Справа № 22А-77/2007р.
Суддя: Вовненко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2007-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22А-77'2007 р. Головуюча
1-й інстанції: Тихоненко t A.
Категорія-38 Суддя-доповідачч апеляційного суду: Галущенко О. І
УХВАЛА

17січня 2007р.
Судова колегія судової
палати в цивільних
справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого:
Вовненко Г.Ю.

суддів: Галущенка О.І.

Колосовського С.Ю.

при секретарі:
Фірсовій Т.В.

за участю:

представників

відповідачів- ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_4 на
постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01.11.2006 p.,
ухвалену за

позовом

ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції в м.
Южноукраїнську Миколаївській області (далі -ДПІ ), АТЗТ "УМР
Гідроенергобуд" (далі - Пдроенергобуд), відділення Державного казначейства
у м. Южноукраїнську ( далі - Казначейство) про повернення надміру сплаченого
податку з доходу фізичної особи та штрафу за несвоєчасне його повернення,

встановила:

04.07.2006р.
ОСОБА_4 звернулася з позовом до ДПІ, Гідроенергобуду
та Казначейства про повернення надміру сплаченого податку з доходу
фізичної особи (далі -ПДФО) та штрафу за несвоєчасне його повернення.

Позивач
зазначала, що відповідно до положень ст. 5 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" (далі - Закон), має право на податковий кредит,
оскільки сплатила на користь вищого навчального закладу 1300 грн. за навчання в
2005 p., але ДПІ відмовляється повернути надміру сплачений
податок.

Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від
01.11.2006 р. ухвалено про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4.

Апелянтка,
ставить питання про скасування постанови, як незаконної і ухвалення нової про
задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм Закону
України "Про податок з доходів фізичних осіб" та невідповідність
висновків оскаржуваної постанови дійсним обставинам справи.

Апеляційна
скарга не підлягає
задоволенню з таких
підстав.

Суд, в межах
заявлених вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну
оцінку наданим доказам і виходячи з доведеності
того факту, що розмір податку, який фактично сплачено на користь бюджету з
нарахованого та утриманого з платника податків сукупного доходу, є меншим
ніж той, про нарахування якого підприємством, повідомила платник податку,
прийшов до правильного висновку стосовно правомірності дій податкового органу
щодо відмови з повернення частини податку з ДФО.

2

Доводи апелянтки про невідповідність
рішення суду та дій податкового органу чинному законодавству, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вищезазначений висновок суду відповідає
фактичним обставинам справи та ґрунтується на таких
положення податкового законодавства.

За змістом п. 1.6 ст. 1 та ст. 5. Закону право на податковий кредит представляє собою право платника податків на повернення
частини податку, який утримано з його сукупного та
отриманого ним фактично доходу, внаслідок зменшення цього доходу на суму
витрат, понесених платником на відповідні соціальні
потреби.

Позивачка довела, що понесла передбачені п. 5.3.3. ст.. 5 Закону, витрати.

В той же час, з перевірки, яку здійснив податковий орган та з пояснень позивачки вбачається, що підприємство
заборгувало їй певну частину заробітної плати, а тому в повному
обсязі весь нарахований сукупний дохід вона не отримала.

Таким чином, різниця податків нарахованого та сплаченого до бюджету є від'ємною. І не має підстав вважати, що з
доходу позивачки до бюджету сплачено надміру податку з ДФО.

Оскільки розмір податку з ДФО, який має перерахувати до бюджету підприємство, як податковий агент, не є узгодженим, то
податковий орган немає законних підстав до вжиття
заходів з його примусового стягнення.

Тільки в разі погашення підприємством своєї заборгованості із заробітної плати перед позивачкою та перерахування до
бюджету решти податку з цього доходу, позивачка
отримає можливість реалізувати своє право на податковий кредит у тому податковому періоді, в якому буде погашена заборгованість.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205-206 КАС України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області
від 01.11.2006 р.- без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але на протязі одного місяця з цього часу
може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо
до Вищого адміністративного суду України.