Справа № 22-а-29/2007р.
Суддя: Шевченко В.А.
Дата ухвалення: 2007-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-29
2007 р. Головуючий у 1 інстанції - Бакланов Р.В.
Категорія 22 Суддя-доповідач - Шевченко В.А.
УХВАЛА іменем
України

17 січня 2007 року м. Суми

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської
області в складі:

головуючого -
Шевченка В.А.,

суддів - Батюка А.В., Лузан Л.В.,

з участю секретаря судового
засідання - Рой Я.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на постанову Лебединського
районного суду Сумської області від 05
грудня 2006 року

у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного військового
комісаріату про порушення конституційних прав та свобод, зобов'язання
перерахування розміру пенсії,

встановила:

Постановою
Лебединського районного суду Сумської області від 05 грудня 2006 року в
задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено в зв'язку з
необґрунтованістю.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить цю постанову скасувати та ухвалити
нову постанову про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з
матеріалів справи, наказом командира військової частини 35564 по особовому складу НОМЕР_1 позивача було звільнено
в запас за п. "б" ст. 46
за віком. На час звільнення йому було 44
роки, стаж військової служби складав 25
років 6 місяців
(а. с. 11). З 9 липня 1988 року він отримує
пенсію по лінії Міністерства оборони України за вислугу років.

Указом
Президента України №847/99
від 14.07.1999 р.
"Про додаткові заходи щодо впорядкування грошового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил України" з 01.09.1999 р. військовослужбовцям (крім військовослужбовців
строкової служби) була встановлена щомісячна надбавка за службу в Збройних
Силах України в розмірі 40%
посадового окладу в межах видатків, передбачених у державному бюджеті на
утримання Збройних Сил України.

Указами
Президента України №173 від 23.02.2002 р. і №389 від 05.05.2003 р. було
передбачено, відповідно, надбавку в розмірі 100% грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та
надбавки за вислугу років) та надано право Міністрові Оборони встановлювати
військовослужбовцям щомісячно надбавки за безперервну військову службу у
відсотках до грошового забезпечення, які мають високі результати у службовій
діяльності, у т. ч. понад 25
років - 90%.

Відповідно до ч.
З ст. 43 Закону
України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців..." та п. 7 Постанови
Кабінету Міністрів №393 від 17.07.1992 р. "Про
порядок обчислення вислуги років, призначення пенсій і грошової допомоги особам
офіцерського складу..." пенсії особам, які мають право на пенсію за цим
Законом, обчислюються з урахуванням таких видів грошового забезпечення:
відповідного окладу за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням,
окладу за військове звання, процентної надбавки за вислугу років, надбавки за
вчене звання, вчену ступінь, кваліфікацію і умови служби.

При цьому п. 7 зазначеної
Постанови передбачає, що розмір додаткових видів грошового забезпечення визначається
(за вибором тих, хто звернувся за пенсією), за 24 останні календарні місяці служби підряд перед зверненням
за пенсією або за будь-які 60
календарних місяців служби підряд протягом усієї служби перед зверненням за
пенсією, незалежно від наявних перерв у службі.

З наведеного
слідує, що заявник, який не отримував під час служби зазначених надбавок, як додаткових видів грошового
забезпечення, оскільки звільнився зі служби в 1988 році, - не має права на
перерахування пенсії з їх врахуванням.

Місцевий суд
прийшов також до вірного висновку про відсутність правових підстав для
включення і премії, яку не отримував позивач, до складу грошового забезпечення,
з якого обраховується пенсія.

Виходячи зі
змісту п. З постанови Кабінету Міністрів України №829 від 22.05.2000
р. "Про грошове забезпечення військовослужбовців..." та розділу 34 Положення про
порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил
України, затвердженого наказом Міністра
Оборони №75 від 05.03.2001 року, згідно яких надано право командирам військових частин
преміювати військовослужбовців та позбавляти премій за певних умов, передбачених відповідною Інструкцією, премії не є тим
постійним додатковим видом грошового забезпечення, з врахуванням якого
до 01.01.2005 року
повинна була бути обрахована пенсія.

Відповідно до п.
2 Прикінцевих
положень Закону України "Про внесення змін до статті 43 Закону України
"Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 15.06.2004 року особи, яким
раніше призначено пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб", отримали право на перерахунок пенсій
з урахуванням положень цього Закону та виплату 50 відсотків перерахованої пенсії лише з 1 січня 2005 року, а з 1
січня 2006 року - 100 відсотків
перерахованої пенсії. На підставі зазначеної норми закону з 1 січня 2005 року та з 1 січня 2006 року позивачу
було здійснено перерахунок пенсії.

Вірність висновків суду підтверджується і наявністю
Постанов Уряду №1350 від

27.08.2003 р. та №895 від 13.07.2004 р. "Про
підвищення рівня пенсійного забезпечення

військовослужбовців...",
які передбачали для осіб, у складі грошового забезпечення яких не

було додаткових
видів грошового забезпечення (крім відсоткової надбавки за вислугу років)

підвищення рівня раніше призначених їм пенсій, відповідно на 20% і 40%. Ці постанови були

застосовані і до
позивача.

Виходячи з наведеного,
відсутні й правові підстави для перерахунку грошової допомоги, виплаченої
ОСОБА_1 при звільненні. Його доводи щодо дискримінації на 50% при отриманні
пенсії за 2005 рік
суперечать положенням ст. 43
Закону "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб" і прикінцевим положенням в редакції Законів від 15.06.2004 року №1769-IV та від 16.12.2004 року №2255-IV.

Наведені дані спростовують доводи скарги і свідчать про те, що суд ухвалив постанову з дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195, п. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206 КАС України, колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Лебединського районного суду Сумської області від 05 грудня 2006 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця.