Справа № 2а-434\07
Суддя: Артемова Л.Г.
Дата ухвалення: 2007-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 2а-43407
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2007 року М.Запоріжжя

Комунарський
районний суд м.Запоріжжя у складі:

Головуючого судді Артемової
Л.Г.

при секретарі Мойсеєнко
В.М.

за участю позивачки ОСОБА_1.

представника відповідача Шелудченко
О.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Комунарської районної
адміністрації Запорізької міської ради про стягнення недоплаченої одноразової
грошової допомоги учасникам бойових

дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася з позовом до Управління праці та соціального захисту населення
Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради про стягнення
недоплаченої грошової допомоги учасникам бойових дій посилаючись на те, що вона
є учасником бойових дій і відповідно до ст. 14 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", щорічно до 05 травня їй
повинна виплачуватися грошова допомога у розмірі 3 мінімальних пенсій за віком,
і оскільки, як зазначає позивачка, у період 2004-2005 p.p. грошова
допомога їй була виплачена не в повному обсязі, просить стягнути з відповідача
на її користь суму недоплаченої щорічної грошової допомоги за період 2004-2005 p.p.
у сумі 1223,35 грн.

У судовому засіданні
позивачка позовні вимоги підтримала в в повному обсязі та наполягала на
задоволенні надавши пояснення згідно своєї позовної заяви.

Представник
відповідача в судовому засіданні позову не визнала пояснивши, що відповідач
діяв в межах повноважень делегованих йому ст. 17-1 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", окрім того
заявила, що позивачка звернувшись до суду, пропустила річний строк звернення
встановлений ст.99 КАС України, оскільки знала про порушення своїх прав до 5
травня 2004 року, отримавши зазначену виплату не в повному, на її думку обсязі,
зазначаючи цей факт як підставу для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши
їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

У судовому
засіданні достовірно встановлено, що позивачка є учасником бойових дій, що
підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.6).

2

Згідно правил ст.99 КАС України
для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Позивачка, як
вбачається з позовної заяви, отримала щорічну грошову допомогу до 5 травня 2004
року, тобто дізналася, що вона їй недоплачена, однак до відповідача належно не
звернулася, а до суду за захистом своїх прав звернулася тільки у грудні 2005
року, тобто після спливу річного строку.

Згідно ч. 1
ст.100 КАС України пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови
в задоволенні позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Таким чином суд
з огляду на те, що відповідач у відповідності із ст.100 КАС України наполягає
на відмові в задоволенні позову в зв'язку з пропущенням позивачем строку
звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України, дійшов висновку, що позов
ОСОБА_1., в частині стягнення одноразової грошової допомоги за 2004 рік
необхідно залишити без задоволення.

Позовні вимоги
про стягнення недоплаченої грошової допомоги за 2005 рік підлягають розгляду,
оскільки строк звернення до суду був поновлений і суд на підставі ст.2 КАС
України перевірив чи діяв відповідач на підставі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень, на підставі і у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України з використанням цих повноважень
з метою, з якою вони надані, обґрунтовано, неупереджено, добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом.

Конституція
України встановлює певні соціальні стандарти і гарантії держави, визначає зміст
і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод
людини є головним обов'язком держави і виключно законами України визначається
порядок застосування конституційних прав.

Ст. 17-1 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
встановлено, що виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах,
передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та
соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам за
місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, за місцем їх
проживання чи одержання грошового утримання.

Ст.17 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту"визначає джерело фінансування витрат пов'язаних з реалізацією
положень цього закону, державний та місцеві бюджети.

25.12.1998 року
в Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
внесено зміни та встановлено, що порядок виплати зазначеної допомоги
визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до
ст.ст. 116, 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує
виконання законодавства України та видає в межах своєї компетенції постанови та
розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Реалізуючі
повноваження, надані йому Конституцією України, Кабінет Міністрів прийняв
постанову № 177 від 18.02.2004 року «Про забезпечення щорічної виплати разової
грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту", зазначено, що з метою реалізації
положень ст. 17-1 Закону Міністерство фінансів і Державне казначейство
забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та
соціальної політики для виплати
цієї разової грошової допомоги у
розмірах,

3

встановлених Законом про державний бюджет на відповідний
рік для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціально захисту
населення.

Постановою
Кабінету Міністрів України №228 від 28.02.2002 року затверджено, що
розпорядники бюджетних коштів мають право проводити свою діяльність виключно в
межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисом видатків, планами
асигнувань загального фонду бюджету.

П.2 Указу
Президента України від 28.02.1997 року «Про заходи щодо забезпечення наповнення
державного бюджету та посилення фінансово-бюджетної дисципліни» встановлено, що
витрачання коштів органами виконавчої влади, їх структурними підрозділами,
іншими організаціями, які фінансуються за рахунок державного бюджету України,
здійснюється на підставі їх кошторисів видатків, які затверджуються у
встановленому порядку.

