Справа № К-10051/06
Суддя: Брайко А.І.
Дата ухвалення: 2007-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2007р.

Вищий адміністративний суд України
у складі:

головуючого-судді Брайка А. І.,

суддів Голубєвої
Г. К.,

Рибченка
А. О.,

Степашка
О. І.,

Федорова
М. О.,

секретар судового засідання -
Міненко О. М.,

розглянувши касаційну скаргу
Приватного малого торгово-виробничого підприємства “Людмила-1”

на постанову Житомирського
апеляційного господарського суду від 19.07.2005р. у справі № 11/373-04

за позовом Приватного малого
торгово-виробничого підприємства “Людмила-1”

до Державної податкової інспекції у
м. Вінниці

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень,

за участю представників:

позивача - не з'явились,

відповідача - не з'явились,

встановив:

Приватним малим торгово-виробничим
підприємством “Людмила-1” подано позов про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Вінниці № /0
від 03.02.2004р. про визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за липень 2003р. в розмірі 137 419 грн., в т. ч. 91 613 грн.
основного платежу та 45 806 грн. штрафних (фінансових) санкцій, та №
/0 від 03.02.2004р. про завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ
за липень 2003р. в розмірі 2 305 грн. посилаючись на правомірне включення до
податкового кредиту сум ПДВ по договорам НОМЕР_1 від 08.10.2002р. та НОМЕР_2
від 20.12.2002р. між позивачем та ПП ОСОБА_1, оскільки підставою для
нарахування чи відшкодування ПДВ є належним чином оформлені податкові накладні,
а не договори; відсутність в Законі України “Про податок на додану вартість”
положення про коригування податкового кредиту в разі визнання угод недійсними;
не порушення п. 7.4. ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Рішенням Господарського суду Вінницької
області від 05.04.2005р., залишеним без змін постановою Житомирського
апеляційного господарського суду від 19.07.2005р., у справі № 11/373-04 в
позові відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим,
що: згідно рішень Господарського суду Вінницької області від 03.07.2003р. у
справах № 4/183-03 та № 4/184-03, які набрали законної сили 03.07.2003р.,
визнано недійсними договори НОМЕР_1 від 08.10.2002р. та НОМЕР_2 від
20.12.2002р. між позивачем та ПП ОСОБА_1 та зобов'язано сторони повернути один
одному все одержане за вказаними договорами; всупереч рішенням суду товар
позивачем не повернутий, а використаний для продажу; витрати, пов'язані з
придбанням такого товару, не можуть бути віднесені до валових витрат позивача;
позивачем порушено пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України “Про податок на додану
вартість”; з моменту набрання законної сили рішеннями у справах № 4/183-03 та №
4/184-03 позивач зобов'язаний був провести коригування податкового кредиту
в липні 2003р.; повернення товару не
відбулось, оскільки угода № 09/12-06 від 01.12.2003р. є самостійним
зобов'язанням сторін та ніяким чином не пов'язана з договорами НОМЕР_1 від
08.10.2002р. та НОМЕР_2 від 20.12.2002р.

Позивач, не погоджуючись з вказаним судовим рішенням апеляційної
інстанції, подав касаційну скаргу в якій просить його скасувати, визнати
недійсним повідомлення-рішення № /0 та №
/0 від 03.02.2004р. посилаючись на пп. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону
України “Про оподаткування прибутку підприємств”, пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7
Закону України “Про податок на додану вартість”, пп. 5.8.2. п. 5.8. ст. 5
наказу ДПА України від 30.05.1997р. № 166.

Відповідачем заперечення на
касаційну скаргу не надані.

Перевіривши правильність
застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки обставин справи, Вищий адміністративний
суд України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню
по слідуючим доводам та мотивам.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, в результаті проведеної позапланової документальної
перевірки дотримання позивачем податкового та валютного законодавства за період
з 01.04 по 01.10.2003р. Державною податковою інспекцією у м. Вінниці виявлено
заниження суми зобов'язань по ПДВ на 93 918 грн., завищення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ в розмірі 2 305 грн. та складено акт № 34/26-20-01 від
30.01.2004р.

На підставі зазначеного акту
прийняті податкові повідомлення-рішення № /0 про визначення
позивачу податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 137
419 грн., в т. ч. 91 613 грн. основного платежу та 45 806 грн. штрафних
(фінансових) санкцій), та № /0 про зменшення завищеної суми
бюджетного відшкодування в розмірі 2 305 грн. у картці особового рахунку позивача.

Рішеннями Господарського суду
Вінницької області від 03.07.2003р. у справах № 4/183-03 та № 4/184-03, що
набрали законної сили 03.07.2003р., визнано недійсними договори НОМЕР_1 від
08.10.2002р. та НОМЕР_2 від 20.12.2002р. між позивачем та ПП ОСОБА_1 та
зобов'язано сторони повернути один одному все одержане за цими договорами.

Матеріалами справи
підтверджується, що, як вірно встановлено в рішеннях судів попередніх
інстанцій, отриманий на підставі договорів НОМЕР_1 від 08.10.2002р. та НОМЕР_2
від 20.12.2002р. позивачем товар всупереч зазначених вище рішень Господарського
суду Вінницької області та вимог ст. 48 ЦК УРСР не повернутий, а використаний
для продажу.

Аналізуючи положення п. 5.2.
ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, пп. 7.4.1. п.
7.4. ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, пп. 5.8.2. п. 5.8.
ст. 5 наказу ДПА України від 30.05.1997р. № 166 Вищий адміністративний суд
України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про
неможливість віднесення позивачем до складу валових витрат операцій пов'язаних
з придбанням товару за вказаними вище договорами та необхідність проведення
коригування податкового кредиту за липень 2003р.

Наданий позивачем договір купівлі-продажу № 09/12-06 від 01.12.2003р.
між позивачем та ТОВ “Бізнес-Агро”, як вірно зазначено судами, є самостійним
зобов'язанням його сторін та ніяким чином не стосується договорів НОМЕР_1 від 08.10.2002р. та НОМЕР_2 від 20.12.2002р.

За вказаних обставин, зважаючи на відсутність порушень норм
матеріального права, висновок суду апеляційної інстанції про відмову в
задоволенні позову є вірним, а вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231,
254 КАС України, -

ухвалив:

1. Залишити касаційну скаргу Приватного
малого торгово-виробничого підприємства “Людмила-1” без задоволення, а
постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 19.07.2005р. у справі
№ 11/373-04 - без змін.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена відповідно до вимог ст. ст. 235 - 237, ч. 1
ст. 238 КАС України.

Головуючий-суддя (підпис)
Брайко А. І.

Судді (підпис) Голубєва Г. К.

(підпис) Рибченко А. О.

(підпис) Степашко О. І.

(підпис) Федоров М. О.

З оригіналом згідно

Суддя Вищого адміністративного

суду України Брайко А. І.