Справа № 22а-100/2007р.
Суддя: Євстафіїв О.К.
Дата ухвалення: 2007-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 22а -100/2007 р. Головуючий
у І інстанції - Сірий
адміністративна Доповідач
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2007
р. Апеляційний суд
Чернігівської області

у складі:

головуючого -
судді Євстафіїва O.K.,

суддів Лакізи Г.П.,
Редьки А.Г.,

при секретарі Вареник О.М.,

за участю позивача, представника відповідача - старшого

юрисконсульта Лінійного Управління на Південно-Західній
залізниці УМВС України на транспорті ЖиденкаВ.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Щорського
районного суду від 06.11.2006
р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ
України на Південно-Західній залізниці (правонаступником якого є Лінійне
Управління на Південно-Західній залізниці Управління Міністерства внутрішніх
справ України на транспорті) про поновлення на службі, зобов'язання виплатити
грошове забезпечення за вимушений прогул,

ВСТАНОВИВ:

в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати вищевказану постанову
місцевого суду та задовільнити його вимоги.

Оскаржуваною постановою у задоволенні позову відмовлено.

Сенс викладених у апеляційній скарзі заперечень зводиться
до того, що: - службове
розслідування за фактом керування позивачем автомобілем без документів, які
підтверджують його право управління автомобілем, що мав місце близько 6 год. ЗО хв. 31.10.2002 p., відповідачем
проведено неповно й необ'єктивно. Останнім не взято до уваги те, що вчинити
дане правопорушення його (позивача) змусила тяжка хвороба матері (що є
винятковою обставиною). Ця обставина виключає можливість розцінити вчинене ним
правопорушення як скоєння вчинку, несумісного з перебуванням на службі у
органах внутрішніх справ. Причому, сам по собі факт вчинення
вищевказаного правопорушення ним (ОСОБА_1) не заперечується,

- результати тесту на перебування його (позивача) у стані
алкогольного сп'яніння в момент затримання його співробітниками органів ДАІ
дали негативний результат (він був тверезим), але останні залишили у себе техпаспорт автомобіля, яким
він керував, для перевірки його дійсності. Після того, як він та дружина прийшли
за техпаспортом до
Щорського РВВС, співробітники органів ДАІ запропонували йому пройти медогляд у
Щорській районній лікарні на предмет вживання алкоголю. В цій лікарні лікар
його не оглядав і з протоколом медогляду його не ознайомив. З даним протоколом
він був ознайомлений лише під час розгляду цієї справи. Його дані не
відповідають дійсності; цей протокол ним не підписано. Кваліфікацію лікаря, що
його складав, не з'ясовано,

складений співробітниками ДАІ протокол про
адміністративне правопорушення теж не відповідає дійсності й містить низку
протиріч (щодо часу й місця його-позивача зупинення і щодо часу складання цього
протоколу та щодо його присутності при складанні протоколу). Так, свідки
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 суду показали, що в період з 08.00 год. до 09.00 год. 31.10.2002 р. він був у
тверезому стані. Свідок ОСОБА_5 суду показав, що 31.10.2002 р. він (ОСОБА_1), перебуваючи у тверезому стані, на
пропозицію співробітників ДАІ розписався у чистому бланку протоколу про
адмінправопорушення. Судом до адміністративної відповідальності він не
притягувався, оскільки адмінматеріали щодо правопорушення, вчинення якого
вміняється йому у вину відповідачем, не були направлені до суду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав. Сенс
його заперечень зводився до того, що у ході судового розгляду справи
підтвердився факт вчинення позивачем вчинків, несумісних з перебуванням на
службі у органах внутрішніх справ, які виразилися у тому, що він керував
автомобілем, що належить матері його дружини, в стані алкогольного сп'яніння і
без документів на право користування цим автомобілем.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд вважає, що вона підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд І інстанції виходив
з того, що у ході судового розгляду справи підтвердився факт керування
позивачем транспортним засобом без належних правоустановчих документів та в
стані алкогольного сп'яніння. Тому за скоєння даного правопорушення відповідач
обґрунтовано звільнив ОСОБА_1 зі служби оспорюваним наказом. Цей висновок є
вірним.

Так, по справі встановлено, що:

- позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 10.04.1986 р. по 26.12.2002 p., що
підтверджується витягом з його трудової книжки (а.с. 23),

2

- правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ
України на Південно-Західній залізниці є Лінійне Управління на Південно-Західній
залізниці Управління Міністерства внутрішніх справ України на транспорті, що
підтверджується копіями наказів МВС України від 28.02.2005 р. №
131 та від 24.03.2005 р. №297,

- о 09 год. 50
хв. 31.10.2002 р.
ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керував
автомобілем, що належить матері його дружини, не маючи документів на право
користування цим автомобілем. Викладене підтверджується поясненнями
представника відповідача, частково-поясненнями позивача, копією висновку по
матеріалах службового розслідування вищеназваного проступку, що затверджений
начальником УМВС України на Південно-Західній залізниці 11.12.2002 р. (а.с.
34-35), копіями протоколів про адміністративне правопорушення від 31.10.2002 р.
(а.с. 29) і медогляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та
стану сп'яніння від 31.10.2002 р. (а.с. 37-38),

