Справа № 22-а-112-Ф/07
Суддя: Мамасуєва Л.О.
Дата ухвалення: 2007-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУД
____________________ АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ_____________________
Справа № 22-а-112-Ф/07 Головуючий
суду першої інстанції Лошакова Т.А.
Суддя-доповідач суду апеляційної інстанції: Мамасуєва Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня
2007року колегія суддів судової палаті у цивільних справах Апеляційного суду АР
Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого -
судді: - Моісеєнко
Т.І.

суддів: - Мамасуєвої Л.О.

- Іщенка
В.І.

при секретарі: -
Піцик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Феодосії
справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом військового
прокурора Феодосійського гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до військової частини А 0156 про стягнення
невиплаченого грошового забезпечення у вигляді надбавки за безперервну службу,
грошової компенсації за речове майно, продовольчий пайок по льотній нормі,
заборгованості по компенсації витрат на відрядження, за апеляційною скаргою
військової частини А 0156
на постанову Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 27 липня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2006 року військовий
прокурор в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини
А 0156 про
стягнення заборгованості з виплати надбавки за безперервну службу, грошової
компенсації замість речового майна та продовольчого пайка, заборгованості з
оплат витрат на відрядження.

Вимоги
мотивовані тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині
правонаступником якої є в/ч А 0156.
Незважаючи на вимоги Указу Президента України № 389 від 5 травня 2003 року «Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та
Управління державної охорони України за безперервну службу» відповідачем
вказана надбавка нараховувалася та виплачувалася не в повному обсязі, тому
позивач вважає, що надбавка за безперервну військову службу підлягає
нарахуванню йому з дня її введення в розмірі 50 %. Позивач просив суд зобов'язати військову частину А 0156 провести
перерахунок його грошового забезпечення і стягнути заборгованість з урахуванням
коефіцієнта індексації грошових доходів в сумі 9123,38 грн.

Також він не
одержував у повному обсязі речове майно, право на одержання якого мав
відповідно до норм речового забезпечення військовослужбовців у мирний час,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 1998 року №1135, на загальну суму
3410,36 грн.

Крім того на
момент звільнення з військової служби тобто 7 жовтня 2005
року, за період з 2002
по 2005 рік ним
не одержана компенсація за продовольчий пайок по нормі №2 - льотна,
встановлена п. 2 постанови
Кабінету Міністрів України від 12
березня 1996 року № 316, у сумі 2866,34 грн., і не
одержана компенсація витрат на відрядження, сума якої складає 549,21 грн.

Постановою Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 27 липня 2006
року позов задоволений.

Стягнуто з
військової частини А0156 на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаченою
надбавкою за безперервну службу за період з 1 травня 2003
року по 1 квітня 2005 року у розмірі 9123 грн.38 коп.,
грошову компенсацію замість належного до видачі речового майна у сумі 3410 грн.36 коп.,
компенсацію замість продовольчого пайка за період з 2000 по 2005 рік у розмірі 2866 грн.34 коп.,
заборгованість по компенсації витрат на відрядження у сумі 549 грн.21 коп., а
усього 15949 грн.29 коп.

В апеляційній
скарзі представник і командир військової частини А 0156 ставлять питання
про часткове скасування оскаржуваної постанови, з прийняттям нової - про відмову у
задоволенні позовної вимоги, щодо стягнення надбавки за безперервну службу, посилаючись на те, що судом були неправильно
встановлені обставини справи та застосовані норми матеріального права, в
інший частині постанову не оскаржує. Апелянт зазначає, що надбавка за
безперервну військову службу сплачувалась позивачу відповідно до розпоряджень
Міністра оборони України.

В запереченнях
на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржувану
постанову - без
змін.

Заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної
скарги, заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з
частиною 1 статті 195 Кодексу
адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до
пунктів 3 і 4 статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства України підставами для скасування судового
рішення та ухвалення нового є невідповідність висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

З матеріалів
справи вбачається, що позивач проходив військову службу у військовій частині А 0167. В період з
червня 2003 року до
березня 2005 року
йому виплачувалася надбавка за безперервну військову службу в Збройних Силах
України, встановлена Указом Президента України № 389 від 5
травня 2003 року
«Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та
Управління державної охорони України за безперервну службу», в таких розмірах - з червня 2003 року до вересня 2004 року та з лютого
до березня 2005 року - 10 %; з жовтня 2004 року до січня 2005 року - 40 %.

