Справа № 2-а-19/2007р.
Суддя: Линник В.Я.
Дата ухвалення: 2007-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №
ПОСТАНОВА
іменем
У країн и

27 лютого 2007 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Линника В.Я.

при секретарі Бойчук В.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду в м.
Ірпінь адміністративний позов ОСОБА_1 до Коцюбинської селищної ради, третя
особа ОСОБА_2 про визнання нечинним рішення сесії
селищної ради про передачу земельної ділянки у приватну власність, -

встановив:

Позивач звернулася до суду із даним адміністративним позовом, в якому
просила визнати нечинним рішення 16 сесії 24 скликання Коцюбинської селищної
ради НОМЕР_1 в частині передачі в приватну власність земельної ділянки площею
506,5 кв. м. ОСОБА_2.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що їй та третій особі ОСОБА_2 на
праві спільної часткової власності належить жилий будинок АДРЕСА_1 по 63 та 37 частин цього будинку відповідно. Вони
користувалися земельною ділянкою, яка була закріплена за будинком, самостійно
визначивши порядок такого користування, розподіливши цю земельну ділянку
парканом, що є практично межею. Документальна
фіксація даної межі була зроблена БТІ м. Ірпеня в технічному паспорті на
будинок АДРЕСА_1.

В 2004 році, коли ОСОБА_2 подала до селищної ради заяву про
приватизацію земельної ділянки, якою вона користується,
позивачка подала ряд заяв до Коцюбинської селищної ради з проханням визначити загальну площу земельної ділянки, окремо площі
земельних ділянок кожного із співвласників будинку, визначити та встановити межі
землекористування та офіційно їх зафіксувати.
Однак, Коцюбинська селищна рада своїм рішенням НОМЕР_1 постановила передати
безоплатно в приватну власність земельну ділянку площею 506,5 кв. м. ОСОБА_2.

Позивачка вважає таке рішення неправомірним, оскільки при цьому було вчинено
ряд правопорушень, а саме:

1)
селищна рада передала у приватну
власність земельну ділянку межі та площа якої не були визначені в
натурі;

2)
селищна рада передала у користування
земельну ділянку, порядок користування якої не був визначений та кінцево погоджений між землекористувачами і щодо якої існував
спір;

3) передана у приватну власність ОСОБА_2 земельна ділянка
має більшу площу ніж її, хоч частка позивачки в праві власності на будинок є більша;

4) селищна рада її, як зацікавлену особу і співвласника
будинку, не повідомила про дату та час розгляду
заяви ОСОБА_2 про приватизацію земельної ділянки та не запросила на це
засідання селищної ради;

5)
після прийняття рішення про передачу ОСОБА_2 у приватну
власність земельної ділянки, незважаючи, що
це рішення стосується інтересів позивачки, селищна рада не надіслала їй копію
цього рішення;

6)
встановлена після приватизації межа
земельної ділянки не надає їй доступу до її половини будинку для його
обслуговування.

В судове засідання позивачка не
з'явилася.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги
підтримав, підтвердив обставини, наведені в позовній заяві, просив позов
задоволити.

Представник
відповідача Смульська В.Б. в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що при вирішенні питання про передачу
ОСОБА_2 у власність земельну ділянку було встановлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 належить по У2 частині будинку АДРЕСА_1. Комісія селищної ради виходила на місце та встановила, що порядок користування земельною
ділянкою встановлений давно, межа проходить по

2

паркану, а ОСОБА_2 не порушує права позивачки ОСОБА_1
Тому вважала, що своє рішення селищна рада винесла законно і в позові слід
відмовити. Зазначила, що в позові слід відмовити в зв'язку з
пропуском позивачем строку позовної давності.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що
позов не підлягає до задоволення. При цьому вказала, що на час коли
вона придбала 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 паркан, який
розділяв земельні ділянки співвласників будинку,
вже стояв. Вона погодилась з таким становищем і після того ніхто Представник третьої особи ОСОБА_4 вважала, що
позов не підлягає до задоволення. Зазначила,
що крім того, що Коцюбинська селищна рада діяла в межах чинного законодавства,
в позові ще слід відмовити з причин
пропуску строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши докази по
справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом в судовому
засіданні встановлено, що третя особа ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 року придбала 1/2 частину
будинку АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_1 є
співвласницею іншої частини цього будинку. За указаним будинком була закріплена земельна ділянка, якою користувались
співвласники. Порядок користування цією земельною ділянкою співвласниками будинку було визначено добровільно
шляхом встановлення паркану,
існування якого зафіксовано в технічному паспорті на будинок АДРЕСА_1.

