Справа № 22а-20
Суддя: Хромець Н.С.
Дата ухвалення: 2007-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22а- 20 Головуючий
у 1 інст. - Мамонова О. Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2007
року апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого -
судді Хромець Н.С.

Суддів - Острянського В.І., Смаглюк Р.І.

При секретарі -
Мехед Т.О.

З участю позивача
ОСОБА_1, представника
позивача адвоката ОСОБА_2,
представника відповідача Поми О.В.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
державної виконавчої служби у Деснянському районі м. Чернігова на постанову
Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2006
року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ДВС у Деснянському районі м. Чернігова про скасування
постанов державного виконавця,

встановив:

ЗО серпня 2006 р. ОСОБА_1подав до суду позовну заяву, в якій
просив скасувати постанову державного виконавця ДВС у
Деснянському районі м. Чернігова від 21
червня 2006 року про
стягнення з нього 14282 грн. 47 коп. виконавчого збору та зняти арешт з автомобіля
„Хюндай Соната" НОМЕР_1, накладений за
виконавчим написом НОМЕР_2. 05 вересня 2006 року позивач
збільшив свої вимоги і просив скасувати також постанови державного виконавця НОМЕР_3 про накладення
арешту та оголошення заборони відчуження на автомобіль „Хюндай Соната" та
про накладення арешту на все майно, яке належить позивачеві, та оголошення
заборони відчуження майна. У заяві про уточнення позовних вимог, поданій
позивачем 10 жовтня 2006 p., заявлена вимога
про скасування постанови про стягнення відкриття виконавчого провадження по
виконанню постанови про стягнення з ОСОБА_1
14282 грн.47 коп.
виконавчого збору. Позивач також просив зобов'язати ДВС у Деснянському районі
м. Чернігова закінчити виконавче провадження по стягненню з нього виконавчого
збору.

В обґрунтування
заявлених вимог позивач посилався на добровільне виконання виконавчого напису
нотаріуса про стягнення з нього на користь Чернігівської обласної філії АКБ „Укрсоцбанк" заборгованості
за договором кредиту у встановлений строк, навіть не будучи обізнаним про
існування постанови про відкриття виконавчого провадження, і примусово
виконавчий напис не виконувався. Крім того, позивач вказував, що про існування
оскаржених ним постанов дізнався приблизно 28 червня 2006
року і просив вважати цю дату початком перебігу строку на оскарження.

Представник ДВС
у Деснянському районі м. Чернігова позов не визнав, посилаючись на пропуск
позивачем строку оскарження постанов державного виконавця та на відповідність
дій державного виконавця вимогам закону.

Постановою
Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2006 року позов задоволено, скасовано
постанови державного виконавця Носенка C.O. від 21 червня 2006 р. про стягнення
з позивача 14282 грн. 47 коп. виконавчого
збору, НОМЕР_3 про
накладення арешту та оголошення заборони відчуження на автомобіль „Хюндай
Соната" 2005 р.
державний реєстраційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_3 про накладення
арешту на все майно, що належить ОСОБА_1
та оголошення заборони його відчуження, від 03 жовтня 2006
р. про відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови від 21 червня 2006 р. про стягнення
з позивача виконавчого збору. Постановою також визнано неправомірним стягнення
виконавчого збору з ОСОБА_1 і зобов'язано ДВС у Деснянському районі м.
Чернігова закінчити виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_1 14282 грн. 47
коп. виконавчого збору.

В апеляційній
скарзі відповідач просить постанову місцевого суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні
позову. Апелянт вважає постанову суду першої інстанції безпідставною і
вказує на невірне тлумачення судом
матеріальної норми права, а саме ст. 46 Закону України „Про виконавче
провадження". Крім того, відповідач посилається на невідповідність
висновку суду про виконання нотаріального напису в добровільному порядку без
застосування заходів примусового стягнення і наполягає на тому, що заходи
примусового стягнення у вигляді накладення арешту на автомобіль та все майно
боржника застосовувались після сплину терміну,
наданого для добровільного виконання. Апелянт також вважає, що судом безпідставно
було поновлено строк на оскарження постанови про стягнення виконавчого збору.

