Справа № К-17676/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01
березня 2007 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі :

головуючого - судді -
Бутенка В.І.,

суддів : Лиски Т.О.,

Сороки
М.О.,

Панченка
О.І.,

Штульмана
І.В.,

при секретарі Пархоменко О.В.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного
провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання незаконним і скасування п.1.7
розпорядження від 02 грудня 2004 року, визнання інвалідом першої групи і такою,
що потребує поліпшення житлових умов та зобов'язання відповідача поставити її
на квартирний облік, -

в с т а
н о в и л а :

У квітні 2005 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом.

В позові зазначала, що вона є інвалідом першої групи і в зв'язку із
погіршенням стану здоров'я у 2000 році змінила місце проживання і переїхала до
міста Києва до сім'ї сина.

З 29.12.2000 року місцем її проживання зареєстровано АДРЕСА_1, яка є
приватної власністю дружини сина ОСОБА_3. В 2002 році позивачка продала свою однокімнатну
квартиру за місцем попереднього проживання.

У 2004 році позивачка звернулась до Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації із заявою про постановку на квартирний облік на
пільгових умовах, як інваліда першої групи, як така, що не забезпечена житлом в
м. Києві.

Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації
НОМЕР_1 від 02.12.2004 року у п.1.17 їй було відмовлено у прийнятті на
квартирний облік як такої, що забезпечена житловою площею більш ніж 7,5 кв.м.

Вважала п.1.17 цього рішення відповідача незаконним і таким, що підлягає
скасуванню, оскільки державна адміністрація не забезпечила її житлом. Також
просила визнати це рішення недійсним правочином та зобов'язати відповідача
прийняти її на квартирний облік і забезпечити житлом.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2005 року,
залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2006 року,
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_2 подала касаційну
скаргу, в якій просить їх скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити
її позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Вирішуючи
справу, суд як першої, так і апеляційної інстанції виходили з того, що даний
спір є публічно-правовим і належить до компетенції суду адміністративної
юрисдикції.

Однак з
таким висновком погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ст.ст. 4, 24 ЦПК України (в редакції 1963 року), який діяв на
час звернення до суду, до цивільної юрисдикції відносяться справи по спорах, що
виникають з цивільних, сімейних, трудових і кооперативних правовідносин, якщо
хоча б однією з сторін у спорі є громадянин, за винятком випадків, коли вирішення
таких спорів віднесено законом до відання інших органів.

Аналогічна норма міститься і у ст. 15 ЦПК України (N 1618-IV від 18 березня
2004 року), згідно якої суди розглядають в порядку цивільного судочинства
справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових
відносин.

Предметом
спору в даній справі є визнання права позивачки на поліпшення житлових умов,
взяття на квартирний облік та надання жилого приміщення. Позивачка звернулася
до суду в порядку ст. 4 ЦПК України (в редакції 1963 року) та керуючись
положеннями житлового законодавства України для захисту права, що виникло на
підставі відносин із забезпечення житлом.

Порушуючи
одночасно питання скасування розпорядження районної державної адміністрації,
позивачка має основною метою вирішення спору приватного характеру, а саме
отримання житла. Слід зазначити, що всі заявлені позовні вимоги об'єктивно
тісно пов'язані між собою і відокремити позовні вимоги щодо цивільно-правових
відносин від вирішення публічно-правового спору неможливо, а тому вони повинні
вирішуватись спільно.

Тобто між сторонами існує спір про право, який має приватноправовий
характер, що в свою чергу виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного
судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Даний спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи
адміністративної юрисдикції (адміністративна справа),
як зазначено у п. 1 ч. 1 ст.3 КАС України.

Компетенція адміністративних судів, встановлена ст. 17
Кодексу адміністративного судочинства України, на цей спір не поширюється.

Цей позов не є адміністративним, оскільки вимоги позивача не стосуються
захисту його прав, свобод та інтересів у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади,
зазначених відповідачами.

Враховуючи викладене, а також те, що помилки при визначенні компетенції
відносно даної справи припустились саме суди, оскаржувані судові рішення
підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для
вирішення питання щодо її розгляду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230 КАС України, колегія суддів -

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2005 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2006 року скасувати.

Справу направити до того ж районного суду для вирішення питання щодо її
розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Згідно ст.ст. 236, 237 КАС України рішення суду касаційної інстанції може
бути оскаржено до Верховного Суду України лише за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д і :