Справа № 22-а-234-Ф/07
Суддя: Моісеєнко Т.І.
Дата ухвалення: 2007-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУД
Справа №
22-а-234-Ф/07 Головуючий суду першої інстанції
Суддя-доповідач Полянська В.О.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого
2007 року колегія
суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м.
Феодосії у складі:

головуючого - Моісеєнко Т.І.,

суддів -
Іщенка В.І.,

Полянської В.О., при
секретарі - Піцик Н.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Феодосії справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до Регіонального управління в АР Крим Державної
спеціалізованої фінансової установи „Державний фонд сприяння молодіжному
будівництву" про визнання незаконною бездіяльність відповідача, спонукання
до укладення договору про часткову компенсацію відсоткової ставки по кредитному
договору, стягнення збитків, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Ленінського районного суду Автономної Республіки Крим від 09 листопада 2006
року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до
Регіонального управління в АР Крим
Державної спеціалізованої фінансової установи „Державний фонд сприяння
молодіжному будівництву" (РУ в АР Крим ДФСМЖБ) і просить визнати незаконною бездіяльність відповідача по факту
відшкодування відсотків по кредитному договору, спонукати відповідача
укласти з ним договір на часткову компенсацію відсоткової ставки по кредитному
договору, стягнути збитки в розмірі 10792 грн.75 коп.

Вимоги мотивовані тим, що він відповідно до діючої постанови Кабінету
Міністрів України" Про затвердження Порядку часткової компенсації
відсоткової ставки кредитів комерційних банків молодим сім'ям та одиноким молодим
громадянам на будівництво( реконструкцію) і придбання житла" від 04 червня
2003 року за № 853 получив
15 листопада 2005 року в РУ в АР Крим ДФСМЖБ довідку про те, що він
відповідає умовам кандидата відповідно до
вищеназваної постанови та має намір отримати часткову компенсацію
відсоткової ставки по кредиту комерційного банку на придбання житла.

30 січня 2006 року
він уклав кредитний договір з АПП банк „Аваль" під 17,5% річних, які
згідно Постанови КМУ повинен компенсувати відповідач. 31 січня 2006 року він купив квартиру, що підтверджується договором
купівлі-продажу. Проте відповідач 15 лютого 2006 року відмовився
укладати з ним договір про часткову компенсацію відсоткової ставки по кредитному договору, посилаючись на те, що
наказом Державного Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву від
30 листопада 2005 року № 208/9 тимчасово призупинено приймати від кандидатів
кредитні договори, що укладені з комерційними банками. Позивач вважає, що
відмова відповідача укласти з ним договір
про часткову компенсацію відсоткової ставки по кредитному договору є
незаконною

2

бездіяльністю,
яка змушує його сплачувати відсотки по кредитному договору самостійно, що
суперечить вимогам Постанови КМУ № 853.

Ухвалою
Ленінського районного суду АР Крим від 09 листопада 2006 року провадження по
справі за адміністративним позовом закрито, в зв'язку з тим, що справа не
підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить
ухвалу суду першої інстанції скасувати, направити справу на новий розгляд,
оскільки, на думку апелянта ухвала не відповідає чинному законодавству.

Апелянт посилається на те, що регіональне управління в АР Крим згідно п. 7
ч. 1 ст. З КАС України є суб'єктом владних повноважень, оскільки
відповідно ст. 1 Постанови КМУ від 26 жовтня 2000 року № 1604 „Про державний
Фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" цей Фонд є державною
спеціалізованою фінансовою установою, підпорядкованою Кабінетові Міністрів
України. Апелянт вважає, що РУ в АР Крим ДФСМЖБ делеговані повноваження Фонду,
одним з основних завдань якого відповідно п. 5 Постанови КМУ є компенсація
відсоткової ставки кредитів комерційних банків, наданих молодим сім'ям,
одиноким молодим громадянам на будівництво і придбання житла. Оскільки
правовідносини виникли між ним та РУ в АР Крим ДФСМЖБ, що є суб'єктом владних
повноважень, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового
висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по
справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до
ст. 195 КАС України суд апеляційний інстанції переглядає судове рішення суду
першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до
ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Приймаючи
постанову про закриття провадження по справі, суд першої інстанції виходив з
того, що між позивачем і відповідачами виникли цивільно-правові відносини, які
слід розглядати в порядку цивільного судочинства, користуючись вимогами п. 1 ч.
1 ст. 157 КАС України.

