Справа № 2а-769/2007р.
Суддя: Артемова Л.Г.
Дата ухвалення: 2007-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-769/2007 р.
ПОСТАНОВА

іменем України

18 січня 2007 року місто
Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Артемової
Л.Г.,

при секретарі: Мойсеєнко
В.Ф.

за участю представника позивачки ОСОБА_1.

представника відповідача Бабенко Ю. А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжя адміністративну
справу за позовом ОСОБА_2 до військової частини 3026 про визнання протиправними
дії та стягнення грошової допомоги при звільненні з військової служби, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2.
звернулася до суду з позовом до військової частини №3026 про визнання
протиправними дій щодо невиплати їй при звільненні з військової служби грошової
допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби та про стягнення цієї допомоги. На обґрунтування
свого позову зазначає, що проходила військову службу в в/ч 3026 з 1982 року до
1992 року, та з 1997 року до 2006 року та наказом командира в/ч 3026 НОМЕР_1,
на підставі пункту 63, підпункт "б" Положення про проходження
військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами)
Збройних Сил України, тобто, за віком, з 01.03.2006 року була виключена із
списків особового складу цієї військової частини.

Вважає, що, відповідно
до ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції Закону № 64/97 ВР від
12.02.1997 року), далі за текстом - Закон, має право на виплату грошової
допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби, в загальній сумі 9036 грн. 02 коп. Проте, при
звільненні у відставку відповідач цю грошову допомогу їй не виплатив. Просить
суд визнати протиправними ці дії відповідача та стягнути на її користь належну
їй при звільненні з військової служби грошову допомоги у розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Представник
позивача ОСОБА_1. в судовому засіданні пояснив, що на час звільнення ОСОБА_2. у
відставку у 2006 році виплата грошової допомоги, яка є предметом спору,
передбачена статтею 15 Законом України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції Закону № 64/97 ВР від
12.02.1997 року).

В силу статті 1
цього Закону, саме він складає основу законодавства про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей, тобто, по суті, є спеціальним в
цьому розумінні Законом. Крім того, відповідно до вимог статті 13 Закону
України „Про внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України",
держава забезпечує соціальні і правові гарантії військовослужбовцям внутрішніх
військ і членам їх сімей саме відповідно до Закону України "Про соціальний
і правовий захист

2

військовослужбовців та членів їх сімей".

На розвиток
Закону та п. 1 Постанови Верховної Ради України від 20.12.1991 р. № 2012-12
"Про порядок введення в дію Закону України "Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей", 17.07.1992 року Кабінетом
Міністрів України була прийнята чинна до цього часу постанова № 393 „Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та членам їхніх сімей", пунктом 10 якої також передбачена
виплата військовослужбовцям при звільненні з військової служби за віком
грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.

У зв'язку з
викладеним при першому звільненні зі служби 15.06.1992 року, до набуття
чинності цією постановою, ОСОБА_2. права на отримання грошової допомоги не
набула і така допомога їй виплачена не була, що підтверджено довідкою
центрального архіву Головного управління внутрішніх військ МВС України, копія
якої є в матеріалах справи.

Представник відповідача Бабенко Ю.А. позов визнала
повністю.

Вивчивши
матеріали, вислухавши сторони, встановивши обставини справи та перевіривши їх
доказами суд дістає висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до
вимог ст. 13 Закону України „Про внутрішні війська Міністерства внутрішніх
справ України", до яких відноситься військова частина 3026, держава
забезпечує соціальні і правові гарантії військовослужбовцям внутрішніх військ і
членам їх сімей відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей", а відповідно до вимог ст.
1 цього Закону, він складає основу законодавства про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Стаття 15 Закону
(в редакції Закону № 64/97 ВР від 12.02.1997 року) передбачає, що
військовослужбовцям при звільненні з військової служби за віком, виплачується
грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.

Виплата грошової
допомоги в такому ж розмірі передбачена пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів
України від 17.07.1992 року № 393 „Про порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та членам їхніх сімей".

Судом
встановлено, що позивач ОСОБА_2. проходила військову службу у в/ч 3026, при
цьому вона була призвана на службу у 1982 році та проходила її до 1992 року, а
саме була виключена із списків особового складу в/ч 3026 наказом командира цієї
військової частини № НОМЕР_2. У 1997 році вона знову була призвана на військову
службу та звільнена зі служби у відставку наказом командира в/ч 3026 НОМЕР_1 з
01.03.2006 року, на підставі пункту 63, підпункт "б" Положення про
проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками
(мічманами) Збройних Сил України, тобто, за віком (а.с.7).

У зв'язку з
викладеним, на час звільнення у відставку ОСОБА_2. набула право на виплату
грошової допомоги, відповідно до спільної довідки командира та начальника
фінансової служби в/ч 3026, розмір її грошового забезпечення станом на
01.03.2006 року склав 951 грн. 16 коп., звідси розмір належній їй грошової
допомоги за повних 19 років служби у календарному обчисленні складає 9036 грн.
02 коп.

3

Статтею 9 Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб" (в редакції Закону № 2505-15 від
25.03.2005 року) було передбачено, що військовослужбовцям
у разі повторного їх звільнення із служби одноразова грошова допомога не
виплачується, за винятком тих осіб, які при першому звільненні не набули права
на її отримання.

У випадку щодо ОСОБА_2. ці вимоги не суперечать статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців", так як при першому звільненні вона не набула права на отримання такої грошової допомоги,
оскільки, на виконання вимог п. 1 Постанови Верховної Ради України від
20.12.1991 р. № 2012-12 "Про порядок введення в дію Закону України
"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей", цей Закон набув чинності з моменту його опублікування, а статті, в яких відповідні пільги та компенсації
визначатимуться в порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України,- після прийняття Урядом України рішень з
цих питань.

Вищевказана постанова Кабінету Міністрів України № 393 була прийнята лише
17.07.1992 року, а ОСОБА_2. вперше була звільнена із служби 15.06.1992 року, у зв'язку
з чим таку грошову допомогу не отримувала.

Цей факт підтверджений довідкою центрального архіву Головного управління внутрішніх військ МВС України № НОМЕР_3(а.с.9).

Стаття 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" передбачає, що ніхто не вправі
обмежувати військовослужбовців у правах і свободах, визначених
законодавством України, згідно вимог статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти тільки на підставі, на виконання
повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами
України.

Вивчивши докази по справі в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2. обґрунтовані та підлягають задоволенню в
повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 8, 9, 69, ч. З ст. 112, ст. ст. 159-162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до військової частини 3026 про визнання
протиправними дії та стягнення грошової допомоги при звільненні з військової
служби, задовольнити.

Визнати протиправними дії суб'єкта владних повноважень - військової частини
3026 щодо невиплати ОСОБА_2 при звільненні з
військової служби грошової допомоги у розмірі 50
відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у загальній сумі 9036 грн. 02 коп.

Стягнути з - військової частини 3026 на користь ОСОБА_2 грошову допомогу при звільненні з військової служби у
розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби, в загальній сумі 9036 грн. 02
коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької* області через Комунарський районний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви
про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.