Справа № 21-152сво05
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2007-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
21-152сво05: не визначено.
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 30.05.2007. Забезпечено надання загального доступу: 17.08.2007.
Номер судового провадження: не визначено
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2007 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоКривенка В.В.,суддів:Гусака М.Б., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В.,

Самсіна І.Л., Терлецького О.О., Тітова Ю.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні за винятковими обставинами справу за позовом Харківської об’єднаної державної податкової інспекції у Харківській області (далі – ОДПІ) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційне підприємство “Пробат” (далі – ТОВ “ВКП “Пробат”) та Приватного підприємства “Індустріальна компанія” (далі – ПП “Індустріальна компанія”) про визнання угоди недійсною, за скаргою ТОВ “ВКП “Пробат”,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2002 року ОДПІ звернулась до суду з позовом до ТОВ “ВКП “Пробат” та ПП “Індустріальна компанія” про визнання недійсною угоди купівлі-продажу, укладеної відповідачами 9 вересня 2001 року.

Позивач посилався на те, що державну реєстрацію ПП “Індустріальна компанія” здійснено на підставну особу з метою ухилення від сплати податків, тому, відповідно, і спірну угоду спрямовано на приховування доходів від оподаткування. ОДПІ наполягала на тому, що вказана угода суперечить інтересам держави, оскільки податкові зобов’язання зі сплати до Державного бюджету податку на додану вартість (далі – ПДВ) ПП “Індустріальна компанія” не виконало, а ТОВ “ВКП “Пробат”, отримавши податкові накладні від ПП “Індустріальна компанія”, включило суму ПДВ до податкового кредиту.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Господарський суд Харківської області рішенням від 8 грудня 2004 року, залишеним без зміни постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2005 року, у позові відмовив. Суди виходили з того, що при розгляді справи позивач не довів наявність умислу учасників угоди на її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства.

Вищий господарський суд України постановою від 3 серпня 2005 року скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій і постановив нове, яким позов задовольнив, спірну угоду купівлі-продажу від 9 вересня 2001 року визнав недійсною, стягнув з ПП “Індустріальна компанія” на користь ТОВ “ВКП “Пробат” 121 128 грн. 36 коп. та з ТОВ “ВКП “Пробат” на користь Державного бюджету України – 121 128 грн. 36 коп.

В обґрунтування свого рішення суд касаційної інстанції послався на те, що спірна угода укладалася з боку ПП “Індустріальна компанія” з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства.

ТОВ “ВКП “Пробат” просить скасувати постанову Вищого господарського суду України від 3 серпня 2005 року і в обґрунтування скарги посилається на неоднакове застосування судами касаційної інстанції положень статті 49 Цивільного кодексу Української РСР. На підтвердження цього скаржник наводить постанову Вищого господарського суду України від 22 вересня 2004 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва до ТОВ “Сервіс-А” та ПП “Зеніт-КТ 2002” про визнання договору недійсним і стягнення 109 779 грн. 72 коп., постанову Вищого господарського суду України від 19 травня 2005 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова до ВАТ “Троттола” та ТОВ “Технопрогрес” про визнання недійсною угоди. В цих справах за аналогічних обставин у позовах про визнання недійсними на підставі статті 49 Цивільного кодексу УРСР угод, укладених з метою, суперечною інтересам держави та суспільства і застосування наслідків їх укладання, було відмовлено.

Скарга ТОВ “ВКП “Пробат” підлягає задоволенню з наступних підстав.

В справі, що розглядається, Вищий господарський суд України, скасовуючи рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій, та задовольняючи позов на підставі статті 49 Цивільного кодексу УРСР, виходив із того, що достатньою підставою для визнання угоди недійсною як завідомо суперечної інтересам держави та суспільства є протиправність дій однієї зі сторін угоди на відміну від згаданих рішень в інших справах. Протиправність дій обґрунтовувалась постановленим в іншій справі судовим рішенням про визнання установчих документів ПП “Індустріальна компанія” недійсними.

Погодитися з таким висновком не можна.

Встановлення умислу учасника угоди на її укладення з метою, суперечною інтересам держави та суспільства, мало бути предметом дослідження у справі. Наявність умислу не може бути підтверджено лише рішенням суду про визнання установчих документів однієї зі сторін договору недійсними та скасування її державної реєстрації, оскільки предметом дослідження у такій справі є, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладенні конкретної угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності.

Юридичним наслідком скасування державної реєстрації підприємства з підстав визнання його установчих документів недійсними мало бути здійснення ліквідаційної процедури, під час якої вирішуються питання про задоволення вимог кредиторів, у тому числі держави. Сам факт скасування державної реєстрації підприємства не тягнув за собою недійсності всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації та до моменту виключення з державного реєстру.

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України від 15 травня 2003 року “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” в разі,якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру і були внесені до нього, є недостовірними, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у випадку, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості недостовірні.

У рішенні суду касаційної інстанції відсутні посилання на те, що укладаючи угоду, сторони діяли з метою, суперечною інтересам соціалістичної держави та суспільства.

Отже, висновок цього суду про суперечність спірної угоди інтересам держави та суспільства помилково ґрунтується на обставинах, які не мали правового значення для справи. Він є наслідком порушення судом, зокрема, вимог процесуального закону про належність доказів та підстав звільнення від доказування.

Крім того, суд на момент ухвалення рішень у справі не мав правових підстав для застосування статті 49 Цивільного кодексу УРСР.

1 січня 2004 року згідно з пунктами 1 та 2 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) Цивільний кодекс Української РСР (1540-06) від 18 липня 1963 року втратив чинність.

Чинним ЦК України не передбачено таких публічно-правових наслідків укладення недійсної угоди, встановлених статтею 49 Цивільного кодексу УРСР, а також відповідальності (правові наслідки) у вигляді публічно-правової санкції – стягнення в дохід держави одержаного однією чи обома сторонами за угодою, суперечною інтересам держави та суспільства. Наслідком укладення угоди, яка порушує публічний порядок (стаття 228 ЦК України), не є адміністративно-правова конфіскація.

Згідно з частиною 2 статті 5 ЦК України кодекс має зворотну дію в часі у випадках, коли він пом’якшує або скасовує відповідальність особи.

Отже, застосування судом при вирішенні спору публічно-правових санкцій, встановлених законом, чинним на момент укладення угоди, але положення якого відсутні у ЦК України на момент ухвалення рішення про притягнення до відповідальності, є помилковим.

Натомість суди першої та апеляційної інстанції, відмовляючи у позові через недоведеність умислу, суперечного інтересам держави і суспільства, на час укладання спірного договору в діях його учасників, обґрунтовано відмовили у задоволенні позову.

Ухвалене судом касаційної інстанції рішення у справі не ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підлягає скасуванню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій – залишенню в силі як помилково скасовані.

На підставі наведеного та керуючись статтями 241-244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційного підприємства “Пробат” задовольнити.

Постанову Вищого господарського суду України від 3 серпня 2005 року скасувати, а рішення господарського суду Харківської області від 8 грудня 2004 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2005 року залишити в силі.

Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадку, встановленого пунктом 2 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

ГоловуючийВ.В. Кривенко

Судді:М.Б. Гусак

В.Л. Маринченко

П.В. Панталієнко

І.Л. Самсін

О.О. Терлецький

Ю.Г. Тітов

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...