Справа № 22-а-97/07
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2007-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м .Харків, вул. Володарського, 46 (1 корпус)
Справа 22-а-97/07
Категорія - виплати одноразової щорічної допомоги
Головуючий 1 інстанції - Ярмак О.М. Доповідач - Шевцова
М У К Р А Ї Н И
суддів Харківського апеляційного адміністративного суду в складі :
судді Філатова Ю.М.
Суддів Шевцевої
Н.В., Водолажської Н.С.
секретаря Хоміцької О.О.
відповідача: Денисенко О.М.
у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного
адміністративного суду апеляційну скаргу Конотопського міського управління праці та соціального захисту
населення на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23.02.2007 року по справі № 2а -15
за позовом ОСОБА_2
до Конотопського міського
управління праці та соціального захисту населення
3 особа: Конотопське управління Державного
казначейства ГУДКУ в Сумській області
про зобов'язання виплатити суми
одноразової щорічної грошової допомоги, як
ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до Конотопського міського управління праці та соціального захисту
населення про виплату несплаченої одноразової річної грошової допомоги, як
інваліду війни 1 групи. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він є
інвалідом війни. Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» йому щорічно до 05 травня повинна сплачуватись
одноразова грошова допомога у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком. В
порушення зазначеного Закону відповідачем така допомога сплачувалась у меншому
розмірі, чим було порушено його права щодо соціального захисту.
Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23.02.2007 року позовні
вимоги ОСОБА_2 (надалі по тексту позивач) задоволено частково. З
Конотопського міського
управління праці та
соціального захисту населення на користь позивача стягнуто суму
недоплаченої щорічної грошової
допомоги, як інваліду війни 1 групи, відповідно до Закону України "Про
статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" за 2006 рік в розмірі 3190 гривень 00
копійок, в решті позовних вимог відмовлено у
зв'язку з пропущенням строку звернення до адміністративного суду.
Не погоджуюсь з постановою суду,
Конотопське міське управління праці та соціального захисту населення (надалі по
тексту відповідач) звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального права, просить скасувати зазначену постанову
та прийняти нову, якою відмовити в позові.
обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ухвалення постанови без
врахування положення ч.2 ст.95 Конституції
України, відповідно до якого виключно законом про Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове
спрямування цих видатків. Позивачу проводилися
виплати відповідно до Закону України „Про державний бюджет" на відповідний рік у повному обсязі. Управління праці
та соціального захисту населення Конотопської міської ради веде реєстр осіб, які, відповідно до Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" мають право на отримання одноразової щорічної
допомоги до 5 травня. В січні кожного року проводиться розрахунок необхідних
коштів, які замовляються для
вказаних виплат. За період 2002-2006 років кошти були розраховані та замовлені, виходячи з норм, передбачених Законом
України "Про Державний бюджет України" на
Позивачем надані заперечення
на апеляційну скаргу відповідача, в яких він посилаючись на законність та
обґрунтованість рішення суду, просить
залишити його змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В обґрунтування своєї позиції
позивач зазначив, що він є інвалідом війни 1 групи. Відповідно до ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" щорічно до 5 травня учасникам бойових дій повинна виплачуватися разова грошова допомога у
розмірі десяти мінімальних пенсій.
Мінімальна пенсія за віком складала: у 2002 році - 47 грн. 00 коп., у
2003 році - 47,30 грн., у 2004 - 92,45 грн., у 2005 - 332 грн., у 2006 році
359 грн., тому він повинен був отримати
у 2002 році - 378 грн. 40 коп., у
2003 році - 378 грн. 40 коп., у 2004 році - 739 грн. 60 коп., у 2005 році -
3320 грн. 00 коп., у 2006 році - 3590 грн. 00коп. Не зважаючи на встановлені йому гарантії соціального захисту,
фактично він отримав: у 2002 році - 120 грн., у 2003 році - 120 грн., у 2004 -
160грн., у 2005 - 400 грн., у 2006
році - 400 грн. і сума недоплати йому грошової допомоги за вказані роки становить 7206 грн. 40 коп, тому
звернувся за захистом своїх прав до суду.
Конотопським управлінням Державного казначейства ГУДКУ у Сумської
області заперечень на апеляційну скаргу не надано, подано заяви про апеляційний
розгляд справи у відсутності представника казначейства.
доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, рішення суду першої інстанції,
заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої
інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 є інвалідом війни 1 групи, що підтверджується посвідченням інваліда війни 1 групи
НОМЕР_1 (а.с. 6), та має право на пільги,
встановлені законодавством України для інвалідів війни.
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі десяти
мінімальних пенсій за віком.
Згідно ст. 17-1 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічну виплату разової грошової допомоги
до 5 травня в розмірах, передбачених статтями
12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або
через установи банків.
Позивачеві така допомога
виплачувалась щорічно, але не у розмірах встановлених ч. 5 ст.13 Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а на
підставі Закону України „Про Державний бюджет на 2002 рік" в
розмірі 120 гривень, Закону України „Про Державний бюджет на 2003 рік"
в розмірі 120 гривень,
Закону України „Про Державний бюджет на 2004 рік" - 160
гривень, Закону України „Про Державний бюджет на 2005 рік" - 400 гривень, Закону України "Про Державний бюджет
на 2006 рік" - 400 гривень. У зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов
до висновку про порушення відповідачем прав позивача щодо його соціального
Крім того, задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що застосування при виплаті
позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 5 ст. 13 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" положення Законів України „Про Державний бюджет"
на 2002-2006 роки суперечить
Конституції України та, відповідно, порушує права позивача.