Позивач та представник третьої особи визнали в судовому засіданні, що спору
з приводу меж та порядку користування земельною
ділянкою між співвласниками не було до моменту приватизації ОСОБА_2 своєї частини земельної ділянки. І лише після
того коли ОСОБА_2 07.04.2004 року подала до селищної
ради заяву з проханням передати їй у власність земельну ділянку, ОСОБА_1 подала
до Коцюбинської селищної ради заяви від 03.03.2004 року, в якій просила
направити комісію для документальної
фіксації наявної площі та меж земельної ділянки, від 23.03.2004 року з проханням не розглядати питання приватизації
земельної ділянки ОСОБА_2 до визначення площі земельної ділянки земельним кадастровим бюро. Інші суміжні
землекористувачі не заперечували приватизації земельної ділянки ОСОБА_2

В свою чергу Коцюбинська селищна рада направила комісію на місцезнаходження
земельної ділянки, яка склала акт від
23.03.2004 року, де зазначила, що порушень в користуванні земельною ділянкою між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
виявлено; межа, що розділяє земельну ділянку між співвласниками існує давно і
останні щодо неї ніяких претензій не мають.

Ірпінським земельно-кадастровим бюро був складений кадастровий план на
земельну ділянку ОСОБА_2 з визначенням меж земельної ділянки.

Коцюбинська
селищна рада на засіданні 16 сесії 24 скликання прийняла рішення НОМЕР_1 про передачу ОСОБА_2 безкоштовно в приватну
власність земельну ділянку в існуючих межах за адресою: АДРЕСА_1, а вже 11.11.2004 року 20 сесією 4 скликання
селищної ради на підставі заяви ОСОБА_2 та технічної документації було прийнято рішення № НОМЕР_2, яким була
затверджена технічна документація та
передано в приватну власність ОСОБА_2 зазначену вище земельну ділянку. Встановлені судом обставини підтверджуються
поясненнями учасниками розгляду справи та письмовими доказами, а саме: рішення 16 сесії 24 скликання Коцюбинської
селищної ради НОМЕР_3 (а.с. 68),
рішення 20 сесії 4 скликання Коцюбинської селищної ради від 11.11.04 № НОМЕР_2 (а.с. 99, 100), технічні паспорти на
будинок АДРЕСА_1 за 2002 рік (а.с.
17-19), за 1985 рік (а.с. 105), за 1986 рік (а.с. 106), заяви ОСОБА_1 від 03.03.2004 року та 23.03.2004 року (а.с. 20,
21), акт встановлення та погодження зовнішніх меж (а.с. 71), акт обстеження земельної ділянки від 23.03.2004 року
(а.с. 72), кадастровий план (а.с. 73),
договір купівлі-продажу (а.с. 97, 103), державний акт на право власності на
земельну ділянку ОСОБА_2 (а.с. ),
свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с. 123), рішенням Ірпінського міського
суду від 18.04.2006 року по справі № 2-687/06 (а.с. 124-125). Згідно з ст. 25
Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх
відання.

3

Відповідно до
п.
б ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у / галузі
земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних
ділянок комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно з частинами 1 і 2 ст. 118 ЗК України
громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних
ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної
районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання. Як зазначено в ч. 7 цієї ж статті відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення. Після чого проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів
робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін (ч. 8 ст. 118 ЗК України). Відповідно до ч. 9 цієї статті проект
відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним
органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування. І лише після цього згідно з ч. 10 ст. 118 ЗК України
районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у місячний
строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної
ділянки у власність.