Вислухавши
доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає
апеляційну скаргу обґрунтованою і приходить до висновку про необхідність
скасування постанови суду першої інстанції на підставі п.п. З, 4 ст. 202 КАС України з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не пропущено
строк звернення з позовом до суду, оскільки він скористався можливістю
вирішення спору в позасудовому порядку, передбаченому ч.4 ст. 99 КАС України, і 05 липня 2006 р. звернувся до
начальника ДВС Деснянського району м. Чернігова із заявою про скасування
постанови про стягнення з нього виконавчого збору, відповідь на яку до дня
звернення до суду не отримав. Такий висновок суду не відповідає як положенням
ч.4 ст. 99 КАС
України, на яку послався суд, так і вимогам ч.5 ст. 46 Закону України
„Про виконавче провадження". Частина 4
ст. 99 КАС
України не передбачає порядку досудового
вирішення спору, як зазначив суд у рішенні. Дана норма Закону є банкетною
і визначає порядок обчислення строку звернення до суду у випадку, якщо іншим законом встановлена можливість досудового
порядку вирішення спору. Відповідно до вимог ч.5 ст. 46 Закону України
„Про виконавче провадження", постанова про стягнення виконавчого збору
може бути оскаржена лише до суду в десятиденний строк. Позасудовий порядок
оскарження постанови про стягнення виконавчого збору Законом не передбачено, а
тому застосування ч.4 ст. 99
КАС України є безпідставним. Закон України „Про виконавче провадження",
а саме ч.8 ст. 46, передбачає
вичерпний перелік випадків коли постанова про стягнення виконавчого збору може
бути скасована начальником відповідного органу державної виконавчої служби за
зверненням боржника. Але звернення в порядку ч.8 ст. 46 Закону „Про
виконавче провадження" не є оскарженням постанови, а обставини, на які
посилається позивач по даній справі, не дають підстав для застосування цієї
норми Закону. Невірним є і застосування судом першої інстанції ст. 85 Закону
України „Про виконавче провадження", якою
врегульовано порядок оскарження дій посадових осіб Державної виконавчої служби,
оскільки порядок і строк оскарження постанови про стягнення виконавчого збору встановлено спеціальною нормою
Закону, а саме ч.5 ст. 46, про яку йшлося вище.
Таким чином, зважаючи на пояснення позивача про те, що про наявність постанови
про стягнення з нього виконавчого збору йому стало відомо 28 червня 2006 p., строк оскарження
до суду закінчився 10 липня 2006 р. Звернення до суду мало місце ЗО серпня 2006 р. (а.с. 4), а тому висновок суду про відсутність
пропуску строку є незаконним.

Наслідком
пропуску строку звернення до суду, відповідно до вимог ч.1 ст. 100 КАС України, є відмова у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому
наполягає одна із сторін. По даній справі відповідач посилався на пропуск
позивачем строку звернення до суду як у суді першої інстанції, так і в
апеляційній скарзі і наполягав на відмові в позові, а тому правові підстави для
задоволення позову відсутні.

Не відповідає
дійсним обставинам справи і висновок суду про відсутність з боку ДВС дій
примусового стягнення. Наявність таких дій підтверджується матеріалами
виконавчого провадження по виконанню виконавчого
напису нотаріуса, з яких встановлено, що державним виконавцем ЗО червня 2006 p., тобто до 03 липня 2006 р. - дати виконання
зобов'язань боржника (а.с. 30)
накладено арешт на майно боржника з метою звернення на нього стягнення.

Оскільки, суд
відмовляє в задоволенні позову про скасування постанови державного виконавця
від 21 червня 2006 р. про стягнення
з ОСОБА_1 14282 грн. 47 коп. виконавчого
збору і дана постанова підлягає виконанню у встановленому законом порядку, не
можуть бути скасовані і наступні постанови державного виконавця, винесені у
зв'язку з виконанням постанови про стягнення виконавчого збору і, відповідно,
відповідача не може бути зобов'язано закінчити виконавче провадження.

У зв'язку з відмовою в позові підлягає скасуванню і ухвала Деснянського районного
суду від 29 вересня 2006 р. про
забезпечення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.
195, 198, 202 п.4, 205. 207, 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства України, ст.ст. 46, 36 Закону України „Про виконавче провадження",
апеляційний суд

постановив:

Апеляційну
скаргу Державної виконавчої служби у Деснянському районі м. Чернігова
задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2006 року та ухвалу цього ж суду про забезпечення
адміністративного позову від 29
вересня 2006 року
скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Державної
виконавчої служби у Деснянському районі м. Чернігова про скасування постанови
старшого державного виконавця від 21
червня 2006 р. про
стягнення з ОСОБА_1 14282
грн. 47 коп. виконавчого збору, про
скасування постанови старшого державного виконавця НОМЕР_3 про накладення
арешту на та оголошення заборони відчуження на автомобіль „Hyundai
Sonata " 2005 року,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1; про скасування постанови державного
виконавця НОМЕР_3 про
накладення арешту на
все майно, що
належить ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження; про скасування постанови старшого державного виконавця від 03 жовтня 2006 р. про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 14282 грн. 47 коп. виконавчого
збору; про визнання стягнення ДВС у Деснянському
районі м. Чернігова виконавчого збору у розмірі 14282 грн. 47 коп. неправомірним та зобов'язання ДВС у Деснянському районі м. Чернігова закінчити
виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_1
виконавчого збору відмовити.

Постанова набирає законної сили з
часу її проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця.