Справа № 22А-26/07
Суддя: Мацунич М.В.
Дата ухвалення: 2007-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2007 року м. Ужгород

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Мацунич
М.В.

суддів : Леска В.В., Готри Т.Ю. при
секретарі: Карбованець
М.В.

за участю : апелянта ОСОБА_1; представників
відповідача в особах Приймич В.В. і Погоріляк І.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Перечинського районного суду від 26 жовтня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Перечинської міської ради про визнання незаконним і
скасування розпорядження щодо звільнення з роботи за власним бажанням,
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та зміну підстави звільнення з роботи і внесення відповідних записів у трудову
книжку ,-

встановила:

У вересні 2006 року,
ОСОБА_1 звернувся в суд із вищезазначеним позовом та вимоги свої мотивував тим,
що починаючи з лютого 2005
року працював у відповідача на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1, однак у 2006 році останній
став порушувати норми трудового законодавства та колективного договору. Таке
порушення проявилось відповідачем у невиконанні вимог пунктів 3.5. Розділу Ш
"Трудові відносини, режим роботи та відпочинку" і 4.6. розділу ІУ
"Нормування і оплата праці" Колективного договору Перечинської
міської ради на 2006-2008 роки; пункту 5 ст. 79 і ст. 115 КЗпП України; статті
24 ЗУ "Про оплату праці" та статті 21 ЗУ "Про відпустки".
Протягом судового розгляду розширив позовні вимоги, оскільки був незаконно
звільнений під час перебування у тимчасовій відпустці у зв'язку з навчанням
внаслідок подання заяви за власним бажанням. Виходячи з наведеного і просив суд
визнати незаконним і скасувати розпорядження від 15.09.2006 року НОМЕР_1 щодо
звільнення з роботи за власним бажанням, поновити на роботі, стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу та зобов'язати відповідача змінити підстави
звільнення з роботи і внести відповідні записи у трудову книжку та задовольнити
позовні вимоги з урахуванням наведеного .

Рішенням Перечинського районного суду від 26 жовтня 2006 року позовні
вимоги, задоволено частково. В зобов'язанні відповідача змінити підстави
звільнення з роботи відмовлено та частково стягнуто середній заробіток за час
вимушеного прогулу. Решту позовних вимог задоволено повністю.

ОСОБА_1 будучи не згідним з рішенням суду першої
інстанції в частині відмови у зміні підстави звільнення з роботи і часткового
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу подав на нього апеляційну
скаргу в якій просить суд апеляційної інстанції частково скасувати дане рішення
та ухвалити з цих вимог нове, яким задовольнити позовні вимог. Мотивує свої
вимоги тим, що рішення ухвалено при неповному з'ясуванні судом обставин, що
мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи,
а також в порушення норм процесуального законодавства та при неправильнім
застосуванні вимог норм матеріального законодавства.

Протягом апеляційного розгляду апелянта ОСОБА_1 підтримав
доводи апеляційної скарги та просив апеляційну інстанцію задовольнити її з
підстав наведених у ній.

Представники відповідача в особах Приймич В.В. і
Погоріляк І.М. заперечили вимоги апеляційної скарги пославшись на те, що
порушень норм законодавства про працю з боку Перечинської міської ради

Справа № 22А - 26/07р. Номер рядка статистичного звіту : 41

Головуючий у
першій Інстанції: Мишинчук
Н.С. Суддя - доповідач
: Мацунич М.В.

відносно
апелянта не відбувалось. А це в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні
поданої апеляційної скарги.

Протягом судового розгляду судом першої інстанції
встановлено, що вимоги апелянта стосовно зобов'язання відповідача змінити
підстави звільнення з роботи є не доведеними. Наявні порушення з боку
відповідача не носили індивідуальний характер стосовно апелянта, а виникли з
поважних причин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін,
які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши
викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області дійшла висновку, що
ця скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Виходячи із змісту вимог статей 43 і 45 Конституції
України кожен громадянин має право на заробітну плату, яка повинна своєчасно
виплачуватись та на відпочинок, що полягає в наданні оплачуваної щорічної
відпустки і таке право захищено законом .

А як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги з
боку Перечинської міської ради не дотримуються.

Щоб захистити свої права від порушень з боку відповідача,
апелянт вимушений був неодноразово звертатись до суду, що в свою чергу призвело
до захисту такого права.

