Справа № 22-а-209/07
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2007-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2007 року
м. Харків

Справа № 22-а-209/07

Колегія суддів у
складі:

Головуючий суддя
Філатов Ю.М.,

Суддя Водолажська Н.С., Суддя Шевцова Н.В.

при секретарі
Хоміцькій О.О.

за участю представників:

представника позивача Біленкова Н.О.

представника відповідача Кривенкова М.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного
суду адміністративну справу за апеляційною скаргою державної податкової
інспекції у м. Полтава на постанову господарського суду Полтавської області від
15.02.2007 року по справі № 17/206

за позовом державної податкової інспекції у м.
Полтава

до ТОВ «Буарт»

ТОВ
«Агроресурс»

про визнання
недійсним господарського зобов'язання,

встановила:

Позивач,
ДПІ м. Полтави, звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом
про визнання недійсним в порядку ст. 207 ГК України господарського зобов'язання
за договором № 96 від 26.05.04 р., укладеного між ТОВ «Бурат» та ТОВ
«Агроресурс» щодо купівлі-продажу карбаміду на загальну суму 161648,5 грн. як
таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та
суспільства.

Постановою
Господарського суду Полтавської області від 15.02.07 р. по справі № 17/206 в
позові ДПІ м. Полтави було відмовлено.

Позивач
не погодився з даною постановою і звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить її скасувати та постановити нову, якою позовні вимоги ДПІ м. Полтава
задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що дана постанова прийнята
судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна
скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не були прийняті до уваги
обставини, встановлені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від
22.03.05 р. при розгляді справи за позовом гр. ОСОБА_1 до ТОВ «Агроресурс», ДПІ
у Дніпровському районі м. Києва, Дніпровської районної державної адміністрації
м. Києва, що є порушенням положень ст. 72 КАС України.

Перший
відповідач, ТОВ «Бурат», письмові заперечення на апеляційну скаргу не надав,
але представник в судовому засіданні проти доводів апелянта заперечує і
наполягає на правомірності прийнятої судом першої інстанції постанови.

Другий
відповідач, ТОВ «Агроресурс», письмові заперечення проти апеляційної скарги не
подав, представник в судове засідання не явився.

Дослідивши
матеріали справи та вислухавши пояснення сторін, судова колегія встановила, що
при проведенні позапланової документальної перевірки ТОВ «Бурат» з питань
перевірки правильності заявленої до відшкодування з бюджету суми ПДВ за
червень-липень 2004 р. (довідка № НОМЕР_1, на яку посилається позивач, ним до матеріалів
справи не надана) позивачем було виявлено, що між ТОВ «Бурат» (покупець) та ТОВ
«Агроресурс» (продавець) був укладений договір купівлі-продажу № 96 від
26.05.04 р., предметом якого є реалізація карбаміду в кількості 191,3 т
загальною вартістю 161648,5 грн. Сторони за договором виконали свої
зобов'язання, що підтверджено оформленою продавцем та виданою покупцю
податковою накладною № 2705412 від 27.05.04 р. та довідкою банку від цієї ж
дати про надходження на рахунок продавця коштів в оплату поставленого товару в
сумі 161648,5 грн.

Як
наполягає позивач у позові та апеляційній скарзі, за його даними рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва від 22.03.05 р. були визнані недійсними
установчі документи ТОВ «Агроресурс» (статут та установчий договір) з дати їх
державної реєстрації з 09.12.02 р., визнана недійсною державна реєстрація ТОВ
«Агроресурс» та реєстрація його платником ПДВ від дати внесення до реєстру
платників ПДВ (свідоцтво № 35606024 від 30.01.03 р.). Крім того, позивачем
надана копія акту № 19-321/566 від 04.07.05 р. про анулювання свідоцтва
платника ПДВ.

У
зв'язку з наведеними фактами і посилаючись на положення Роз'яснення ВГС України
№ 02-5/111 від 12.03.99 р. та Постанови Пленуму ВГС України № 1056 від 25.07.02
р., позивачем зроблений висновок про те, що у відповідності до ст. 207 ГК
України господарське зобов'язання по спірній угоді між ТОВ «Бурат» та ТОВ
«Агроресурс» вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та
суспільства.

Слід
відмітити, що відповідно приписам ст. 207 ГК України господарське зобов'язання,
що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в
частині.

З
аналізу наведеної норми випливає, що кваліфікуючою ознакою для її застосування
є обов'язковість протиправності мети у учасників (учасника) господарського
зобов'язання. Проте ні в позові, ні в апеляційній скарзі позивач не вказує у
кого саме була протиправна мета при укладанні договору та вчиненні
господарського зобов'язання, в чому ця мета полягає, які негативні наслідки нею
викликані.

Також
судова колегія вважає необхідним відмітити, що позивачем до позову були надані
копії рішення Дніпровського районного суду м. Києва та копія акту ДПІ у
Дніпровському районі м. Києва № 19-321/566 від 04.07.05 р. про анулювання
свідоцтва платника ПДВ, які завірені підписом посадової особи ДПІ м. Полтави та
печаткою цього органу. Проте ні до матеріалів справи, ні в судовому засіданні
представником позивача не надані ні оригінали вказаних документів, ні докази
про наявність законних джерел їх отримання. В поясненнях в судовому засіданні
представник позивача також не надав відомостей коли, при яких обставинах і від
кого були ДПІ отримані вищенаведені документи.

