Справа № К-20467/06
Суддя: Харченко В.В.
Дата ухвалення: 2007-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2007 року К-20467/06

№2/300-9/133

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Харченка В.В.,

суддів: Васильченко
Н.В.,

Гончар Л.Я.,

Кравченко
О.О.,

Матолича С.В.,

при
секретарі - Кулеші А.О.

сторони:

від
Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань в місті Львові -
Магировський Ю.А.

від Дочірнього
підприємства «Львівське спеціалізоване управління «Стальконструкція» №137»
відкритого акціонерного товариства «Центростальконструкція» - не з»явились, про
час і місце судового засідання повідомлені належним чином;

розглянувши
касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Львівське спеціалізоване управління
«Стальконструкція» №137» відкритого акціонерного товариства
«Центростальконструкція» на рішення господарського суду Львівської області від
27 липня 2005 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду
від 13 грудня 2005 року у справі за позовом Дочірнього підприємства «Львівське
спеціалізоване управління «Стальконструкція» №137» відкритого акціонерного
товариства «Центростальконструкція» до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань в місті Львові про зобов»язання відповідача взяти на облік
матеріали справи ОСОБА_1 та здійснювати йому виплати відшкодування збитків по
проценту втрати працездатності,-

встановила

У квітні 2005 року Дочірнє підприємство «Львівське
спеціалізоване управління «Стальконструкція» №137» відкритого акціонерного
товариства «Центростальконструкція» (далі по тексту - позивач, ДП «Львівське
спеціалізоване управління «Стальконструкція №137») звернулось до господарського
суду Львівської області з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань в місті Львові (далі по тексту - відповідач, ВВД ФССНВУ у м. Львові) про зобов»язання
відповідача взяти на облік матеріали справи ОСОБА_1 та здійснювати йому виплати
відшкодування збитків по проценту втрати працездатності.

Рішенням господарського суду Львівської області від 27
липня 2005 року позовні вимоги ДП «Львівське спеціалізоване управління
«Стальконструкція №137» задоволені повністю, зобов»язано
ВВД ФССНВУ у м. Львові взяти на облік
потерпілого ОСОБА_1 по наявних матеріалах справи та здійснювати йому виплати
відшкодування збитків по проценту втрати працездатності.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване
тим, що згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 серпня
1993року по справі № 2/888 за 1993 р. встановлено, що втрата працездатності
ОСОБА_1 мала місце при виконанні ним трудових обов»язків, що потерпілий втратив
професійну працездатність на 75%, є інвалідом 2 групи внаслідок трудового
каліцтва; перебування потерпілого з позивачем у трудових відносинах
підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1; випадок, що мав місце з ОСОБА_1
відноситься до нещасного випадку; відповідачем не спростовано позовні вимоги.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду
від 13 грудня 2005 року рішення господарського суду Львівської області від 27
липня 2005 року скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові ДП «Львівське
спеціалізоване управління «Стальконструкція №137» відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в
задоволенні позову, апеляційний господарський суд виходив з того, що потерпілий
(ОСОБА_1) не мав підстав для відшкодування завданої йому шкоди здоров»ю
відповідачем.

При цьому апеляційний господарський суд вказав, що
оскільки нещасний випадок з потерпілим стався
внаслідок ДТП, в якій потерпілому завдано шкоду здоров»ю третіми організаціями
(НОМЕР_1 і не вказаною в акті організацією - власником автомобіля ЗІЛ-131
НОМЕР_2), відповідно до ст.ст. 450, 455 ЦК України, потерпілий вправі був
звернутися за відшкодуванням шкоди, завданої йому здоров»ю до транспортної
організації (власника джерела підвищеної небезпеки) з вини якої сталося ДТП і
внаслідок чого завдано потерпілому шкоду здоров»ю, як це передбачено діючим на
той час законодавством.

Апеляційний господарський суд вказав, що у
справі потерпілого ОСОБА_1 відсутній акт про нещасний випадок форми Н-1,
(нещасний випадок пов»язаний з виробництвом), випадок, що стався з ОСОБА_1
пов»язаний з роботою, ушкодження здоров»я при якому не компенсується
відповідачем.

Окрім того, апеляційний господарський суд
зазначив, що господарський суд Львівської області, при винесенні рішення, взяв
до уваги в якості доказів ряд незавірених копій документів (довідку про розмір
втраченого заробітку, витяг з трудової книжки, ідентифікаційний код, виписку з
акту огляду).