Вищезазначені
норми права кореспондуються із ст.19 Конституції України, якою передбачено, що
суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Тобто виплата
щорічної грошової допомоги до 5 травня здійснюється з Державного бюджету,
згідно ст. 87 Бюджетного кодексу України, головним розпорядником коштів
державного бюджету є Кабінет Міністрів України. Управління праці та соціального
захисту населення райадміністрації є розпорядником бюджетних коштів нижчого
рівня, тобто є органом, який отримує бюджетні асигнування, бере бюджетні
зобов'язання, здійснює видатки з бюджету згідно ст.ст.2,21 Бюджетного кодексу
України.

Таким чином
судом встановлено, що Управління праці та соціального захисту населення
Комунарської районної адміністрації зобов'язано витрачати бюджетні кошти на
цілі та в межах, встановлених законодавством, тобто відповідачеві (УПСЗН)
таттею17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», делеговані повноваження лише виплатити кошти, які надаються їм через
розпорядника бюджетних коштів, збільшення або зменшення сум з огляду на діюче
законодавство є порушенням бюджетної дисципліни.

Законом України
«Про державний бюджет України на 2006 рік» визначені бюджетні видатки держави і
цільове спрямування цих видатків, і відповідно до цього закону розмір допомоги
встановлено в сумі 50 гривень, саме стільки коштів було спрямовано центральними
органами влади для виплати допомоги позивачці.

У відповідності
до вищезазначених норм права відповідачем через установу банку ця сума була
вчасно та в повному обсязі виплачена позивачці, що підтверджено поясненнями
сторін, тобто діяв обґрунтовано, неупереджено, добросовісно, розсудливо, з
дотриманням принципу рівності перед законом, пропорційно, своєчасно в межах
повноважень.

Як встановлено в
судовому засіданні, відповідач не має права збільшувати або зменшувати
зазначену суму, відповідач позбавлений законодавчої ініціативи, не має серед
його повноважень також і визначення іншого розміру виплат шляхом розрахунків,
тощо.

Відповідач не є
органом законодавчої влади, а діє на підставі «Положення про управління праці
та соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації
Запорізької міської ради», затвердженого розпорядженням голови Комунарської
районної адміністрації від 02.08.2002 року № 1620-р., тобто є структурним
підрозділом виконавчого органу місцевого самоврядування, підзвітним та
підконтрольним голові рай адміністрації, згідно з розподілом обов'язків, УПСЗН
облдержадміністрації з питань делегованих повноважень.

Позивач
звернувся з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Комунарської районної
адміністрації Запорізької міської
ради,

4

зазначаючи, що саме цей орган
повинен нести відповідальність за невиплату разової допомоги в повному обсязі,
у відповідності до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" та просить стягнути з відповідача
недоплачену, на його думку та суму, зробивши відповідний розрахунок, проте не
зазначив в наслідок яких незаконних дій саме відповідача йому недоплачена
вищезазначена допомога.

Позивачка
фактично, як вбачається з її позову незгодна із нормативно-правовим актами
центральних органів влади такі позови підсудні, згідно ст.19 КАС України суду
юрисдикція якого поширюється на м. Київ, заміна відповідача неможлива, оскільки
потягне за собою зміну підсудності справи, що є неприпустимим.

Позивачка в
судовому засіданні не довела, якими своїми діями, в який спосіб, саме відповідач
порушив Конституцію України, або інші закони, позбавив його права на належну
допомогу або звузив його, оскільки як погодився сам позивач його не було
позбавлено права і тому з огляду на завдання адміністративного судочинства, які
проголошені в ст.2 КАС України суд не встановив порушень в діях відповідачів,
які мають за законом вичерпні повноваження.

Таким чином суд,
оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності вважає, що відповідач діяв в
межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами
України і позов, заявлений позивачкою до відповідача є безпідставним.

Керуючись
Конституцією України, ст.ст.71,102,159-162 КАС України, Бюджетним Кодексом
України, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", Законом України «Про державний бюджет України на
2006 рік», Постановою КМУ № 177 від 18.02.2004 року «Про забезпечення щорічної
виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постановою Кабінету
Міністрів України №228, Указом Президента України від 28.02.1997 року «Про
заходи щодо забезпечення наповнення державного бюджету та посилення
фінансово-бюджетної дисципліни» суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради про стягнення
недоплаченої одноразової грошової допомоги учасникам бойових дій відмовити.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області

через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання заяви про

апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови з

подальшим поданням апеляції протягом двадцяти днів-рпісля подання заяви про

апеляційне
оскарження постанови.