Справа № 2-а-3/2007р.
Суддя: Лихошерст В.В.
Дата ухвалення: 2007-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Спр.№2-а-3/2007р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
січня 2007
року Щорський районний суд
Чернігівської області

в складі: головуючого-судді
Лихошерста В.В.

при секретарі Перепечко Т.О.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката
ОСОБА_2

представників відповідачів Мірошниченка П.Л., Лапи Б.П.,
Смірнова О.В.,

третіх осіб на стороні відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Щорсі справу
за позовом ОСОБА_1 до Щорського районного військового комісаріату про поновлення на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2006
року позивачка звернулася в суд з позовом до Щорського
районного військового комісаріату про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Судом залучено до участі в справі в якості співвідповідача Чернігівський
обласний військовий комісаріат та в якості третьої особи на стороні відповідача
ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивачка змінила позовні вимоги. Просить суд визнати
дії виконуючого обов'язки військового комісара Щорського районного військового
комісаріату Грушка про відмову запропонувати їй вакантну посаду прибиральниці
неправомірними, визнати накази про звільнення її з роботи та про прийняття на
роботу на посаду прибиральниці ОСОБА_6 неправомірними, поновити її на посаді
прибиральниці, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну
шкоду в сумі 5000
грн., витрати на ліки в сумі 232 грн. 14
коп. та судові витрати.

Ухвалою суду відмовлено у прийнятті відмови від позову в частині поновлення
на роботі на посаді начальника частини
(секретної) Щорського районного військового комісаріату.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона працює в
Щорському районному військовому комісаріаті з 9 жовтня 1976
року на різних посадах.
З 27 травня
2002 року
вона працює на посаді начальника частини (секретної).

З 31 жовтня 2006 року її посада скорочувалася. Але керівництво райвіськомату не
запропонувало їй іншої вакантної посади. Тоді вона звернулася із заявою про
переведення її на посаду прибиральниці, але виконуючий обов'язки військового комісара Грушка відмовив їй і призначив на цю
посаду ОСОБА_6. Наказом від НОМЕР_1 її звільнено з роботи за ст. 40 п. 1 КЗпП України у зв'язку із скороченням
штату працівників. Вважає дії Грушки при проведенні скорочення штату неправомірними
і такими, що порушують її трудові права. Пропрацювавши понад 30 років в Щорському районному військовому комісаріаті, маючи 55 подяк від керівництва, вона лишилася роботи за 3 роки до виходу на пенсію. Це привело до нервового потрясіння, вона втратила
спокій, сон, хвилюється, в неї стався гіпертонічний криз, вона знаходилася на
стаціонарному лікуванні в Щорській ЦРЛ. Тобто, незаконним звільненням з роботи
їй завдано моральної шкоди. Також, вона витрачала кошти на ліки, на юридичну
допомогу адвоката.

Представник відповідача - Щорського районного
військового комісаріату Мирошниченко позов визнав. Він пояснив, що процедура
звільнення позивачки з роботи була дійсно порушена, про що свідчать висновки
територіальної інспекції праці. Грушка зобов'язаний був задовольнити заяву
позивачки про переведення її прибиральницею.

Третя особа на стороні відповідача Грушка та його представник ОСОБА_5
вважають, що позов задоволенню не підлягає. Позивачка дійсно звернулася із
заявою про переведення її на посаду
прибиральниці 14 вересня
2006 року,
але вже наступного дня відмовилася від цієї посади,
тому 15
вересня 2006 року була прийнята на
роботу прибиральницею службових приміщень ОСОБА_6. Заяви про відмову від посади
прибиральниці ОСОБА_1 не писала.

Третя особа на стороні відповідача АнікєєнкоО.К. вважає, що позов слід
задовольнити. Він працює військовим комісаром Щорського районного військового
комісаріату. Коли розпочалася процедура скорочення штату, він знаходився у
відпустці, а обов'язки військового комісара були покладені на Грушку. Грушка не
тільки не запропонував позивачці, посада якої скорочувалася, вакантної посади, а
навпаки -
відмовив у переведенні її на посаду прибиральниці. По
виходу його з відпустки посада прибиральниці вже не була вакантною, прийнята на
цю посаду ОСОБА_6 перебувала на лікарняному, тому він змушений був звільнити
позивачку за ст. 40
п. 1
КЗпП України.