З такими
висновками суду погоджується колегія суддів.

Відповідно до п.
1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не
належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 104 КАС
України передбачається, що до адміністративного суду має право звернутися з
адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи
інтереси в галузі публічно-правових відносин.

З зазначеного
слідує, що обов'язковою умовою розгляду справи в порядку адміністративного
судочинства є наявність факту публічно-правових відносин між сторонами.

Відповідно до
п.1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на
спори фізичних та юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо
оскарження його рішень ( нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної
дії), дій чи бездіяльності.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. З КАС України справа адміністративної юрисдикції

(адміністративна справа) - публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі
сторін є

орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова та
службова

особа або інший суб'єкт, якій здійснює владні управлінських функції на
основі

законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень,

л Як вбачається
з матеріалів справи,
РУ в АР Крим
ДФСМЖБ відповідно до

Положення про РУ в АР Крим ДФСМЖБ є юридичною особою, яка в своїй
діяльності

3

підпорядковується,
підзвітна та підконтрольна центральному апарату Фонду. та відповідно до
Постанови КМУ № 853 від 04 червня 2003 року розглядає одержані від кандидатів
документи, погоджує з правлінням Фонду рішення про надання часткової
компенсації на підставі чого укладає договори з фізичними особами про надання
часткової компенсації відсоткової ставки по кредиту комерційного банку на
придбання житла.

Колегія суддів
вважає неспроможними доводи апелянта про те, що зазначене управління підпадає під термін „суб'єкта владних
повноважень", визначений п. 7 ч. 1 ст. З КАС України.

З Положення, на
підставі якого діє РУ в АР Крим ДФСМЖБ вбачається, що зазначене управління є
фінансовою організацією, яке не віднесено до суб'єктів владних повноважень.
Його діяльність не входить до системи публічно-правових відносин.

Колегія суддів
вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами не відповідають нормативному визначенню адміністративної справи, та не
входить у перелік публічно-правових справ, на які поширюється
компетенція адміністративних судів, встановлений ч. 2 ст. 17 КАС України.

З позовної заяви
ОСОБА_1
вбачається, що воно містить вимоги щодо зобов'язання відповідача укласти з ним
договір про надання часткової компенсації відсоткової ставки по кредиту
комерційного банку на придбання житла відповідно до Постанови КМУ № 853, а
також стягнення з відповідача збитків, пов'язаних з виплатою відсотків по
кредитному договору.

Тобто предметом спору є цивільно-правові відносини, які регулюються
відповідним актом цивільного законодавства.

За таких
обставин колегія судді вважає необгрунтованими доводи апелянта про те, що
справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Не можна, також, погодитися з доводами апелянта про те, що
спір виник між ним та РУ в АР Крим ДФСМЖБ з приводу укладання
адміністративного договору. Таки доводи суперечать вимогам п. З ч. 1 ст. 17 КАС України, згідно якого компетенція
адміністративних судів поширюється на спори, які виникають з приводу
укладання та виконання адміністративних договорів між суб'єктами владних
повноважень. Проте, ні позивач, ні відповідач не є суб'єктами владних
повноважень.

Таким чином,
колегія суддів вважає, що посилання позивача на норми КАС України не
відповідають характеру правовідносин між сторонами, що унеможливлює розгляд
справи в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право
залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.
ст. 195, п.1 ч. 1 ст. 199, 200, 206 Кодексом адміністративного судочинства
України, колегія судів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Ухвалу
Ленінського районного суду Автономної Республіки Крим від 09 листопада

2006 року за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Регіонального

управління в АР
Крим Державної спеціалізованої фінансової установи „Державний фонд

сприяння
молодіжному будівництву" про визнання незаконною бездіяльність
відповідача,

спонукання
до укладення договору прo часткову компенсацію
відсоткової ставки по /щ.

кредитному договору, стягнення збитків залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з дня/її проголошення і може бути оскаржена до

Вищого апеляційного суду протягом одного місяця з дня набрання законної
сили.