Справа № 22-а-329/07
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2007-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Малафеєва І.В.
Доповідач 2 інстанції:
оскарження рішення суддя
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2007 року

№ 22-а-329/07

Судова колегія Харківського апеляційного адміністративного
суду у складі:

Головуючого судді - Григоров А.М.

Суддів - Сіренко О.І., Подобайло З.Г.

при секретарі: Спесивцева О.В.

за участі:

представник позивача - Сінько О.А.

прокурор - Стовбер Т.О.

представник відповідача - Куценко Т.І.

представник відповідача - Дмитрієв С.В.

представник відповідача - Остапенко В.П.

представник відповідача - Мірошниченко С.В.

представник відповідача - Сіренко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м.Суми та апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Слов”яни-94» на
постанову Господарського суду Сумської області від 20 березня 2007 року по справі
№ АС 10/737-06

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Слов”яни-94» м.Суми

до Державної податкової інспекції в м.Суми

за участю:
Прокуратури Сумської області

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Слов”яни-94», звернувся до Господарського суду
Сумської області з позовом до Державної податкової інспекції в м.Суми про
визнання нечинними податкових повідомлень-рішень.

20 березня 2007р.
Господарським судом Сумської області було винесено постанову по справі № АС
10/737- 06 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Слов'яни - 94»
до Державної податкової інспекції в м. Суми. Згідно позовних вимог просив
просить визнати нечинними податкові повідомлення-рішення відповідача
№/0/78553 від 08.12.2006р. про донарахування податку на прибуток в
розмірі 1087 511,10 грн., в тому числі основного платежу в розмірі 760 637,50
грн., №/0/78554 від 08.12.2006 р. про донарахування податку на додану
вартість в розмірі 1625 345,05 грн., в тому числі основного платежу в розмірі
1083563,37 грн.; №/0/17-319/21116758/78591 від 08.12.2006р. про
донарахування податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1 569,06 грн., в тому
числі основного платежу і розмірі 523,02 грн.; №/0/78581 від
08.12.2006р. про донарахування фінансових санкцій в розмірі 4 165,00 грн. за
порушення Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від
01.06.2000р. № 1776-111.

Вищевказаною постановою
адміністративний позов задоволено частково. Визнане нечинним податкове
повідомлення-рішення №/0/78554 від 08.12.2006р. в частині
донарахування основного платежу в розмірі 999 769,72 грн. та штрафних санкцій в
розмірі 498 384,86 грн., визнане нечинним податкове повідомлення-рішення
№/0/78553 від 08.12.2006р. в частині донарахування основного платежу
в розмірі 754 828,66 грн. та штрафних санкцій в розмірі 197 543,53 грн. В іншій
частині позову відмовлено.

Сторони не погодилися з
даною постановою, подали апеляційні скарги.

Вважають що постанова
прийнята з порушенням матеріального та процесуального права.

Позивач оскаржує
постанову змінити в частині відмови в задоволенні вимог по податковим
повідомленням №/0/78554 від 08.12.2006р, №/0/78553 від
08.12.2006р., просить в цієї частині позов задовольнити.

Відповідач оскаржує
постанову в частині задоволення вимог,
просить в цієї частині постанову скасувати та прийняти нову, якій в позові
відмовити повністю.

Суд зазначає, що в
частині відмови в позові про визнання нечинними
рішень №/0/17-319/21116758/78591 від 08.12.2006р. про
донарахування податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1 569,06 грн., в тому
числі основного платежу і розмірі 523,02 грн.; №/0/78581 від
08.12.2006р. про донарахування фінансових санкцій в розмірі 4 165,00 грн. за
порушення Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від
01.06.2000р. № 1776-111 сторони постанову суду першої інстанції не оскаржують.

Суд апеляційної
інстанції розглядає справи в межах апеляційних скарг, відповідно до ст. 195 КАС
України.

Позивач обґрунтовує
свої вимоги в скарзі тим, що оскільки
діючим законодавством передбачено розрахунок податку на прибуток наростаючим
підсумком з початку року, то ніяких штрафних санкцій в разі врахування витрат в
декларації за 9 місяців 2005р. не може бути застосовано, оскільки відсутній
об'єкт штрафних санкцій - недоплата податку за рік.

Право ТОВ «Слов'яни-94»
на податковий кредит підтверджується податковими накладними, що зазначені в
книзі обліку продажу товарів та реєстрі отриманих податкових накладних.