Представники відповідача - Чернігівського
обласного військового комісаріату Лапа та Смирнов позов не визнали. Вони
пояснили суду, що згідно нового штату посада позивачки скорочувалася з 31 жовтня 2006
року. За два місяці позивачка була ознайомлена з новим
штатом та попереджена про наступне звільнення. Вводилися нові посади державних
службовців і в разі бажання обійняти котрусь із них позивачка мала право
прийняти участь у конкурсі на заміщення цієї посади. Але позивачка забажала,
щоб її перевели прибиральницею, написавши про це заяву. Виконуючий обов'язки
військового комісара Грушка не відмовив їй у цьому, а на заяві наклав резолюцію
про те, що у зв'язку із службовою необхідністю до ліквідації секретної частини
це недоцільно. Наступного дня позивачка відмовилася від цієї посади, тому
Грушка призначив на цю посаду ОСОБА_6. 30 жовтня 2006 року по виходу із

відпустки військовий комісар
ОСОБА_4 звільнив позивачку за ст. 40 п. 1 КЗпП України.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснили, що коли стало питання
про скорочення посади, ОСОБА_1 виявила бажання перевестися прибиральницею, про
що написала відповідну заяву, від якої не відмовлялася. Не зважаючи на це,
Грушка прийняв на посаду прибиральниці ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що 15
вересня 2006
року вона прийшла до Щорського райвіськомату за довідкою. В її
присутності ОСОБА_1 відмовилася від посади
прибиральниці. Капітан Грушка запропонував цю посаду їй і вона погодилася, написала заяву і одразу приступила до виконання
обов'язків прибиральниці.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що 15
вересня 2006
року в її кабінеті в приміщенні Щорського районного військового комісаріату
ОСОБА_1 в усній формі відмовилася від
зайняття посади прибиральниці. Тоді Грушка запропонував цю посаду ОСОБА_6.

Суд, вислухавши доводи позивачки, її представника, представників відповідачів, третіх осіб, свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, дослідивши письмові докази, приходить до
наступного.

З 27 травня
2002 року
позивачка працювала на посаді начальника частини (секретної) Щорського районного військового комісаріату. 3
31 жовтня 2006
року її посада скорочувалася. Але
керівництво райвіськомату не запропонувало їй іншої вакантної посади. 14 вересня 2006 року позивачка звернулася із заявою про переведення її на посаду прибиральниці. Не
зважаючи на це виконуючий обов'язки військового комісара
Грушка 15
вересня 2006 року призначив на цю
посаду ОСОБА_6. Наказом військового комісара
Аникеєнка НОМЕР_1 позивачку звільнено з роботи за ст. 40 п. 1 КЗпП
України у зв'язку із скороченням штату
працівників, оскільки посада, на яку претендувала позивачка (прибиральниці службових приміщень) на момент звільнення не була
вакантною. Особа, яка займала цю посаду - ОСОБА_6, в цей час знаходилася на лікарняному.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку вільно
погоджується.

Громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.

Стаття 40 ч. 1 п.
1 Кодексу
законів про працю України передбачає можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або
уповноваженого органу у разі
зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо
перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ст.
40 ч. 2
КЗпП України).

Згідно зі ст. 42 КЗпП України позивачка мала переважне право на
залишення на роботі при вивільненні працівників
у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці: в її сім"" немає інших працівників із
самостійним заробітком, вона має тривалий
безперервний стаж роботи в даній установі ( ст. 42 п.п. 2, 3 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 42-1 КЗпП України працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених п. 1
ст. 40 цього Кодексу (крім випадку

ліквідації підприємства, установи,
організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття
на роботу, якщо власник або уповноважений ним
орган провадить прийняття
на роботу працівників аналогічної кваліфікації.

Переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу надається особам, зазначеним
у статті 42 цього
Кодексу, та в інших випадках. Передбачених колективним договором.

Стаття 49-2 ч. 1 КЗпП
України передбачає, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за
два місяці. При вивільненні працівників
у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Згідно ст.232 КЗпП України безпосередньо у районних судах
розглядаються трудові спори за заявами працівників
про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміни дати і формулювання
причини звільнення, оплату за час
вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи...

Статтею 233 КЗпП України встановлений місячний строк для звернення до
суду із заявою про оспорювання звільнення.

Стаття 235 ч. ч. 1, 2, 5 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на
іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за
один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого
або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає
трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Таким чином, даний спір підсудний судові і позивачкою не
пропущено строк для звернення до суду з цим позовом.

