Справа № К-17659/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
лютого 2007 року м. Київ
Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі :
головуючого - судді - Бутенка В.І.,
суддів :
розглянувши в порядку письмового касаційного провадження
адміністративну справуза позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення Ужгородської міської ради про виділення
безоплатних путівок на санаторно-курортне лікування, -
У листопаді 2005 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду із вказаним
позовом, в якому просили визнати неправомірною відмову відповідача у наданні їм
санаторно-курортних путівок та зобов'язати УПСЗН Ужгородської міської ради
надати зазначені путівки, посилаючись на те, що вони є ветеранами праці і
відповідно до вимог п.3 ст.7 Закону України "Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в
України" мають переважне право на забезпечення санаторно-курортним
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 січня 2006 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 09 березня 2006 року, позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, УПСЗН Ужгородської міської
ради подало касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати і направити справу на
Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з
Судом як першої, так і апеляційної інстанції повно і всебічно встановлені
обставини, що мають значення у справі та правильно застосовано норми
матеріального і процесуального права.
Так, ними було встановлено, що позивачі являються ветеранами праці,
перебувають на обліку в УПСЗН Ужгородської міської ради для отримання
санаторно-курортної путівки та мають переважне право на забезпечення
санаторно-курортним лікуванням.
Згідно із ст. 4 Закону України "Про основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян похилого віку в України" N 3721-XII від
16 грудня 1993 року (далі - Закон N 3721-XII), забезпечення виконання цього
Закону і цільових програм щодо проблем ветеранів праці та громадян похилого
віку покладається на Кабінет Міністрів України, місцеві органи державної
виконавчої влади і місцевого та регіонального самоврядування і відповідні
служби, діяльність яких пов'язана з організацією задоволення потреб ветеранів
праці та громадян похилого віку і реалізацією їх прав.
Відповідно до п.3 ст. 7 Закону N
3721-XII ветерани праці мають переважне право на забезпечення
санаторно-курортним лікуванням, а також на компенсацію вартості самостійного
санаторно-курортного лікування в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом
При цьому вибір порядку забезпечення санаторно-курортним лікуванням -
отримання путівки або самостійне лікування з подальшою компенсацією такого
лікування - є прерогативою особи, що звертається за путівкою і жодних обмежень
законодавством з цього приводу не встановлено.
Як було встановлено судами, відповідачем не доведено, що ним приймались всі
можливі заходи для виконання вимог Закону N 3721-XII, в тому числі матеріали
справи не містять відомостей щодо замовлення путівок для ветеранів праці за
роки, що передували зверненню позивачів до суду.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про
необхідність зобов'язання відповідача виконати вимоги Закону N 3721-XII,
виділивши позивачам безоплатні санаторно-курортні путівки за 2004-2005 роки, і
цим обґрунтовано погодився апеляційний суд.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судами прийняті законні і
обґрунтовані рішення, під час розгляду справи порушень норм матеріального чи
процесуального права ними допущено не було.
Доводи касаційної скарги зроблених судами висновків не спростовують, а тому
оскаржувані судові рішення повинні залишатися без змін.
Керуючись ст.ст. 220, 221, 222, 223, 230 КАС України, колегія суддів, -
Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Ужгородської міської ради залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 05 січня 2006
року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 09 березня 2006 року
Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Згідно ст.ст. 236, 237 КАС України рішення суду касаційної інстанції може
бути оскаржено до Верховного Суду України лише за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д і :