Таким чином, оскільки
підприємством був отриманий дохід від продажу тари, то висновки податкового
органу щодо не віднесення операцій з придбання тари до господарської діяльності
безпідставні та не відповідають вимогам, діючого законодавства.

Тим, що податкові
органи невірно вважали, що ці товари були списані з балансу підприємства.
Фактично такі списання не провадились. Товари враховувались на балансі на
момент проведення перевірки, що підтверджується аналізом рахунку 28, що
міститься в матеріалах справи.

Зазначає, що донарахування
податку на прибуток та податку на додану вартість необґрунтовані.

Відповідач обґрунтовує
свої вимоги тим, що по всіх застосованих санкціях та проведених
донарахуваннях порушення встановлені в
ході перевірки, та обґрунтовано і правомірно застосовані санкції.

По податковому повідомленню - рішенню
№/0/78553.

ДПІ зазначає, що
Позивач та суд першої інстанції помилково зазначають, що дане порушення було
виявлено та донараховано в наслідок порушення ведення обліку приросту (убутку)
балансової вартості товарів за податковий період, який не охоплювався
проведеною перевіркою, оскільки дане порушення було виявлено в І півріччі
2005р. (акт перевірки № 7293/2311/21116758/31 від 27.11.2006р. за період з
01.04.2005р. по 30.06.2006р.).

Дане порушення, було самостійно
виявлено позивачем в бухгалтерському обліку в лютому 2005р. (що підтверджується
поясненнями головного бухгалтера ТОВ " Слов'яни - 94"), але дана
помилка не була самостійно виправлена підприємством в податковому обліку та не
були скориговані показники податкових декларацій по податку на прибуток за 2004
рік та наступних податкових періодів (що підтверджується податковими декларацій
по податку на прибуток за 2004 рік, 1 квартал 2005р. та І півріччя 2005р.).

ДПІ вказує, що суд
першої інстанції дійшов до помилкового висновку про застосування до спірних
правовідносин положень пп..8.4.3. п.8.4. ст.8 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств", в наслідок порушення та не
застосування норм частини 3 статті 635 Цивільного кодексу України, відповідно
до яких зобов'язання сторін по попередньому договору купівлі-продажу основних
фондів були припинені, що призвело до незаконного визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми в цій частині., що судом першої інстанції
було встановлено правомірність збільшення валового доходу по порушенню, але судом помилкового визнане
нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми в цій частині, що судом
першої інстанції порушені та невірно застосовані норми п. 5.1. ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку підприємств" в частині визнання
витрат підприємства на утримання приміщення, яке не використовувалось у
господарській діяльності позивача, що призвело до незаконного визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми в цій частині.

Також вказує, що ТОВ
«Слов'яни -94» згідно договору суборенди НОМЕР_2 було здано в суборенду ПП
ОСОБА_1, (м. Суми ід.н. НОМЕР_1) нежитлове приміщення площею 387,5 м АДРЕСА_1. Орендна плата згідно договору
становить 31 778,74 грн. в місяць.

На момент перевірки ПП
ОСОБА_1 використовував нежитлове приміщення за вказаною адресою згідно п.1.4
Договору суборенди НОМЕР_2, та перераховував кошти ТОВ «Словяни-94» за послуги
суборенди, що підтверджується платіжними документами НОМЕР_3 .за суборенду на суму
27 700,0грн. в т. ч. ПДВ 4 616,67 грн. та НОМЕР_4. за суборенду на суму 31
700,0 в т. ч. ПДВ 5 283,33 грн.

Підприємством не було
включено до складу валових доходів суму орендної плати згідно вищеназваного
договору за квітень, травень та червень 2006 р. чим порушено п.п.7.9.6 п.7.9
ст.7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №283 від
22.05.97р.( із змінами та доповненнями) згідно якого «...Орендодавець збільшує
суму валових доходів, а орендатор збільшує суму валових витрат на суму нарахованого
лізингового платежу за результатами податкового періоду, в якому здійснюється
таке нарахування».

Судом першої інстанції
було встановлено правомірність збільшення валового доходу по даному порушенню,
але судом помилкового визнане нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ в м.
Суми в цій частині.

