Справа № 4-2473/05/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня
2007 року м. Київ

Колегія
суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

суддів : Бутенка В.І.(доповідач),

Мироненка О.В.,

Панченка О.І.,

Сороки М.О.,

Штульмана
І.В.

розглянувши
в порядку касаційного письмового провадження адміністративну справу за скаргою
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на неправомірну
бездіяльність Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва,
Державної податкової адміністрації України, -

в с т а н о
в и л а :

У жовтні
2003 року заявники звернулись до суду із вказаною скаргою.

В скарзі
посилались на те, що у липні, серпні та вересні 2003 року вони звертались до
податкової інспекції з заявою про скасування ідентифікаційного номеру та
проханням зробити їм у паспортах відмітку про право здійснювати будь-які
платежі без ідентифікаційного номеру, як це передбачено ч.2 ст.1 Закону України
"Про внесення змін в Закон України "Про державний реєстр фізичних
осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів" від 16 липня 1999
року, проте ДПІ у Шевченківському районі м. Києва їм у цьому відмовила.

Враховуючи
викладене, просили визнати бездіяльність ДПІ у Шевченківському районі м. Києва
неправомірною та зобов'язати суб'єкта оскарження вчинити у їх паспортах
відповідні записи.

Рішенням
Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2004 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 травня 2004 року, скаргу
задоволено.

Не
погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва подала касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та постановити нове
рішення про відмову заявникам у задоволенні їхньої скарги.

При цьому в
скарзі вказується на порушення судами норм матеріального та процесуального
права.

Колегія
суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи
скаргу заявників, суди першої та апеляційної
інстанцій обґрунтовано виходили з того, що за змістом ч. 2 ст. 1 Закону України
"Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших платежів"
( зі змінами внесеними Законом України від 16 липня 1999 року №1003 ) для осіб,
які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття
ідентифікаційного номеру та офіційно повідомляють про це відповідні державні
органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та
інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про
наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного
номеру, а відповідно із ч. 2 ст. 5 цього Закону до Державного реєстру не
вноситься інформація про осіб, які через свої релігійні або інші переконання
відмовляються від прийняття ідентифікаційного номеру та офіційно повідомляють
про це відповідні державні органи.

Законом
не передбачено обмежень застосування згаданих норм щодо осіб, яким
ідентифікаційний номер вже було присвоєно.

Посилання
про відсутність, на час розгляду справи, механізму внесення відповідного запису
в паспорт громадянина за умови врегулювання питання обліку платників податків
та інших обов'язкових платежів наведеними правовими нормами не могли бути
підставою для невиконання вимог Закону податковими органами.

Доводи
касаційної скарги зроблених судами висновків не спростовують, а тому підстав
для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень не вбачається.

За правилами
ч.1 ст.222, ч.1 ст.224 КАС України, якщо суди не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень
то суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові
рішення без змін.

Керуючись
ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС України, колегія суддів -

у х в а л и
л а :

Касаційну
скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва
залишити без задоволення, а рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 25 лютого 2004 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 05 травня 2004 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
оскарженню не підлягає.

Згідно ст. ст. 236, 237 КАС України рішення суду касаційної
інстанції може бути оскаржено до Верховного Суду України лише за винятковими
обставинами протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д і :