Таким
чином позивачем належним чином не доведена законність отримання документів, які
покладені в обґрунтування позовних вимог.

Також
ні в позові, ні в апеляційній скарзі позивач не вказує у кого саме з учасників
оскарженого господарського зобов'язання був протиправний умисел при укладанні
договору № 96 від 26.05.04 р. та виконанні зобов'язань по ньому. В судовому
засіданні представник позивача пояснила, що на думку ДПІ мета, яка завідомо
суперечить інтересам держави та суспільства, була у ТОВ «Агроресурс» і цей
висновок зроблений лише на підставі рішення Дніпровського районного суду м.
Києва 22.03.05 р., яким були визнані недійсними установчі документи даного
підприємства, оскільки його директор звітні документи не підписував, звітність
до податкового органу не подавав, ніяких дій по здійсненню підприємницької
діяльності не вчиняв, нікого на це не уповноважував та довіреності не надавав,
розрахункові рахунки в банківських установах не відкривав.

Проте надані
до матеріалів справи документи свідчать про те, що обидва відповідачі в повному
обсязі виконали зобов'язання по договору: на користь ТОВ «Бурат» (покупець)
продавцем ТОВ «Агроресурс» був поставлений товар і продавцю з банківського
рахунку покупця були перераховані кошти. Позивач не заперечує дані факти і не
спростовує реальність господарської операції.

Сама
по собі угода про продаж карбаміду не є такою, що суперечить інтересам держави
та суспільства. Такий товар не виключений із цивільного обігу, на торгівлю ним
не вимагається ліцензія, не було й інших законодавчих обмежень стосовно його
купівлі-продажу.

Крім
того, в рішенні Дніпровського районного суду директором підприємства ТОВ
«Агроресурс» вказується гр. ОСОБА_1, тоді як договір директором вказаний гр.
ОСОБА_2. Позивач не надано доказів того, що останній не займав посаду директора
і не мав повноважень укладати та підписувати договори. Ці обставини також не
досліджувалися Дніпровським районним судом м. Києва.

Судова колегія вважає необхідним зазначити, що наявність протиправного
умислу при вчиненні господарського зобов'язання не може бути підтверджена лише
рішенням районного суду про визнання установчих документів цієї сторони
договору недійсними та скасування державної реєстрації, оскільки предметом
дослідження у такій справі є, зокрема, відповідність установчих документів
вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при
укладенні угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності суб'єкта.

Юридичним
наслідком скасування державної реєстрації підприємства з підстав визнання його
установчих документів недійсними мало бути здійснення ліквідаційної процедури,
під час якої вирішуються питання про задоволення вимог кредиторів, в тому числі
держави. Сам факт скасування державної реєстрації підприємства не тягнув за
собою недійсність всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації і до
моменту виключення з державного реєстру.

У
судовому рішенні місцевого суду відсутні обставини, встановлені на
підтвердження того, що укладаючи угоду та виконуючи зобов'язання по ній,
сторони діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства.

Ні до
позову, ні в судовому засіданні позивачем не надано доказів того, що ТОВ
«Агроресурс» видалений з ЄДРПОУ.

Статтею
71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В
поясненнях в судовому засіданні представник позивача наполягає на тому, що
спірна угода (господарське зобов'язання) була укладена з метою несплати
податків, тобто з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства,
позивач мав довести факт несплати відповідачами податкового зобов'язання за
результатами виконання спірної угоди у відповідному податковому періоді.

Відповідно
п. 4.2.2 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" контролюючий
орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника
податків у разі якщо платник податків не подає у встановлені строки податкову
декларацію, дані документальних перевірок результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань,
заявлених у податкових деклараціях. В п. 4.3 ст.4 зазначеного Закону України
передбачені випадки визначення контролюючим органом суми податкового
зобов'язання за непрямими методами .

Як
встановлено у справі, перевірка ТОВ «Агроресурс» контролюючими органами на
протязі 2004-2005 р.р. не проводилась, визначення суми податкового зобов'язання
підприємству не здійснювалось. Жодних доказів наявності у другого відповідача
податкової заборгованості за період, на який припадає здійснення господарського
зобов'язання за договором № 96 від 26.05.04 р. позивач не надав.

Враховуючи,
що контролюючим органом належним чином не доведено наявності у сторін при
укладенні спірної угоди умислу на ухилення від сплати податків, постанова
Господарського суду є правомірною, ухваленою відповідно приписів чинного
законодавства та з урахуванням фактичних обставин. За таких обставин судова
колегія не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 164, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 209, 254 КАС України

ухвалила:

1. Апеляційну скаргу ДПІ м. Полтави
залишити без задоволення, а постанову Господарського суду Полтавської області від 15.02.07 р. по справі № 17/206 -
без змін.

Ухвала набирає чинності з
моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України шляхом подання касаційної скарги протягом 30 днів з моменту
виготовлення повного тексу.

Головуючий
Ю.М.
Філатов

Судді Н.С. Водолажська

Н.В. Шевцова