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, судова колегія
Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України
передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому
рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлені
наступні фактичні обставини справи.

28 лютого 1974 року з ІНФОРМАЦІЯ_1
«Стальконструкція» ОСОБА_1 мав місце нещасний випадок, який комісією з
розслідування нещасних випадків пов»язаних з роботою кваліфікований як нещасний
випадок пов»язаний з роботою.

Рішенням Залізничного районного
суду м. Львова від 26 серпня 1993 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Львівського Спеціалізованого управління «Сталь конструкція» № 137 про
відшкодуванням збитків заподіяних ушкодженням здоров»я постановлено рішення по
справі № 2-888 на Львівське Спеціалізоване управління «Стальконструкція» № 137
покладено обов'язок по відшкодуванню ОСОБА_1 збитків по проценту втрати
працездатності та визначено, що втрата працездатності ОСОБА_1 мала місце при
виконанні ним трудових обов'язків, що потерпілий втратив професійну
працездатність на 75%, є інвалідом 2 групи внаслідок трудового каліцтва.

Рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 26 серпня 1993 року вступило у законну силу.

Зазначеним рішенням встановлено наступні
обставини:

- втрата працездатності ОСОБА_1 виникла при
виконанні ним трудових обов'язків;

- потерпілий
ОСОБА_1 отримав травму та втратив професіональну працездатність на 75%;

- по
вині Львівського Спеціалізованого управління «Стальконструкція» № 137 позивачу
завдано травму, внаслідок якої він втратив 75% професійної працездатності;

- Львівське
Спеціалізоване управління «Стальконструкція» № 137 несе витрати пов»язані з
придбанням інвалідами по трудовому каліцтву спеціальних засобів пересування;

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що з часу набрання законної сили рішенням Залізничного районного
суду м. Львова від 26 серпня 1993 року, позивач проводив виплати втрати
проценту працездатності ОСОБА_1

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності» (із змінами та доповненнями) встановлено, що особи,
право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із
законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди,
заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на
забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Статтею 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності» (із змінами та доповненнями) встановлено, що страховий
ризик - обставини, внаслідок яких може статися страховий випадок. Страховим
випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що
спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за
обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних
послуг. Професійне захворювання є страховим випадком також у разі його
встановлення чи виявлення в період, коли потерпілий не перебував у трудових
відносинах з підприємством, на якому він захворів. Нещасний випадок або професійне захворювання,
яке сталося внаслідок порушення нормативних актів про охорону праці
застрахованим, також є страховим випадком. Порушення правил охорони праці
застрахованим, яке спричинило нещасний випадок або професійне захворювання, не
звільняє страховика від виконання зобов'язань перед потерпілим. Факт нещасного
випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку,
затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про
охорону праці». Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу,
проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових
виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного
захворювання (отруєння) за встановленими формами.

У справі встановлено, що відповідно
до чинного на 1974 рік законодавства, а саме, Порядку відшкодування шкоди
спричиненого каліцтвом або іншим пошкодженням здоров»я, пов»язаного з роботою,
який регулюється Указом Президіуму Верховної Ради СРСР від 02.12.1961 року і
Правил відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди заподіяної
робочим та службовцям каліцтва або іншого пошкодження здоров»я, пов»язаного з
їх роботою, затверджених постановою Держкомітету по праці і ВЦСПС від
22.12.1961 року № 475/25 по факту заподіяних ушкодженням здоров»я ОСОБА_1
адміністрацією позивача був складений акт розслідування нещасного випадку форми
БТ.

Враховуючи, що право ОСОБА_1 на
отримання відшкодування шкоди було встановлено рішенням суду, яке
набрало законної сили та, відповідно до вимог частини
2 статті 35 ГПК України, за правилами якого попередні судові інстанції
розглядали справу, частини 1 статті 72 КАС України, має приюдиційне значення
для вирішення даного спору, судова колегія Вищого адміністративного суду
України вважає безпідставним висновок апеляційного господарського суду про те,
що потерпілий ОСОБА_1 не мав підстав для відшкодування завданої йому
шкоди здоров»ю відповідачем.

Попередніми судовими інстанціями встановлені
обставини, які свідчать про право потерпілого ОСОБА_1 на отримання відшкодування шкоди згідно із законодавством України, а тому
правомірним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що
необхідність задоволення позову, оскільки частиною 2 статті 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» (із змінами та доповненнями) прямо
передбачено, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними
трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного
випадку відповідно до цього Закону.