Теж саме порушення було
допущене судом першої інстанції стосовно виявленого

порушення по п.п.11.3.1
п.11.3 ст.11 Закону України "Про оподаткування прибутку

підприємств" №
283/97-ВР від 22.05.97р., що призвело до заниження валових доходів за 2 кв.
2006 р. на суму 166 666,66 грн. (попередня оплата від Наумовського спиртзаводу
в І півріччі 2006р.), оскільки позивач у своєму поясненні по справі від
21.02.07р. визнав дане порушення та не оскаржує його, то судом першої інстанції
неправомірно визнане нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми в
цій частині.

Перевірка була
проведена на підставі первинних документів, документів бухгалтерського та
податкового обліку, які були надані ревізорам для перевірки посадовими особами
ТОВ "Слов'яни-94".

Для перевірки наданий
договір оренди нежитлового приміщення №16-12 від 01.08.2005р., згідно якого ТОВ
"Слов'яни - 94" орендує нежитлове приміщення, де знаходиться магазин
по вул. Лева невського, 22 у ТОВ "Колумб", починаючи з 01.08.2005р.

У квітні-липні 2005р.
ТОВ "Слов'яни-94" не здійснювало господарську діяльність по магазину
за адресою м. Суми, вул. Леваневського, 22 та не отримувало доходів від
реалізації товарів в даному магазині.

Згідно даним
бухгалтерського обліку ТОВ "Слов'яни-94" за квітень-липень 2005р.
нежитлове приміщення, де на даний час знаходиться магазин по вул.
Леваневського, 22, на балансі підприємства у складі основних засобів не
рахувалося та не знаходилося в оренді, в наслідок чого позивачем незаконно в
супереч п. 5.1. ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку
підприємств" було віднесено до валових витрат вартість комунальних послуг
по утриманню даного магазину за період з квітня по липень 2005р.

Наданий позивачем
договір оренди будинку, споруди (іншого об'єкта нерухомості НОМЕР_5), який
нібито був укладений між ТОВ "Слов'яни-94" та ПП ОСОБА_2, не
неправомірно прийнятий судом до уваги, оскільки по-перше - даний договір не був
наданий позивачем під час перевірки (про що було зазначено податковою інспекцією
в запереченнях на позов), по-друге даний договір відсутній в опису документів,
які були вилучені під час перевірки на підприємстві (даний опис був підписаний
головним бухгалтером ТОВ "Слов”яни-94"), по-третє
на останній сторінці акту перевірки директором та головним бухгалтером
поставлено підпис під записом, що інших документів, що свідчать про діяльність
підприємства, за період що перевіряється, немає.

Також, про існування
даного договору позивач не згадує в запереченнях до акту перевірки, з чого можливо
зробити висновок про відсутність даного договору під час перевірки, оскільки
при його наявності під час перевірки або під час розгляду заперечень до акту
перевірки та/або навіть згадування про нього в поясненні головного бухгалтера
позивача, дані донарахування податку на прибуток проведені б не були. Слід
зазначити, що про даний договір не зазначено в позовній заяві позивача, а
з'явився лише на третє судове засідання в суді першої інстанції.

Таким чином, судом
першої інстанції порушені та невірно застосовані норми п. 5.1. ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку підприємств" в частині визнання
витрат підприємства на утримання приміщення, яке не використовувалось у
господарській діяльності позивача, що призвело до незаконного визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми в цій частині.

ДПІ вказує, що судом
першої інстанції правомірно було залишено без змін дане податкове
повідомлення-рішення, в частині застосування штрафних санкцій відповідно до
пп.17.1.3. п.17.1. ст.17 вищевказаного Закону, але судом неправомірно визнано
нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми в частині донарахування
податку на прибуток в сумі 252 249,25 грн., з огляду на наступне :

Господарським судом
Сумської області встановлені обставини, які не відповідають дійсним обставинам
справи, а саме : судом необґрунтовано встановлено, що позивачем дане порушення
було скориговане за результатами наступного податкового періоду в податковій
декларації по податку на прибуток за 9 місяців 2005р., оскільки даний факт не
відповідає дійсності. В своїх поясненнях та запереченнях на позов податкова
інспекція наголошувала на тому, що позивач не проводив коригування зменшення
валових витрат за І півріччя 2005 року (а відповідно і збільшення об'єкта
оподаткування за даний період), що підтверджується даними податкової декларації
позивача по податку на прибуток за 9 місяців 2005р., яка знаходиться в
матеріалах справи.

