Справа № 4-36/05
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого

Цуркана М.І.

Суддів:

Амєліна С.Є.

Кобилянського М.Г.

Ліпського Д.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в
попередньому судовому засіданні адміністративну справу за скаргою ОСОБА_1 на
неправомірні дії Управління Пенсійного фонду (УПФ) України в Романівському
районі Житомирської області, яка переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_1.
на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14 квітня 2004 року та
рішення Дзержинського районного суду Житомирської області від 9 лютого 2004
року

у с т а н о в и л а :

У січні 2004 року ОСОБА_1. оскаржив до суду відмову УПФ України в Романівському районі у перерахунку
пенсії, як інваліду війни.

Зазначав, що листом за № НОМЕР_1 УПФ в Романівському районі йому,
інваліду 2 групи, відмовлено в перерахунку пенсії з тих мотивів, що інваліди
армії не прирівнюються до інвалідів війни.

Оскільки інвалідність є наслідком захворювання, одержаного при
виконанні службових обов'язків, з посиланням на
правила п.
2 ч. 2 ст. 7, ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», ст. ст. 20, 22, 56, 66 Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ» (у чинній редакції -Закону «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), ОСОБА_1. просив встановити йому статус
інваліда війни, визнати відмову у перерахунку пенсії незаконною, з покладенням
на УПФ обов'язку призначити пенсію інваліда війни в розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком та стягненням заборгованості по пенсії з квітня 1992 року.

Рішенням Дзержинського
районного суду Житомирської області від 9 лютого 2004 року в задоволені скарги
відмовлено за безпідставністю.

Ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 14 квітня 2004 року рішення суду першої інстанції
скасовано, провадження в справі в частині
встановлення статусу інваліда війни - закрито, а в частині призначення пенсії -
залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_1., з
посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права, просить рішення судів в частині встановлення статусу інваліда війни скасувати
і в цій частині скаргу залишити без
розгляду.

Зазначив, що апеляційний суд без
посилання на норму матеріального права дійшов до помилкового висновку, що
питання про встановлення статусу інваліда війни не підлягає розгляду в судах, а закривши у цій частині провадження
по справі позбавив його можливості повторного звернення до суду.

У решті рішення не оскаржені.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи
касаційної скарги, заперечення на них, матеріали справи, колегія суддів вважає,
що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами встановлено, що з 01.04.2002 року
ОСОБА_1, відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», довічно
призначена пенсія, як інваліду армії 2 групи.

На підставі висновку медико-соціальної
(експертної) комісії судами також встановлено, що причина
інвалідності пов'язана із захворюванням отриманим заявником у період
проходження строкової служби в рядах Радянської Армії.

Управлінням Пенсійного фонду ОСОБА_1
відмовлено у перерахунку пенсії, як інваліду війни, оскільки такого статусу
заявник не набув.

За змістом ч.1
ст. 248-1 ЦПК України ( тут і далі ЦПК 1963 року, за правилами якого
розглядалася справа) громадянину забезпечено право звернення до суду із скаргою, якщо він вважав, що рішенням, дією або бездіяльністю органу державної
влади, органу місцевого самоврядування, посадової і службової особи порушено
його права, свободи чи законні інтереси, а ч. 4 згаданої норми визначено коло суб'єктів рішення, дії або бездіяльність яких
може бути оскаржено.

До рішень, дій або бездіяльності, що могли бути оскарженими ( ст.248-2 ЦПК України ) віднесені, серед інших, колегіальні і одноособові рішення,
дії або бездіяльність, у зв'язку з якими особа вважає, що їй створено або створюються перепони для реалізації нею своїх прав,
свобод чи законних інтересів або що вжиті заходи щодо реалізації її прав є
недостатніми.

При цьому, розгляд
скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, крім загальних правил,
врегульовано ст. 248-6 ЦПК України, за змістом ч.7 якої суд, встановивши при
розгляді скарги наявність спору про право, який розглядається у порядку
позовного провадження, залишає скаргу без розгляду і роз'яснює заявнику його
право на пред'явлення позову на загальних підставах.

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1. скарга подана, а судом першої
інстанції розглянута у порядку Глави 31-А ЦПК України, тобто як справа, що
виникла з адміністративно-правових відносин.

В той же час, як правильно зазначено
судом апеляційної інстанції, між заявником та управлінням Пенсійного фонду
виник спір про право ОСОБА_1. на пенсію інваліда війни, тобто спір про право,
який мав розглядатись у порядку позовного провадження.

Крім того,
апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку, що порушене заявником питання про встановлення йому статусу інваліда
війни не може бути предметом судового розгляду.

Перелік
осіб, які належать до інвалідів війни, наведений у ст.7 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а документом, що
підтверджує статус ветерана війни є, відповідно до вимог ст.18 Закону,
посвідчення, порядок виготовлення та видачі якого встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Постановою
КМУ від 12 травня 1994 р. №302 ( з наступними змінами) затверджено Порядок
видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, за змістом п. 2 якого
посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб,
на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги
і компенсації.

Відповідно
до п.7 Порядку, «Посвідчення інваліда війни» видаються пенсіонерам, які
отримують пенсії в органах Пенсійного фонду, органами праці та соціального
захисту населення, іншим пенсіонерам - органами, в яких вони перебувають на
обліку для призначення пенсії, або щомісячного довічного грошового утримання.

Оскільки
ОСОБА_1. з вимогою до відповідного органу про встановлення статусу інваліда
війни не звертався, тобто відсутній предмет судового оскарження, а суд не
відноситься до органу, який наділений повноваженнями встановлювати такий
статус, то апеляційний суд дійшов правильного висновку, що у цій частині справа
не підлягає розглядові в судах.

Доводи касаційної скарги таких висновків
апеляційного суду не спростовують, а стосовно порушення права на подальше
судове вирішення спору є помилковими, оскільки оскаржувана ухвала не
перешкоджає зверненню з адміністративним позовом на дії чи бездіяльність
державного органу, його посадової особи
з питань встановлення заявнику статусу інваліда війни.

За правилами ч. 3 ст. 220-1, ч.1 ст.224 КАС України,
якщо суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, то суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу,
а судове рішення залишає без змін.

Керуючись наведеним,
ст.ст. 223, 230 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,
а

ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14
квітня 2004 року, - без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає, крім як
з підстав, у строк та у порядку визначеними ст.ст. 237 - 239 КАС України.

Головуючий М.І.Цуркан

Судді: С.Є. Амєлін

М.Г.Кобилянський

Д.В. Ліпський

А.О.Рибченко