Приймаючи
постанову про задоволення позову, суд виходив з того, що при стажі безперервної
служби понад 15 років,
відповідно до зазначеного Указу Президента України позивач мав право на
отримання надбавки за безперервну службу в розмірі 50 %.

Оскільки статтями
2 і 9 Закону України
«Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей»,
передбачено, що ніхто не має права обмежувати військовослужбовців у правах та
свободах, визначених законодавством України, і держава гарантує матеріальне та
інше забезпечення військовослужбовців у розмірах, що стимулюють
заінтересованість громадян України у військовій службі, виплата позивачу
надбавки за безперервну службу в меншому розмірі, ніж вказано в Указі
Президента України, порушує його права.

Такі висновки
суду не відповідають матеріалам справи, та суперечать нормам матеріального
права.

Так, пунктом 1 наведеного Указу
Президента України встановлено, що Міністрові оборони України надано право
встановлювати військовослужбовцям Збройних Сил України щомісячні надбавки за
безперервну військову службу в Збройних Силах України у відсотках до грошового
забезпечення, які мають високі результати у службовій діяльності, залежно від
стажу служби в таких розмірах: понад 5
років - до 10 %; понад 10 років - до 30 %; понад 15 років - до 50 %; понад 20 років - до 70 %; понад 25 років - до 90 %.

Указом
встановлено лише верхній граничний розмір надбавки, не фіксуючи початкового її
розміру, та передбачено, що порядок і умови виплати зазначеної надбавки
визначаються Міністром оборони України, Міністром внутрішніх справ України,
Головою Державного комітету у справах охорони державного кордону України та
Начальником Управління державної охорони України. Виплата надбавок здійснюється
за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання
Збройних Сил України та відповідних міністерств і комітетів.

На виконання
цього Указу Міністром оборони України наказом №149 від 26
травня 2003 року
затверджено відповідну Інструкцію.

Згідно пункту 2 наказу Міністра оборони України від 26 травня 2003 року Л'Ь149, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 8
травня 2003 року за №411/7732 «Про
затвердження Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за
безперервну військову службу в Збройних силах України», розміри щомісячної
надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України встановлюються,
виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони
України.

При цьому
відповідно до пункту 2.4
зазначеної Інструкції, виплата надбавки здійснюється в межах фонду
грошового забезпечення, затвердженого в кошторисах військових частин.

На виконання
Указу Президента України, щодо виплати вказаної надбавки, розпорядженнями
Міністра оборони України від 26
травня 2003 року № 146/2095, від 13 листопада 2003 року № 146/1/11/463, від 8 жовтня 2004 №
220/2098, від 16 січня 2004 року № 146/1/11/26 виплата щомісячної надбавки за
безперервну військову службу особам офіцерського складу, прапорщикам
(мічманам), а також особам рядового, сержантського (старшинського) складу, які
проходять службу за контрактом і мають високі результати у службовій
діяльності, встановлена у відсотках до грошового забезпечення при стажу служби
понад 15 років
відповідно: на період з червня 2003
року до вересня 2004
року та з лютого до березня 2005
року - 10 %; з жовтня
2004 року до
січня 2005 року - 40 %.

Матеріалами
справи підтверджується, що на підставі наказів начальника відповідача згідно з
вищевказаними розпорядженнями, виходячи із вказаних розмірів, в межах фонду
грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, позивачу
виплачувалась зазначена щомісячна надбавка.

Вищезазначені
обставини свідчать, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про
порушення прав позивача, тому, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова
в частині стягнення заборгованості по виплаті надбавок за безперервну службу
підлягає скасуванню з прийняттям нової -
про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи
наведене, на підставі статей 2
і 9 Закону
України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх
сімей», Указу Президента України №
389 від 5 травня 2003 року «Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та
Управління державної охорони України за безперервну службу», керуючись статтями
195, 196, пунктом 3 статті 198, пунктами 3 і 4 статті 202, частини 2 статті 205, статтею 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду АР Крим у м. Феодосії

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу представника і командира військової частини А 0156 на постанову
Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 27 липня 2006 року -задовольнити.

Постанову Феодосійського
міського суду Автономної Республіки Крим від 27 липня 2006
року, в частині стягнення з вч А -0156
на користь ОСОБА_1 надбавки за безперервну службу в розмірі 9123 грн.38 коп. скасувати,
та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості з виплати надбавки за безперервну службу, відмовити.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення, однак може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця, відповідно до частини 2
статті 212 Кодексу
адміністративного судочинства України.