Справа № 22а-2/2007року
Суддя: Лисенко П.П.
Дата ухвалення: 2007-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22а -2/2007 року. Головуючий першої інстанції Жосан В.В.
Категорія - 39. Суддя-доповідач апеляційного суду Лисенко П.П.
ПОСТАНОВА

іменем
України

15 січня 2007 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Кутової Т.З. й Данилової
О.О.,

із секретарем судового засідання
Варміш О.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представника
відповідача Мельничука Ю.В., у відкритому судовому засіданні за апеляційною
скаргою командира військової частини А- 3024 переглянула постанову місцевого
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2006 року по
адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини А-3024 про
стягнення заборгованості по виплаті надбавки за безперервну військову службу.

Заслухавши
доповідь судді, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими
сторони їх стверджували ,-

установила:

5 квітня 2006
року ОСОБА_1 пред'явив зазначений адміністративний позов.

Його обґрунтовував
тим, що після закінчення у жовтні 1997 року Харківського інституту льотчиків і до цього часу проходить
військову службу на посадах офіцерського складу.

Відповідно до
Указу Президента України від 5 травня 2003 р має право на надбавку до грошового
забезпечення за безперервну службу у розмірі 30 % від грошового забезпечення.

Проте, починаючи
з травня 2003 року, вказана надбавка нараховувалась та виплачувалась не у
повному обсязі.

Посилаючись на наведені обставини, просив стягнути з відповідача, який здійснював
фінансове забезпечення військової частини, де він проходив службу, з
урахуванням інфляційних процесів 4 569 гривень 68 копійок, заборгованості по
виплаті указаної надбавки.

У письмових
запереченнях, відповідач позов не визнав, вважає, що усі виплати позивачеві
проводяться у відповідності із чинним законодавством.

Постановою
місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2006 року
позов задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з
таким рішенням, командир військової частини А-3024 його оскаржив, просив
скасувати й ухвалити нову постанову, якою у позові відмовити, оскільки висновок
суду, щодо необхідності нараховувати та виплачувати позивачеві надбавку за безстрокову військову службу у розмірі 30%
суперечить положенням нормативно-правових актів, які регулюють виплату
зазначеної надбавки.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню, постанова суду скасуванню, з ухваленням нової
постанови про відмову у позові.

2

Так,
задовольняючи позовні вимоги, суд вважав, що право позивача на отримання грошового забезпечення порушено у зв'язку із
виплатою надбавки за безперервну службу в розмірах, менших від граничних
розмірів, встановлених Указом Президента України "Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ
України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління
державної охорони України за безперервну службу" № 389 від 5 травня 2003
року (надалі - Указ).

Однак, з таким
висновком погодитись не можна, оскільки він грунтується на неправильному
застосуванні судом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що у відповідності до п. 4 ст.
202 КАС України є підставою для скасування постанови суду і ухвалення
нової постанови.

Так, названим
Указом, Міністру оборони України надано право встановлювати військовослужбовцям Збройних Сил України
щомісячні надбавки за безперервну військову службу у відсотках до
грошового забезпечення, які мають високі результати у службовій діяльності,
залежно від стажу служби в таких розмірах: понад 5 років - до 10, понад 10
років - до 30, понад 15 років - до 50, понад 20 років - до 70, понад 25 років -
до 90 відсотків. Міністру також надано право визначати порядок і умови виплати
зазначених надбавок за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України
на утримання Збройних Сил України.

З аналізу
зазначених положень випливає висновок про те, що Міністр оборони України
встановлює вказану надбавку в межах, встановлених граничних розмірів, та в
залежності від асигнувань, які передбачаються на утримання Збройних Сил України
Законами України про Державний бюджет на відповідний рік.

На виконання
Указу, Міністр оборони України у межах своїх повноважень видав наказ від 26 травня 2003 р. № 149, яким затвердив
Інструкцію про порядок і умови виплаті? щомісячної надбавки за
безперервну військову службу, де зазначив, що розміри цієї надбавки щорічно встановлюються, виходячи з
наявного фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра.

Судом
встановлено, що з 18 жовтня 1997 року і до 12 липня 2005 року позивач проходив
військову службу у в/ч
А-4116, фінансове забезпечення якої здійснював відповідач.

Станом на 01
травня 2003 р. стаж його безперервної військової служби становив близько 10
років.

Позивачеві
щомісячно призначалася встановлена Указом надбавка за безперервну військову
службу, але не у граничному розмірі, а в менших розмірах (а.с. 6-7 ),
відповідно до розпоряджень Міністра оборони України, наданих тим в межах його
повноважень.

Виходячи з
наведеного, надбавка за безперервну військову службу нараховувалася позивачеві
в розмірах, встановлених Міністром оборони України у відповідності до положень
Указу.

Тому підстав для
нарахування йому надбавки за безперервну військову службу, виходячи з
встановлених Указом граничних її розмірів немає, а твердження ОСОБА_1 . про
наявність у відповідача такого обов'язку є помилковим.

Враховуючи
викладене, позов ОСОБА_1. є необгрунтованим і не підлягав задоволенню.

Оскільки
постанова місцевого суду суперечить викладеному, то її слід скасувати й
постановити нову постанову, якою у позові відмовити.

Керуючись
статтями 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу командира військової частини А - 3024 задовольнити.

3

Постанову місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27
вересня 2006 року скасувати і ухвалити нову
постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у позові до
військової частини А - 3024 про стягнення заборгованості по виплаті надбавки за
безперервну військову службу в Збройних силах України.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця.