Справа № 22-а-26/07
Суддя: Стрільчук В.А.
Дата ухвалення: 2007-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
22-а-26/07 Головуючий
у І інстанції - Савщъка Н.В.
Категорія - 38 Доповідач
_______________ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2007року місто
Луцьк

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого -
судді Стрільчука В.А.,

суддів -
Карпук А.К., Здртюк О.І..

при секретарі Губарик К А.,

з участю сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області про
визнання неправомірною відмову у призначенні пенсії та зобов*язання
призначити і нарахувати пенсію за апеляційною скаргою представника відповідача
Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області -ОСОБА_2 на постанову Луцького міськрайонного суду від 21 листопада 2006
року.

Особи, які беруть участь у справі: позивач - ОСОБА_1; представник позивача - ОСОБА_3;

відповідач -
Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області;

представники відповідача Скочеляс Світлана
Василівна, Омельчук Сергій

Васильович;

третя особа на стороні
відповідача Волинський обласний
військовий комісаріат; представник третьої особи Пінчук Юрій Миколайович.

Колегія суддів -

встановила:

Постановою Луцького міськрайонного суду від 21 листопада 2006 року позов ОСОБА_1
задоволено.

Визнано протиправною відмову Управління Міністерства внутрішніх справ
України у Волинській області від 26.05.2006 року в призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1
відповідно до п.»б» ст. 12 Закону України від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб».

Зобов*язано Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській
області нарахувати та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років
відповідно до п.»б» ст. 12 Закону України
від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб» з 11 квітня 2006 року.

2

В апеляційній
скарзі представник відповідача просить скасувати цю постанову та постановити
нову - про
відмову в позові.

Вважає, що судом
допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та не дано
належної оцінки зібраним доказам.

Апелянт вказує,
що позивач із заявою про призначення пенсії звернувся в УМВС 05 травня 2006 року.

З 29 квітня 2006 року набрав чинності Закон України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» із змінами, внесеними
Законом від 04.04.2006 року,
відповідно до якого право на призначення пенсії згідно п.»б» ст. 12 цього Закону
мають особи, які саме на день звільнення зі служби досягли визначеного стажу (12 років 6 місяців
спеціального і 25 років
загального) та віку 45 років.

Позивач звільнений зі служби 11.11.1991 року у віці 34 роки, маючи при цьому лише 16 років загального
трудового стажу, а тому на день звернення із заявою не мав права на призначення
пенсії за вислугою років.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи,
перевіривши докази в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга представника відповідача підлягає
залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції залишенню без змін
з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 11 квітня 2006 року - на момент первинного звернення позивача із заявою про призначення пенсії та
діючого на той час п.»б» ст. 12
Закону України від 09.04.1992
року «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», позивач досяг
45-річного віку, мав більше 27
років загального трудового стажу та 14
років 2 місяці 8 днів служби в
органах внутрішніх справ та військової служби.

Відповідно до згаданої норми Закону право на пенсію за вислугу років мають
особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці
надстрокової служби та військової служби за контрактом, звільнені із служби
незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб,
позбавлених військових або спеціальних звань,
а також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин,
вчинений з використанням свого посадового становища, або вчинення
корупційного діяння, а ті з них, що є
інвалідами війни - незалежно від віку, і мають
загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше,
з яких не менше 12 календарних
років 6 місяців
становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Таким чином,
позивач на час звернення із заявою мав всі перелічені в названій статті Закону
необхідні умови для призначення йому пенсії за вислугу років.

Із копії
трудової книжки позивача вбачається, що в ній наявні записи про проходження
служби: з 16.05.1975 р. по 16.05.1977 р. - в Радянській
Армії та з 04.09.1979 р. по 11.11.1991
р. - в
Збройних Силах (а.с. 16-18).

Разом з тим,
запис про службу в Збройних Силах.
вчинено Володимир-Волинським районним військовим комісаром і засвідчений
відповідною печаткою.

Враховуючи
зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції підставно зобов*язано
відповідача призначити і нарахувати пенсію саме з 11.04.2006 року, оскільки
відповідач, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, вказаної обставини не
перевірив, а позивач фактично добросовісно помилявся, до якого саме органу при
таких обставинах необхідно звертатись із заявою про призначення пенсії за
вислугу років.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Постанова суду
ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому для її
зміни чи скасування підстав не вбачається.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду
від 21
листопада 2006 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.