Справа № К-12614/06
Суддя: Бим М.Є.
Дата ухвалення: 2007-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 12.04.2007. Забезпечено надання загального доступу: 06.08.2008.
Номер судового провадження: не визначено
ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

“20” лютого 2007 року м. Київ

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Бим М.Є.

суддів: Гончар Л.Я., Гордійчук М.П., Маринчак Н.Є., Чалий С.Я.,

розглянувши в порядку попереднього розгляду адміністративну справу

за касаційною скаргою ДПІ у Франківському районі м. Львова на рішення Господарського суду Львівської області від 25 квітня 2005 року та ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 27 вересня 2005 року у справі за позовом Українського державного лісотехнічного інституту до ДПІ у Франківському районі м. Львова про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,

встановила:

У грудні 2004 року позивач звернувся до суду з позовом до ДПІ у Франківському районі міста Львова про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0/8658/10/15-3 від 23.04.2004 року в частині стягнення 15797,99 грн. плати за землю.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25 квітня 2005 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27 вересня 2005 року, позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, ДПІ у Франківському районі м. Львова звернулася із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів, як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 травня 2006 року відкрито касаційне провадження за даною касаційною скаргою.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 лютого 2007 року визнано за можливе попереднє провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Франківському районі м. Львова проведено перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства по платі за землю за період з 01.01.2003 року по 01.02.2004 року, за результатами якої складено акт № 15-3/826 від 21.04.2004 року.

Актом встановлено, що позивачем в порушення ст. 14 Закону України «Про плату за землю» не включено до оподаткування земельну ділянку, яка знаходиться на вул. Кн. Ольги – вул.Червоній у м. Львові та використовувалась під будівництво житлового будинку. Згідно рішення Львівської міської ради народних депутатів № 546 від 30.12.1981 року на дану земельну ділянку було надано дозвіл на проектування та будівництво студентського гуртожитку, а 30.07.2002 року дозволено виконувати на ній будівельні роботи з перепрофілювання незавершеного будівництва гуртожитку під сімейний гуртожиток та житловий будинок. Площа земельної ділянки під забудову відповідно до проектної документації складає 2260 кв.м., а згідно довідки Управління земельних ресурсів від 02.04.2004 року грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки на вул. Кн. Ольги - вул. Червоній в м. Львові для земель житлової будови становить 303,43 грн.. На підставі цього, податковим органом зроблено висновок про заниження позивачем податкового зобовґязання по платі за змелю в сумі 10857,74 грн., в тому числі за 2002 рік – 2857,30 грн., за 2003 рік – 6857, 52 грн., за 2 міс. 2004 року – 1142,92 грн..

Відповідно до ч. 5 ст. Закону України «Про плату за землю» податок за земельні ділянки, зайняті житловим фондом, сплачується в розмірі трьох відсотків суми земельного податку, обчисленого відповідно до ч. 1 зазначеної статті.

Згідно до ч. 1 ст. 7 даного закону ставка земельного податку встановлюється в розмірі одного відсотка від її грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у частинах 5-10 цієї статті.

Відповідно до п. 4 ст. 12 Закону України «Про плату за землю» заклади науки звільняються від земельного податку у випадку використання земельної ділянки за цільовим призначенням.

Судами першої та апеляційної інстанцій обгрунтовано доведено, що цільове призначення спірної земельної ділянки на вул. Кн. Ольги - вул. Червоній в м. Львові протягом періоду використання не змінювалось.

Суди попередніх інстанцій прийшли до правильного висновку, що податкової інспекцією безпідставно донараховано позивачу земельний податок на земельну ділянку, що знаходиться на вул. Кн. Ольги в м. Львові відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про плату за землю» в розмірі одного відсотка від її грошової оцінки, оскільки на дану земельну ділянку поширюються вимоги п. 4 ст. 12 даного закону – від земельного податку звільняються заклади науки у випадку використання земельної ділянки за цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225-229 КАС України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, оскільки судові рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 210, 220, 220-1 ,224, 230, 231, 254 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу ДПІ у Франківському районі міста Львова залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 25 квітня 2005 року та ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 27 вересня 2005 року – без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

За винятковими обставинами вона може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

Головуючий _____________Бим М.Є.

Судді: __________Гончар Л.Я.

________Гордійчук М.П.

________Маринчак Н.Є.

________Чалий С.Я.

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...