Враховуючи те, що питання приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 було
вирішено на підставі її заяви та розробленої земельно-кадастровим бюро
технічної документації, Коцюбинська селищна рада дотрималась порядку
передачі громадянам земельної ділянки у власність, встановленим ст. 118 ЗК України. Отже, рішення селищної ради по
безоплатній передачі ОСОБА_2
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 винесені законно. Посилання позивача на те, що селищна рада передала
ОСОБА_2 у приватну власність земельну
ділянку межі та площа якої не були визначені в натурі не відповідає дійсним
обставинам, встановленим судом в судовому засіданні, оскільки Ірпінським
земельно-кадастровим бюро був складений
кадастровий план на земельну ділянку ОСОБА_2 з визначенням меж земельної
ділянки та її площі. Не погоджується суд також із зазначенням позивача,
що селищна рада передала у користування земельну ділянку, порядок користування
якої не був визначений та кінцево погоджений
між землекористувачами і щодо якої існував спір, тому що судом встановлено, що порядок користування земельною ділянкою був
встановлений співвласниками будинку АДРЕСА_1 задовго до приватизації земельної ділянки і він задовольняв
обох співвласників. Питання ненадання ОСОБА_1 згоди на приватизацію земельної ділянки,
якою користувалася ОСОБА_2,
вирішилося шляхом складання акту та прийняття рішення відповідною
узгоджувальною земельною комісією. Не є
законним посилання позивача на те, що передана у приватну власність ОСОБА_2 земельна ділянка має більшу площу ніж її, хоч
частка позивачки в праві власності на будинок є більша, так як кожній з них належить відповідно по 63 та 37 частини
будинку АДРЕСА_1. До такого висновку суд дійшов, встановивши, що на момент приватизації кожному із співвласників будинку
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належало по 1/2
частині вказаного вище будинку. Такі ж частки належать їм на час розгляду справи, оскільки хоч рішенням Ірпінського
міського суду 18 квітня 2006 року по справі № 2-687/06 частка ОСОБА_1 в праві власності на будинок і
була збільшена до 63/100 частин (а.с. 124-125), однак вона до сих пір не зареєструвала право власності на цю частку
належним чином в БТІ м. Ірпеня, що в судовому засіданні підтвердив
представник позивача.

Посилання
позивача на те, що селищна рада порушила норми ст. 159 ЗК України, не
повідомивши і не запросивши її, як зацікавлену особу і співвласника будинку, на
засідання

4

селищної ради про розгляд заяви
ОСОБА_2 про приватизацію земельної ділянки, не ґрунтується на нормах
закону, оскільки статтею 159 ЗК України передбачено порядок розгляду земельних
спорів, а не порядок приватизації земельної ділянки. Чинним законодавством не
передбачена обов'язковість запрошення суміжних землекористувачів на засідання
селищної ради з питання приватизації
земельної ділянки.

Слід також відзначити, що прийняття рішення Коцюбинською селищною радою про
передачу в приватну власність земельної
ділянки ОСОБА_2 не є рішенням про вирішення земельного спору, а тому у селищної ради не виникло обов'язку запрошувати на це
засідання ОСОБА_1 або надіслати їй рішення про передачу в
приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2

Крім того, ні позивач в позовній заяві, ні її представник в судовому
засіданні не надали суду доказів того, що спільна межа
земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1, тобто паркан, була переміщена після
або під час приватизації земельної ділянки ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого самоврядування акта, яким
порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною
їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення 16 сесії 24 скликання
Коцюбинської селищної ради НОМЕР_1 в частині передачі в
приватну власність земельної ділянки площею 506,5 кв. м.
ОСОБА_2 не порушує права ОСОБА_1 щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, о
отже не може бути визнаним нечинним.

До того ж, позивач пропустила річний строк позовної давності для звернення
до суду з метою оскарження рішення 16 сесії 24
скликання Коцюбинської селищної ради НОМЕР_1, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач отримала копію цього
рішення 03.06.2004 року, що підтверджується листом Коцюбинської селищної ради
(ах. 40) і поясненнями в судовому засіданні представника позивача. Те, що після
отримання вказаного листа позивачка зверталась з листами до селищної ради,
земельно-кадастрового бюро та до суду з метою уточнення частки в спільній частковій власності на будинок не є поважною
підставою для продовження або поновлення строку позовної давності.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС для звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється
річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Отже, самостійною підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 є пропуск нею строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов не знайшов своє підтвердження в
судовому засіданні і не підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 12, 118 Земельного кодексу України, ст.ст. 25, 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні»,
керуючись ст.ст. 2,4,9,11,71,86,158-163 КАС України суд, -

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Коцюбинської селищної ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання нечинним рішення сесії селищної ради про
передачу земельної ділянки у приватну власність відмовити.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через
Ірпінський міський суд шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів та наступного подання
апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви. Постанова набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву не було подано, а у
випадку подання заяви - після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.