З мотивувальної частини ухвали Перечинського районного
суду від 08.08.2006 року
вбачається, що апелянт відмовився від позову про зобов'язання надати чергову
відпустку внаслідок позасудового вирішення цього питання, що стверджує
розпорядження від 07.08.2006
року НОМЕР_2 /а.с. 5,11 /.

А постановою Перечинського районного суду від 31.08.2006 року вимоги
стосовно стягнення заборгованості по зарплаті задоволено, а відносно стягнення
моральної шкоди відмовлено. Та постановою апеляційного суду Закарпатської
області від 07.11.2006 року змінено вказану постанову суду першої інстанції, шляхом часткового стягнення моральної шкоди
з Перечинської міськради /а.с. 16-18,

В судовому засіданні апелянт також підтвердив, що
відповідачем йому не виплачено суму в межах місячного
окладу за час вимушеного прогулу як того вимагає постанова Перечинського
районного суду від 26
жовтня 2006 року
/а.с. 95, 106/.

Посилання Перечинської міської ради стосовно того, що
відсутнє своєчасне фінансування на думку колегії суддів не може являтись
підставою для порушення конституційних норм в частині прав громадян на
своєчасне одержання винагороди за працю та перебування в оплачуваній щорічній
відпустці.

За цих обставин з боку відповідача мало місце порушення
законодавства про працю та умов колективного договору. А це в свою чергу
являється підставою для звільнення апелянта з роботи з підстав передбачених ч.3
ст.38 КЗпП України.

Стосовно вимоги апелянта в частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15.09. по 26.10.2006
року в розмірі 1406,62
грн. то така не являється обґрунтованою у цілому.

Довідкою від 16.10.2006
року НОМЕР_3 стверджено,
що середньомісячна зарплата апелянта в липні та серпні 2006 року становила
по 907,50 грн. /а.с. 62/.

При визначенні
середньоденної зарплати, слід :
907,50 х 2
= 1815 грн.;

В місяцях липні
та серпні робочих днів було відповідно :
21 та 22, що
становить - 23 робочі
дні;

1815 грн. : на 23 = 42 грн. 21 коп. (середньоденна зарплата).

У вимушеному прогулі апелянт перебував з 15 вересня по 26
жовтня 2006 року, де
у вересні місяці прогуляними були - 11
робочих днів, а в жовтні-19
робочих днів, що становить -
30 робочих днів.

Та коли 42,21
грн. х 30 = 1266 грн. 30 коп.
(середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахування податків).

2

Виходячи з норм пунктів 5 і 8
Порядку обчислення середньої заробітної плати /Затвердженого постановою KM
України від 8 лютого 1995 p. N 100 із змінами і
доповненнями/, середній заробіток апелянта за час вимушеного прогулу становить 1266,30 грн., а не 1406,62 грн..

Таким чином колегія суддів констатує, що Перечинською
міською радою допускались порушення законодавства про працю та умов
колективного договору, а розрахунок .середнього заробітку за час вимушеного прогулу не був визначений у
відповідності до вимог Порядку обчислення середньої зарплати.

За встановлених обставин постанова суду першої інстанції в оскаржуваній частині
є незаконною, а це у відповідності до вимог
ст. 202 КАС України є підставою для
часткового скасування даної постанови із прийняттям нової постанови, якою
заявлені вимоги слід задовольнити частково.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись вимогами статей 11, 71, 86, 160 ч.3, 167, 202, 205, 207 і 212 КАС України,
статтями 38 і 235 КЗпП України та
пунктами 5 і 8 Порядку
обчислення середньої заробітної плати /Затвердженого постановою KM України
від 8 лютого 1995 p. N 100 із змінами і доповненнями/, апеляційний суд -,

постановив: Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Перечинського районного суду від 26 жовтня 2006 року - скасувати в
частині відмови у зміні підстави звільнення
з роботи і часткового стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
прийняти нову постанову.

Перечинській міській раді звільнити ОСОБА_1 з посади
ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідності до вимог ч.3 ст.38 КЗпП України та внести
відповідний запис до трудової книжки.

Стягнути з Перечинської міської ради на користь ОСОБА_1 - 1266 (тисячу двісті
шістдесят шість) грн. 30
коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з урахування податків)
та на користь держави 51
грн. судового збору.

Решту постанови
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді:

З