Доводи, якими апеляційний господарський суд
обґрунтував необхідність скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у
задоволенні позову є безпідставними та такими, що суперечать дійсним обставинам
справи.

Так, апеляційний господарський суд вказав, що
потерпілий не мав підстав для відшкодування завданої йому шкоди здоров»ю
відповідачем.

Враховуючи, що право потерпілого на
відшкодування шкоди встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили та має
преюдиційне значення для вирішення даного спору, вказаний висновок апеляційного
господарського суду прямо суперечить положенням ч.2 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності».

Посилання апеляційного господарського суду,
як на підставу для відмови у позові, на те, що господарський суд Львівської
області, при винесенні рішення, взяв до уваги в якості доказів ряд незавірених
копій документів (довідку про розмір втраченого заробітку, витяг з трудової
книжки, ідентифікаційний код, виписку з акту огляду) є безпідставними через
наступне.

Статтею 38 ГПК України встановлено, що якщо подані
сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від
підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і
матеріали, необхідні для вирішення спору. Господарський суд має право
знайомитися з доказами безпосередньо в місці їх знаходження.

Апеляційний господарський суд, встановивши, що зібрані
місцевим господарським судом докази не засвідчені у встановленому порядку, в
супереч положенням статті 38 ГПК України, не витребував від сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення спору.

Статтею 70 КАС України встановлено, що належними є
докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за
законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо
таких обставин не виникає спору.

Статтею 79 КАС України передбачено, що письмовими
доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи,
телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про
обставини, які мають значення для справи. Особа, яка заявляє клопотання перед
судом про витребування від інших осіб письмових доказів, повинна зазначити:
який письмовий доказ вимагається, орган чи особу, у яких він знаходиться, та
обставини, які може підтвердити цей доказ. Письмові докази, які витребовує суд,
надсилаються безпосередньо до адміністративного суду. Суд може також
уповноважити заінтересовану сторону або іншу особу, яка бере участь у справі,
одержати письмовий доказ для надання його суду. Оригінали письмових доказів, що
є у справі, повертаються судом після їх дослідження, якщо це можливо без шкоди
для розгляду справи, або після набрання законної сили судовим рішенням у справі
за клопотанням осіб, які їх надали. У справі залишається засвідчена суддею
копія письмового доказу.

Суд першої інстанції, дослідивши подані докази дійшов
вірного висновку про необхідність задоволення позову.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого
адміністративного суду України приходить до висновку про те, що рішення суду
першої інстанції ухвалено відповідно до закону і скасоване судом помилково, що,
відповідно до положень статті 226 КАС України є підставою для скасування
судового рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Львівське спеціалізоване
управління «Стальконструкція» №137» відкритого акціонерного товариства
«Центростальконструкція» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13 грудня 2005
року скасувати.

Рішення господарського суду Львівської області від 27 липня 2005 року у справі
за позовом Дочірнього підприємства «Львівське спеціалізоване управління
«Стальконструкція» №137» відкритого акціонерного товариства
«Центростальконструкція» до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
місті Львові про зобов»язання відповідача взяти на облік матеріали справи
ОСОБА_1 та здійснювати йому виплати відшкодування збитків по проценту втрати
працездатності - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не
підлягає крім як з підстав у строки та порядку, передбаченому ст.ст. 237 - 239
Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

судді:

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УКРАЇНИ

01010, Україна, місто Київ, вул. Московська, 8

__. ___ .2007 № К-20467/06

Дочірнє підприємство «Львівське
спеціалізоване управління «Стальконструкція» №137 79040, м. Львів, вул. Конюшина,
б.5

Направляється копія ухвали Вищого
адміністративного суду України від 21 лютого 2007 року з приводу розгляду
касаційної скарги Дочірнього підприємства «Львівське спеціалізоване управління
«Стальконструкція» №137» відкритого акціонерного товариства
«Центростальконструкція» на рішення господарського суду Львівської області від 27
липня 2005 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від
13 грудня 2005 року у справі за позовом Дочірнього підприємства «Львівське
спеціалізоване управління «Стальконструкція» №137» відкритого акціонерного
товариства «Центростальконструкція» до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань в місті Львові про зобов»язання відповідача взяти на облік
матеріали справи ОСОБА_1 та здійснювати йому виплати відшкодування збитків по
проценту втрати працездатності, до відома.

Додаток:
копія ухвали.

Суддя

Вищого адміністративного суду Матолич
С.В.

України