Справа № 4-1275/05/06
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2007-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі:

головуючого Смоковича М.І.,

суддів:
Горбатюка С.А., Мироненка О.В., Чумаченко Т.А., Штульмана І.В.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за скаргою ОСОБА_1 на дії військової частини
А-1416, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_2 як
представника заявника ОСОБА_1 на рішення Луцького міського суду Волинської
області від 19 листопада 2003 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської
області від 3 березня 2004 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на
дії військової частини А-1416 по невиплаті компенсації замість продовольчих
пайків.

Вимоги обґрунтовував тим, що проходив
військову службу у суб'єкта оскарження, який в порушення вимог статті 9 Закону
України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей» не проводив видачу продовольчих пайків або грошової компенсації замість
них, у зв'язку з чим заборгував йому 3092,46 грн.

Просив визнати такі дії неправомірними
та зобов'язати провести виплату вказаної компенсації.

У судовому засіданні представник
заявника зменшив вимоги по скарзі та просив зобов'язати суб'єкта оскарження
виплатити заявнику лише 1340,06 грн. зазначеної компенсації, яка утворилась за
період з 1 квітня 2000 року по 31 жовтня 2001 року.

Рішенням Луцького міського суду
Волинської області від 19 листопада 2003 року, залишеним без зміни ухвалою
Апеляційного суду Волинської області від 3 березня 2004 року, у задоволенні
скарги відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2
(представник заявника), посилаючись на порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові
рішення з направленням справи на новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає залишенню
без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в позові суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того, що не виплачуючи компенсацію за
продовольчі пайки суб'єкт оскарження діяв правомірно.

Такий висновок судів відповідає
обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до частини 2 статті 9
Закону України від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці одержують за рахунок
держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за
бажанням військовослужбовців компенсацію замість них.

Однак, судами попередніх інстанцій
встановлено, що заявник проходив військову службу у військовій частині А-1416
Луцького гарнізону та за період з 1 квітня 2000 року по 31 жовтня 2001 року
йому суб'єктом оскарження не видавалися продовольчі пайки і не виплачувалася грошова компенсація
замість них у зв'язку з тим, що Законом України від 17 лютого 2000 року «Про
деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» та Законом України від 23 березня
2000 року «Про внесення зміни до пункту 2 Закону України «Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів» призупинена дія частини 2 статті 9 Закону України
«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в
частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням
грошової компенсації замість них та замість речового майна.

Указаним обставинам судами першої та
апеляційної інстанцій дано правильну правову оцінку.

Отже, правильними є висновки судів
попередніх інстанцій про те, що не виплачуючи компенсацію суб'єкт оскарження
діяв правомірно - у відповідності до чинного законодавства, оскільки дія
нормативно-правового акту, яким була передбачена виплата компенсації,
призупинена.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують указаних висновків судів.

Згідно частини 3 статті 248-7
Цивільного процесуального кодексу України 1963 року якщо оскаржувані рішення чи
дії було вчинено відповідно до закону, в межах повноважень органу державної
влади, органу місцевого самоврядування, посадової або службової особи і права,
свободи чи законні інтереси заявника не було порушено, суд постановляє рішення
про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, оскаржувані рішення
судів про відмову у задоволенні скарги ухвалені з дотриманням норм
матеріального і процесуального права, підстави для їх скасування чи зміни
відсутні.

Керуючись статтями 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 як представника заявника ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Рішення Луцького міського
суду Волинської області від 19 листопада 2003 року та ухвалу Апеляційного суду
Волинської області від 3 березня 2004 року по даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення, але може бути оскарженою за винятковими обставинами до
Верховного Суду України протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

Головуючий (підпис) Смокович М.І.

судді (підпис) Горбатюк С.А.

(підпис)
Мироненко О.В.

(підпис) Чумаченко Т.А.

(підпис)
Штульман І.В.

з
оригіналом згідно суддя: