Справа № 22-2040ас
Суддя: Алексєєв А.В.
Дата ухвалення: 2007-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№22-2040ас Головуючий 1 інстанції Пивоварова Ю.О.
- 26 Доповідач Алексєєв А.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 року Апеляційний суд Донецької
області в складі:

Головуючого -
Червінської М.Є. Суддів - Алексєєва А.В., Лісового О.О.

При секретарі - Мартіросової
А.Б.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Докучаевського міського суду Донецької області від
1 грудня 2006 року за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Докучаєвської
міської ради про стягнення не отриманих коштів на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою
Докучаевського міського суду від 1
грудня 2006 року
відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення недоотриманої
щорічної допомоги на оздоровлення.

В апеляційній
скарзі позивач просить скасувати постанову суду та задовольнити його позовні
вимоги, стягнути з відповідача суму щорічної допомоги на оздоровлення в сумі 4278 грн. 20 коп. У
підтвердження своїх доводів позивач посилається на статтю 48 Закону України
„Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок
чорнобильської катастрофи", згідної якої він має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Разом з тим суд виходив з розміру щорічної допомоги на оздоровлення,
встановленої постановою КМ України №836 від 26
липня 1996 року у
сумі 26 грн. 70 коп., що, на
його думку, не ґрунтується на вимогах вищевказаного закону.

Суд першої інстанції
встановив, що позивач є інвалідом 2
групи в результаті наслідків аварії на Чорнобильської АЕС і, відповідно до
Закону України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи",
має право на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення. Також судом встановлено, що за період 2001-2004 pp. управління
ПСЗН Докучаєвської міської ради, відповідно до постанови Кабінету Міністрів
України №836 від 26 липня 1996 р. „Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи", виплатило позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у сумі 26 грн. 70 коп.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду підлягає залишенню без змін, за таких підстав.

Відповідно до
вимог ст. 48 вищевказаного
Закону, зокрема, інвалідам 2
групи в наслідок результатів аварії на ЧАЕС передбачена щорічна допомога на
оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Судом першої інстанції
правильно встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи в результаті наслідків аварії на ЧАЕС.

Також судом правильно встановлено, що за період 2001-2004 pp. управління ПСЗН Докучаєвської
міської ради, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 р. „Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи" виплатило позивачу щорічну допомогу у розмірі встановленим
цією постановою.

Позивачем
пред'явлено позов до Управління праці та соціального захисту населення
Докучаєвської міської ради, яке є суб'єктом владних повноважень та повинно
діяти у межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та
законами України. Відповідно до частини 3
статті 2 КАС
України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняти вони у межах
своїх повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

Постановою
Кабінету Міністрів України №987
від 20 червня 200 року „Про
затвердження Порядку використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо
ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту
населення", передбачено, що фінансування
видатків Фонду здійснюється Державним казначейством у межах наявних фінансових ресурсів шляхом переказу
коштів територіальним управлінням Державного казначейства на підставі
поданого Міністерством надзвичайних ситуацій розподілу
коштів Фонду. Перелік видатків на здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи та соціального захисту населення, що фінансується з Фонду, затверджується Законом України про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Отже, відповідач, сплачуючи позивачеві щорічну грошову допомогу у розмірі, визначеному
постановою КМ України та у межах фінансування, встановлених законами України
про бюджет на відповідний рік, та доведених до нього на підставі відповідного
кошторису Державним казначейством України, діяв у межах своїх владних
повноважень та у встановлений законом спосіб.

За таких
обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для визнання
протиправними дій відповідача та стягнення з нього на користь позивача суми
щорічного грошової допомоги, у розмірі на якому наполягає позивач.

Посилання
позивача на вимоги ст. 48
Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", якою дійсно передбачена щорічна компенсація на
оздоровлення інвалідам другої групи у розмірі 5 мінімальних розмірів заробітної плати, є безпідставним.

Відповідно до
ст. 62 названого
Закону, застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими для виконання
міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України,
місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання
незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності, зокрема й
територіальними управліннями праці та соціального захисту населення. Ст. 63 зазначеного Закону, фінансування витрат, пов'язаних з його реалізацією,
здійснюється за рахунок державного бюджету.

За таких
підстав, відповідач не міг сплачувати позивачеві щорічну грошову допомогу у
розмірі іншому, ніж було визначено законами України про бюджет на відповідний рік, кошторисами та у межах
фінансування, які до нього були доведені.

За таких обставин, апеляційний суд не погодиться з доводами апеляційної
скарги та вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні позовних
вимог та ухвалив постанову з додержанням вимог матеріального та процесуального
права.

Відповідно до
вимог ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення
з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких підстав
та відповідно до вимог ст. 200
КАС України, апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова суду залишенню без змін.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 198,
200, 205, 206 КАС України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову
Докучаєвського міського суду Донецької області від 1 грудня 2006 р. залишити без
змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня набрання законної
сили.