Справа № 22ас-362007р.
Суддя: Іващук В.А.
Дата ухвалення: 2007-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2007 року м.
Вінниця

Колегія суддів
судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:
головуючого : Івашука В.А., суддів : Ковальчука О.В., Колоса С.С., при
секретарі: Цехмістер О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Ленінської районної ради м. Вінниці про стягнення
разової щорічної допомоги, за апеляційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення Ленінської районної ради м. Вінниці №2 (Вишенька)
на постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 листопада 2006 року,

установила:

Постановою
Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 листопада 2006 року позов
задоволено. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної ради м. Вінниці на користь ОСОБА_1 2 541 грн. 15 коп.
разової щорічної допомоги як інваліду III групи. Судові
витрати у розмірі 51 грн. компенсовано за
рахунок Державного бюджету України.

У апеляційній скарзі представник Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної ради м. Вінниці №2
(Вишенька) посилається на неповне з'ясування судом обставин справи,
порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову суду та
прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні його позовних
вимог.

Переглянувши судове рішення в межах апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову - без змін, з наступних підстав.

Справа № 22 ас - 36 2007
р. Категорія: 39 Головуючий у суді першої інстанції
Овсюк Є.М.

Суддя-доповідач апеляційної інстанції

Івашук В.А.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції правильно виходив із того, що виплата щорічної разової допомоги
позивачу здійснювалась у меншому розмірі, ніж
передбачає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту", а тому стягнув з відповідача різницю до необхідного
розміру.

Судом апеляційної інстанції встановлено і підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_1 являється
інвалідом війни III групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1від
12 липня 2005 року.

Відповідно до ст.12 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх

соціального захисту" щорічно до 05 травня повинна
виплачуватись разова

щорічна допомога у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком як
інваліду війни

III групи.

Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" суми виплат мали б складати у 2004 році - 647 грн. 15
коп., у 2005 році - 2324 грн.. Недоплата за два роки ОСОБА_1 склала 2541 грн.
15 коп.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що при
прийнятті нових законів або внесенні змін
до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Виходячи із цього, суд при ухваленні постанови правильно
застосував норму Конституції України, як норму прямої дії і з врахуванням
позиції Конституційного Суду України висловлену з даного питання по рішенню від
01.12.2004 року №20-рп.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки
відповідно до ст.8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права
і Конституція має найвищу юридичну силу.
Посилання на незастосування судом норм Законів України "Про
державний бюджет на 2004" і подальші роки не можна визнати обґрунтованими.

Доводи., апеляційної скарги про
необґрунтованість задоволення позовних вимог саме до Управління праці і соціального захисту
населення, не є обґрунтованими та не
спростовують висновок суду по суті судового спору про порушення прав
позивача.

Висновок суду щодо стягнення цих виплат позивачу саме з Управління праці і соціального захисту населення не
суперечить вимогам закону та висновок суду з цього питання є правильним.

Доводи апеляційної скарги колегія
суддів не знайшла обґрунтованими. Такі доводи не спростовують висновків
суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195,
196, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1
п.1, 4.4, 206 КАС України, колегія суддів,

ух валила :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної ради м. Вінниці №2 (Вишенька) залишити без задоволення.

Постанову
Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 листопада 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської
районної ради м. Вінниці про стягнення разової щорічної допомоги - залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення.

Протягом одного
місяця з дня набрання законної сили ухвала може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого адміністративного суду України.