- наказом
відповідача від 25.12.2002 р. № 232 скасовано за м'якістю п.1 наказу начальника
Лінійного відділу на станції Конотоп № 127 від 04.12.2002 р. в частині стягнення
(попередження про неповну службову відповідність) ОСОБА_1, що накладалося на
нього за вищезгаданий проступок. За ігнорування позивачем вимог МВС України та
самого Управління щодо неухильного дотримання транспортної дисципліни, за
скоєння вчинків, несумісних з перебуванням на службі у органах внутрішніх
справ, які виразилися у керуванні останнім в стані алкогольного сп'яніння
автомобілем, що належить матері його дружини, і без документів на право
користування цим автомобілем, його звільнено у званні старшого сержанта міліції
зі служби з посади міліціонера ППСМ ЛВМ на ст. Щорс (копія наказу на а.с. 30-31).

Даний наказ є законним, виходячи з такого.

В момент звільнення ОСОБА_1 зі служби був чинним
Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ Української РСР, затверджений
Указом Президії Верховної Ради УРСР від 29.07.1991
р. № 1368-ХП.
Ст. 15 даного
Статуту передбачала такий вид стягнення, як звільнення з цих органів. Він
застосовувався до осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх
справ. Згідно з ст. 27 цього
Статуту, даний вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного стягнення, і він
міг застосовуватися за вчинення проступку, несумісного з перебуванням на службі
у органах внутрішніх справ. Факт керування ОСОБА_1 о 09 год. 50 хв. 31.10.2002
р. автомобілем, що належить матері його дружини, у стані алкогольного сп'яніння
і без документів на право користування цим автомобілем, УМВС України на
Південно-Західній залізниці цілком обґрунтовано розцінено як за вчинення
позивачем саме такого проступку, т.я. за вчинення цих діянь Кодексом України
про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна
відповідальність. Порушення порядку накладення застосованого до позивача
дисциплінарного стягнення,

що
встановлений вищезгаданим Статутом,
зокрема його ст. 28, у ході судового розгляду справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги суд не може взяти до уваги з
таких причин. По справі не здобуто жодного доказу того, що вчинити вищеописані
правопорушення ОСОБА_1 змусила тяжка хвороба матері, що результати тесту на
перебування його у стані алкогольного сп'яніння в момент затримання
співробітниками органів ДАІ дали негативний результат, що у Щорській районній
лікарні його не оглядав лікар і що дані протоколу його медогляду та протоколу
про вчинення ним адміністративного правопорушення не відповідають дійсності. Ці
доводи спростовуються як вищевикладеним, так і наступним.

Сама по собі відсутність у згаданому вище протоколі
медогляду підпису ОСОБА_1 не свідчить про те, що його дані не відповідають
дійсності. До того ж, відомості цього протоколу узгоджуються і з поясненнями
представника відповідача, і з даними протоколу про вчинення позивачем
адміністративного правопорушення, в якому останній власноручно зазначив, що з
його змістом (а отже і з тим, що він у названий вище час керував автомобілем у
стані алкогольного сп'яніння) згоден. Ці документи суд в порядку ст.ст. 79 ч.І, 86 КАС України
вважає за необхідне і за можливе використати як допустимі письмові докази, що
спростовують позов.

Твердження ОСОБА_1 про те, що судом не з'ясовано
кваліфікацію лікаря, що складав протокол про перебування його у стані
алкогольного сп'яніння, є безпідставним, оскільки у тексті даного протоколу
прямо зазначено, що його складено лікарем-наркологом ОСОБА_6 (а.с. 37). Докази, які б це
спростовували, у справі відсутні.

Також не знайшло підтвердження допустимими доказами те,
що ОСОБА_1, перебуваючи у тверезому стані, на пропозицію співробітників ДАІ
розписався у чистому бланку протоколу про адмінправопорушення. Показання свідка
ОСОБА_5 такими не є.

Факт не притягнення судом позивача до
адмінвідповідальності не позбавляє суд, що розглядає дану справу, можливості
використати протокол про вчинення останнім адміністративного правопорушення або
його копію як письмовий доказ (ч.І ст. 79 КАС України).

З копій скарги ОСОБА_1 і його звернення до ДСА України,
відповіді Печерського районного суду м. Києва на нього та копій повідомлень про
вручення поштових відправлень (а.с. 12-18) вбачається, що позивачем строк
пред'явлення даного позову без поважних причин не пропущено.

Законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення
перевірено у межах заявлених в суді І інстанції вимог і у межах доводів
апеляційної скарги, й підстав для її задоволення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 198,
200, 206 КАС України, ст. 18
Закону України „Про міліцію", суд

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а постанову
Щорського районного суду від 06.11.2006
р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але вона може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: