Справа № 4-1895/05/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2007 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Штульмана І.В., Лиски Т.О.,
Сороки М.О.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 19 серпня 2003 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28
листопада 2003 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії відділу
державної виконавчої служби Замостянського районного управління юстиції

м. Вінниці, -

встановила:

В січні 2002 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із зазначеною скаргою, в якій вказував, що у провадженні ВДВС
Замостянського районного управління юстиції знаходяться виконавчі листи НОМЕР_1
і НОМЕР_2 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 840,00 грн., на користь
ОСОБА_3 - 78,00 грн., які підлягали виконанню по вироку суду від 06.10.1999 р.

Виконавче провадження неодноразово
зупинялось та відновлювалось.

26.01.2002 р. постановою державного
виконавця виконавче провадження знову було поновлено.

Скаржник вважав такі дії виконавчої
служби незаконними, оскільки нею не було виконане інше виконавче провадження за
рішенням суду від 06.12.1990 р., згідно якого сім'я ОСОБА_3 зобов'язана
відновити йому самовільно знищений сарай. Вважав за можливе провести
взаємозалік по даним виконавчим провадженням, у зв'язку з чим просив суд
визнати неправомірними дії суб'єкта оскарження і стягнути з нього 350,00 грн.
понесених ним матеріальних витрат.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Останнім рішенням Ленінського
районного суду м. Вінниці від 19 серпня
2003 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від
28 листопада 2003 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленими
по справі судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою в якій,
посилаючись на порушення Конституції України та норм процесуального права,
просив вказані рішення судів скасувати, а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 211 КАС України,
підставами касаційного оскарження судового рішення є порушення судом норм
матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст. 2201 КАС України, суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні скарги,
суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що статтями 34, 35
Закону України "Про виконавче провадження" передбачено право, а не
обов'язок державного виконавця зупиняти виконавче провадження у разі оскарження
дій державного виконавця.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою саме на дії державного виконавця, а не
на постанову про поновлення виконавчого провадження від 26.01.2002 р.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його касаційної скарги.

Прийняті по справі рішення
відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зазначений
висновок суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1- залишити
без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду
м. Вінниці від 19 серпня 2003 року та
ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2003 року -
залишити без змін.

Ухвала є остаточною і не може бути
оскаржена, крім випадків, передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: (підписи)

З оригіналом
згідно

Суддя