобов'язати Республіканський
комітет АР Крим по екології та природних ресурсів видати йому висновок про
можливість відводу земельної ділянки площею 108 квадратних метрів для
експлуатації закусочної, що розташована у АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивовував
тим, що він письмово звернувся до відповідача з вимогою видачі висновку про
можливість відведення земельної ділянки. Відповідач листом № НОМЕР_1 від
30.08.2002 відмовив позивачу у видачі такого висновку, оскільки спірна земельна
ділянка знаходиться у захисній прибережній смузі річки Водоспадної у місті Ялті
і відповідно до статті 89 Водного кодексу України заборонено будь-яке
будівництво у прибережних захисних смугах уздовж річок.

Задовольняючи позов, суди як першої, так і апеляційної інстанцій виходили з
того, що на момент розгляду спору господарським судом захисна прибережна смуга
річки Водоспадної у місті Ялті не встановлена, а тому твердження відповідача,
що спірна земельна ділянка розташована у межах прибережної захисної смуги річки
Водоспадної у місті Ялті, не знайшло свого підтвердження при розгляді справи.

При цьому суди посилались на те, що статтею 89 Водного
Кодексу України встановлені види діяльності, здійснення яких заборонено в
прибережній захисній смузі, відмова в
узгодженні відведення земельної ділянки для існуючого об'єкту з посиланням на
статті 60, 61 Земельного кодексу України, статті 88, 89 Водного кодексу України
повинна бути обґрунтована фактами порушення режиму господарської
діяльності у прибережній захисній смузі при експлуатації об'єкту, що належить
позивачу, а також на те, що порушення позивачем обмежень, встановлений даною
статтею, при розгляді справи не встановлено.

Проте з таким висновком погодитись не можна, виходячи з наступного.

Дійсно, нормами статті 1 Водного кодексу України
встановлено, що прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної
ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий
режим господарської діяльності, ніж нарешті території водоохоронної зони.

Згідно статті 88 Водного кодексу України з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх
водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах
водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.
Прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо
водойм уздовж урізу води. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна
смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Уздовж морів
та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга
шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Відповідно до статті 89 Водного кодексу України
прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої
господарської діяльності. Об'єкти, що знаходяться у прибережній захисній
смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим.

Згідно статті 61 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги є
природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Об'єкти,
що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися, якщо при
цьому не порушується її режим. Непридатні для експлуатації споруди, а також
ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають
винесенню з прибережних захисних смуг.

Таким чином, в межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга
встановлюється з урахуванням конкретних умов що склалися, об'єкти, які
знаходяться в прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися, якщо
при цьому не порушується її режим.

Крім того, відповідно до п.п. 1, 4 Порядку визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 р. N
486, цей Порядок встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них.

У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та
смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88 -
91 водного кодексу України. Розміри і
межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної
документації.

Проекти цих зон розробляються на замовлення органів водного господарства та
інших спеціально уповноважених органів, узгоджуються з органами Мінекоресурсів,
Держводгоспу, Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і
затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади та
виконавчими комітетами Рад.

Пунктом 12 цього порядку передбачено, що у водоохоронній зоні дотримується
режим регульованої господарської діяльності.

Прибережні захисні смуги у межах водоохоронної зони можуть
використовуватися для провадження господарської діяльності за умови
обов'язкового виконання вимог, передбачених статтями 89 та 90 Водного кодексу
України.

Враховуючи викладене, вирішення питання щодо дотримання суб'єктами
господарювання режиму прибережної захисної смуги в даному випадку є необхідним
і можливе, зокрема, шляхом проведення екологічної експертизи об'єкту
господарювання.

Так, у відповідності із ст.ст. 26, 27 Закону України "Про охорону
навколишнього середовища", ст. 12 Закону України "Про екологічну
експертизу", в Україні здійснюються
державна, громадська та інші види екологічної експертизи.

Проведення екологічної експертизи є обов'язковим у процесі законотворчої,
інвестиційної, управлінської, господарської та іншої діяльності, що впливає
на стан навколишнього природного середовища.

Порядок проведення екологічної експертизи визначається законодавством
України.

Екологічній експертизі підлягають, в тому числі, :

проекти схем розвитку і розміщення
продуктивних сил, розвитку галузей народного господарства, генеральних планів
населених пунктів, схем районної планіровки та інша передпланова і
передпроектна документація;

техніко-економічні обгрунтування і
розрахунки, проекти на будівництво і реконструкцію (розширення, технічне
переозброєння) підприємств та інших об'єктів, що можуть негативно впливати на
стан навколишнього природного середовища, незалежно від форм власності та
підпорядкування, в тому числі військового призначення;

матеріали, речовини, продукція,
господарські рішення, системи й об'єкти, впровадження або реалізація яких може
призвести до порушення норм екологічної безпеки та негативного впливу на
навколишнє природне середовище.

Відповідно до ст.ст. 5,7 цього ж Закону, основними завданнями екологічної
експертизи є:

1) визначення ступеня екологічного ризику і безпеки запланованої чи
здійснюваної діяльності;

2) організація комплексної, науково обґрунтованої оцінки об'єктів
екологічної експертизи;

3) встановлення відповідності об'єктів експертизи вимогам екологічного
законодавства, будівельних норм і правил;

4) оцінка впливу діяльності об'єктів екологічної експертизи на стан
навколишнього природного середовища і якість природних ресурсів;

5) оцінка ефективності, повноти, обґрунтованості та достатності заходів
щодо охорони навколишнього природного середовища;

6) підготовка об'єктивних, всебічно обґрунтованих висновків екологічної
експертизи.

Об'єктами екологічної експертизи є проекти законодавчих та інших нормативно-правових
актів, передпроектні, проектні матеріали, документація по впровадженню нової
техніки, технологій, матеріалів, речовин, продукції, реалізація яких може
призвести до порушення екологічних нормативів, негативного впливу на стан
навколишнього природного середовища.

Екологічній експертизі можуть підлягати екологічні ситуації, що склалися в
окремих населених пунктах і регіонах, а також діючі об'єкти та комплекси, що
мають значний негативний вплив на стан навколишнього природного середовища.

Між тим, з матеріалів справи не вбачається наявності відомостей, які б
підтверджували, що експлуатація павільйону, належного СПД ОСОБА_1 і
розташованого у АДРЕСА_1, не порушує режиму прибережної захисної смуги.

Встановлення цієї обставини обов'язкове для правильного вирішення даного
спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судами як першої, так і
апеляційної інстанцій було неповно встановлено фактичні обставини справи, що
призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, і цей недолік
не може бути усунутий судом касаційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 227 КАС України, таке порушення норм матеріального чи
процесуального права є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з
направленням справи на новий судовий розгляд, під час якого суду необхідно
звернути увагу на вищевикладене і у відповідності із вимогами закону вирішити
даний спір.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230 КАС України, колегія
суддів, -

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу
Республіканського комітету АР Крим по екології та природним ресурсам задовольнити частково.

Рішення господарського
суду Автономної Республіки Крим від 20 січня - 10 лютого 2005 року та постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 04 травня 2005 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим в іншому складі.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Згідно ст.ст. 236, 237 КАС України рішення суду касаційної інстанції може
бути оскаржено до Верховного Суду України лише за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д
і :