цьому суд першої інстанції посилався на рішенням
Конституційного Суду України у справі N 1-27/2004 від 1 грудня 2004 року N
20-рп/2004, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),
положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік", зокрема, статті 44, якими встановлено,
що у 2004 році виплата щорічної
разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
здійснюється учасника бойових дій в розмірі 120 гривень, тому суд дійшов до
висновку, що аналогійні положення Законів України «Про державний бюджет
України» на 2002, 2003, 2005 та 2006 роки є також не конституційними.
Також, суд
першої інстанції зазначив, що безпосередньо
зміни до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту" щодо
зменшення розміру щорічної разової допомоги, не вносилися.
частини 1 статті 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006
рік" лише зупинено дію цього положення Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту"
в частині визначення розміру щорічної разової грошової допомоги учасникам
бойових дій, та ст. 30 Закону України "Про Державний бюджет на 2006
рік" передбачено, що виплата разової
грошової допомоги учасникам бойових дій має проводитися в розмірі 400 гривень.
судом з посиланням на ст.22 Конституції та ст.2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка забороняє скасування прав та пільг
для ветеранів війни і членів їх сімей, які встановлені раніше, законодавством
України і законодавством колишнього Союзу РСР, без їх рівноцінної комісії, зроблено висновок щодо
звуження п.18 ч.1 ст.77 Закону України «Про державний бюджет України», змісту
та обсягу існуючих прав позивача, тому на думку суду зазначене положення Закону
є нікчемним з часу його прийняття та не може бути прийнято до уваги при
визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги.
з такими висновками суду, колегія суддів погодитися не може.
1995-2006 років в Закон України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в тому числі і ст.13 цього Закону,
неодноразово вносилися зміни.
дія ч.5 статті 13 зазначеного закону неоднаразово призупинялась Законами України
«Про Державний бюджет України» на 2002-2006 роки. У зв”язку із зупиненням дії цієї статті, Законами України «Про
Державний бюджет України» встановлювались певні розміри щорічної разової
допомоги на відповідні роки.
Тобто, у 2002-2006 роках, положенням ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» взагалі не передбачалась виплата щорічної
грошової допомоги, оскільки дія ч.5 зазначеної статті на підставі внесення до
Закону змін, відповідними Законами України „Про державний бюджет України” була
виплата щорічної грошової допомоги, як і її розмір, який підлягав виплаті
позивачеві, було встановлено не ч.5
ст.13 Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а
Законами України „Про державний бюджет України” на 2002-2006 роки.
Отримання позивачем щорічної разової допомоги у розмірах встановлених
Законами України «Про державний бюджет України», підтверджується наданими
відповідачем доказами та не заперечується позивачем.
Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове
спрямування цих видатків.
Згідно п.п. 3, 4 ст.22 Бюджетного кодексу України управління праці та
соціального захисту населення, як головний розпорядник коштів місцевого бюджету
отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у Законі про Державний
бюджет України чи рішення про місцевий бюджет.
Статею 23 Бюджетного кодексу передбачено, що управління праці та
соціального захисту населення може здійснювати з бюджету будь-які бюджетні забов»язання та платежі
лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються
Законом про Державний бюджет чи рішення
про місцевий бюджет.
Відповідачем у 2002, 2003, 2004, 2005 та 2006 роках щорічна разова
грошова допомога була виплачена позивачеві в повному обсязі у межах сум,
встановлених Законами України «Про державний бюджет України» на відповідні
Отже, колегія суддів, вважає, що відповідач здійснюючи виплати щорічної
разової грошової допомоги у відповідності до розмірів, встановлених Законами
України «Про державний бюджет України» діяв на підставі, у межах повноважень та
у спосіб, що передбачено, діючими на час здійснення виплат Законами України.
Положення ч. 5 ст.13 Закону
України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»
щодо виплати разової щорічної грошової допомоги у розмірі десяти мінімальних
пенсій за віком не діяли протягом 2002-2006 років, у зв»язку із змінами
внесеними у зазначений закон, Законами України «Про державний бюджет» на
200-2006 роки, тому колегія судді дійшла до висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка не підлягала застосуванню, узв»язку
із зупиненням її дії.
у рахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що рішенням, дією чи бездіяльність відповідача
будь-яких прав, свобод та інтересів позивача не порушено. Відповідач діяв на
підставі, у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачено діючими
законами України, але суд застосувавши норму права, яка не діяла на момент
існування спірних правовідносин, дійшов до невірного висновку про
обгрунтованість позову.
Враховуючи порушенням судом першої інстанції норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням нової
постанови про відмову в задоволенні позову.
ст. 195, ч.3 ст. 198, ч.4 ст. 202, ч.2 ст. 205,
207 КАС України, колегія суддів
Апеляційну скаргу Конотопського
міського управління праці та соціального
захисту населення на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської
області від 23.02.2007 року по справі № 2а-15 - задовольнити.
Постанову Конотопського
міськрайонного суду Сумської області від 23.02.2007 року по справі № 2а-15 - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою
ОСОБА_2 в задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає чинності
негайно з моменту її проголошення, та
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом одного з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Ю.М.
Філатов

Судді Н.В. Шевцова

Н.С.
Водолажська