Оскільки Грушкою було порушено гарантоване законодавством
право позивачки на заміщення вакантної
посади прибиральниці, її звільнення відповідачем є незаконним і порушує трудові права позивачки.

В даному випадку мало місце порушення самої процедури звільнення працівників у зв'язку із зміною в організації
виробництва і праці. Скорочувалися одні посади і на їх місце вводилися інші посади, які за рівнем кваліфікації
та спеціальністю відповідали
скорочуваним посадам. Проте, жодна з них не була запропонована позивачці при попередженні про наступне
звільнення. Військовий комісар ОСОБА_4 в цей час був у відпустці, а його
обов'язки виконував Грушка і саме він не запропонував
позивачці вакантної посади, а коли позивачка звернулася до нього із письмовою
заявою про переведення її на вакантну на той час посаду прибиральниці службових приміщень, він взяв на цю роботу іншу
особу, незаконно відмовивши таким
чином позивачці. На момент звільнення посада прибиральниці не була вакантною. Прийнята на цю посаду тимчасово до 1
квітня 2007
року ОСОБА_6 перебувала на лікарняному. Приймати участь у конкурсі на
заміщення інших вакантних посад позивачка не бажала, тому ОСОБА_4 був
змушений звільнити

позивачку за ст. 40 п. 1 КЗпП України. Саме незаконні дії Грушка привели до звільнення позивачки із
займаної посади.

Згідно ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновленні
на роботі чи в разі визнання формулювання
причин звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розмір середньомісячного заробітку, який підлягає
стягненню в разі поновлення працівника
на посаді обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995
року N 100 (зі
змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348, від 26 вересня 2001 року № 1266 від 30 липня
1999 року №1398).

Звільнення позивачки було незаконним, позбавило її
гарантованого доходу. Вона вимушено,
з вини керівництва Щорського районного військового комісаріату не виконувала трудових обов'язків, тобто знаходилася
у вимушеному прогулі. Тому, вона має право на отримання середнього заробітку за
час вимушеного прогулу за період
з дня незаконного звільнення, тобто з 30 жовтня 2006 року по день розгляду справи в суді, тобто по 23 січня 2007 року. Розмір виплати слід рахувати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого
1995 року N 100 (зі
змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16
травня 1995 року N 348, від 26 вересня 2001 року №
1266 від 30 липня 1999 року № 1398), наступним чином: середньомісячний заробіток за два останні
повні місяці роботи позивачки у відповідача ділиться на кількість робочих днів в ці місяці та множиться
на кількість робочих днів за період вимушеного прогулу.

Заробіток позивачки за два останні повні місяці роботи
(серпень-вересень 2006 року)
становить 2519 грн.
79 коп.
(1168 грн.
36 коп.
+ 1351 грн.
43 коп.).
Кількість робочих днів в ці місяці становила 43 (22 + 21).

Середньоденний заробіток становить 58
грн. 60 коп. (2519,79 : 43).

Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу з 31
жовтня 2006
року по 23
січня 2007 року складає 60 (1 + 22 + 21 +
16).

Середній заробіток ОСОБА_1 за період вимушеного прогулу
становить: 60 х
58 грн. 60 коп. =
3516 грн. 00 коп.

Із вказаної суми слід вирахувати:

·
прибутковий
податок (13%) - 457 грн.
08 коп.;

·
відрахування
до Пенсійного фонду (2%) - 61 грн.
18 коп.;

·
відрахування
до Фонду соціального страхування (1%)- 30 грн. 59 коп.;

·
відрахування
до Фонду страхування на випадок безробіття (0,5%) - 15 грн. 29 коп., а всього 564 грн. 14
коп.

Таким чином, стягненню на користь позивачки підлягає 2951
грн. 86 коп. (3516 грн. 00 коп. -
564 грн. 14 коп.)

Відповідно до ст. 237 КЗпП України, суд покладає на
службову особу, винну в незаконному
звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду,
заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою

працівникові часу
вимушеного прогулу або часу виконання
нижчеоплачуваної роботи.

До незаконного звільнення ОСОБА_1 з роботи привели
неправомірні дії виконуючого обов'язки військового комісара Грушки, який
порушив вимоги законодавства щодо порядку
звільнення працівників у зв'язку із скороченням посади, проігнорував переважне право на заміщення вакантних посад
особами, посади яких скорочуються, порушив процедуру вивільнення працівників у
зв'язку з скороченням штату.

За таких обставин, Грушка має покрити Щорському районному
військовому комісаріату шкоду, заподіяну у
зв'язку з оплатою вимушеного прогулу, в сумі 3516 грн. 00
коп.

Згідно ст. 1166
ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або юридичної
особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується
в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивачка не представила суду належних доказів щодо
витрачання коштів на ліки, тому її
позовні вимоги про стягнення витрат на лікування в сумі 232
грн. 14 коп. задоволенню не
підлягають.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка
її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.п. 3-9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995
року заподіяна моральна шкода відшкодовується особі, права якої були порушені,
в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу
моральних і фізичних страждань.

В результаті незаконного звільнення з роботи, позивачка
втратила єдине джерело доходів. Пропрацювавши понад 30 років в Щорському районному військовому
комісаріаті, маючи 55 подяк від керівництва, позивачка лишилася роботи за 3
роки До виходу на пенсію. Це
привело до нервового потрясіння, вона втратила спокій, сон, хвилюється, в неї стався гіпертонічний криз, знаходилася на стаціонарному лікуванні в Щорській ЦРЛ. Позивачка
була відірвана від звичайних умов життя, звертаючись в різні інстанції за
захистом своїх прав. Це заподіяло їй моральних
страждань, вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, незаконним звільненням з роботи позивачці
завдано моральної шкоди.
Враховуючи ступінь моральних страждань, суд оцінює розмір моральної шкоди, заподіяної позивачці в 500 грн. 00 коп.

За таких обставин, позов слід задовольнити частково,
визнавши дії Грушка неправомірними,
поновивши позивачку на роботі та стягнувши з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час
вимушеного прогулу (за мінусом податків
та інших обов'язкових утримань) в сумі 2951 грн. 86 коп. та моральну шкоду в сумі 500
грн. 00 коп.

Суд має зобов'язати Чернігівський обласний військовий комісаріат здійснити
фінансування Щорського районного військового комісаріату для здійснення виплат ОСОБА_1 сум, стягнутих судом.

Також, слід покласти на Грушка обов'язок покрити шкоду, заподіяну Щорському районному військовому комісаріату у
зв'язку з оплатою ОСОБА_1 часу вимушеного прогулу в сумі 3516 грн. 00
коп.

В зв'язку із задоволенням позовних вимог з відповідача
підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею витрати на юридичну
допомогу адвоката в сумі 300 грн.
00 коп.
та на користь держави мито в сумі 51 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 40,
42, 42-1, 49-2, 232-233, 235, 237, 237-1 КЗпП України; ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановами Кабінету
Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348, від 26 вересня 2001 року № 1266 від 30 липня 1999 року № 1398), ст. ст. 7-12, 17-19,158-163,167
КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії виконуючого обов'язки військового комісара
Щорського районного військового
комісаріату Грушка Миколи Анатолійовича щодо відмови ОСОБА_1 в прийнятті на роботу прибиральниці службових
приміщень Щорського районного військового комісаріату
неправомірними.

ОСОБА_1 поновити на посаді начальника частини (секретної)
Щорського районного військового
комісаріату з ЗО жовтня 2006 року.

Стягнути з Щорського районного військового комісаріату на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за період
вимушеного прогулу в результаті незаконного
звільнення з роботи з ЗО жовтня 2006 року по 23 січня 2007 року, за мінусом податків та інших обов'язкових утримань, в сумі 2951
грн. 86 коп., моральну шкоду в сумі 500
грн. 00 коп. та витрати на юридичну допомогу адвоката в
сумі 300 грн. 00 коп., а всього 3751
грн. 86 коп.

Зобов'язати Чернігівський обласний військовий комісаріат здійснити фінансування Щорського районного військового
комісаріату для здійснення виплат ОСОБА_1 сум, стягнутих судом.

Покласти на Грушка Миколу Анатолійовича обов'язок покрити шкоду, заподіяну Щорському районному військовому
комісаріату у зв'язку з оплатою ОСОБА_1
часу вимушеного прогулу в сумі 3516 грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Щорського районного військового комісаріату на
користь держави судовий збір в сумі 51 грн. 00 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанова у повному обсязі буде складена 26
січня 2007
року.

Заяву про апеляційне оскарження постанови суду може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення
постанови. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.