Крім того, в акті
перевірки на сторінці 34 встановлено, що позивач не правомірно збільшив валові
витрати за І півріччя 2005 року в сумі 1 008 997 грн. в зв'язку з відсутністю
первинних документів, які підтверджують дані витрати, також перевіркою
встановлено, що позивачем занижені валові витрати по результатам 9 місяців
2005р. (тобто дане заниження валових витрат не було самостійно виявлено
позивачем, відповідно позивач не коригував показники податкових декларацій І
півріччя та 9 місяців 2005 року).

Таким чином, як
перевіркою податкової інспекції так і судом першої інстанції правомірно було
встановлено заниження податкових зобов'язань позивача по податку на прибуток в
сумі 252 249,25 грн. за І півріччя 2005 року, однак суд першої інстанції
неправомірно визнав нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми в
частині донарахування податку в цій частині, з посиланням на факт збільшення
даних витрат в наступному податковому періоді, оскільки :

по -перше, сума валових
витрат в розмірі 1 008 997 грн. за 9 місяців 2005р. може вплинути на зменшення
валового доходу, а відповідно і суму податкового зобов'язання по податку на
прибуток лише наступних податкових періодів, а не попереднього періоду (п.6.1.
ст.6 та п.16.4. ст.16 Закону України "Про оподаткування прибутку
підприємств"); по-друге, судом встановлено, що позивач був зобов'язаний
перерахувати за результатами І півріччя 2005 року до бюджету суму податку в
розмірі 252 249,25 грн., відповідно бюджет повинен був отримати цю суму саме до
20 серпня 2005 року і сума збільшених валових витрат за результатами наступного
податкового періоду (9 місяців 2005 року) не призвело до повернення даної суми
коштів з бюджету, оскільки Законом України "Про оподаткування прибутку
підприємств" не передбачено повернення раніше сплачених сум податків з
державного бюджету в разі наявності від'ємного значення об'єкта оподаткування у
підприємства за результатами наступних податкових періодів.

Відповідно, судом
першої інстанції, в наслідок порушення норм пп. 5.3.9. п. 5.3. ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку підприємств" та невірного
застосування положень п.6.1. ст.6 та п.16.4. ст.16 даного Закону, було
неправомірно визнане нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми в
частині донарахування податку на прибуток в сумі 252 249,25 грн.

ДПІ зазначає, що судом
першої інстанції помилково було визнане нечинним податкове повідомлення-рішення
ДПІ в м. Суми в частині донарахування податку на прибуток в сумі 340 327,23
грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 110 047,66 грн., по операціям
продажу товарів по цінам нижчим цін придбання даних товарів.

Судом першої інстанції
не взято до уваги положення п. 1.32 ст. 1 зазначеного Закону, згідно з яким
господарською діяльністю визнається будь-яка діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі,
коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою.

Суд першої інстанції
прийшов до помилкового висновку, що для визначення поняття «господарської
діяльності» позивача - необхідно дослідити результати фінансової звітності
підприємства за результатами кожного податкового періоду, оскільки поряд з
господарською діяльністю позивача по продажу продовольчих та господарчих
товарів позивач здійснював збиткові операції, які не можливо пов'язати з його
господарською діяльністю, оскільки вони не були направлені на отримання доходу.

Крім того,
господарським судом Сумської області помилково було встановлено (з посиланням
на дані податкової та статистичної звітності позивача), що позивач за
результати всіх перевірених податкових періодів мав чистий прибуток від своєї
діяльності, оскільки за результатами перевірки податковою інспекцією були
виявлені так звані «скриті» витрати, які позивач навмисно приховував, та
безпідставно збільшені валові доходи підприємства, з метою створення уяви про
прибутковість своєї діяльності.

ДПІ вказує, що позивач
погодився з усіма зменшеннями валового доходу та збільшенням валових витрат
підприємства, які були проведені податковою інспекцією за результатами
перевірки (до речі правомірність яких також було підтверджено судом першої
інстанції). Але судом першої інстанції не враховано те, що в разі скасування
податкового повідомлення - рішення ДПІ в м. Суми № /0/78553 від
08.12.2006р., яким позивачу було донараховано податок на прибуток в сумі 760,6
тис. грн. та штрафні санкції в сумі 326,9 тис. грн. (всього на загальну суму
1087511,10 грн.), то позивач з урахуванням «скритих» валових витрат бути мати
від'ємне значення об'єкта оподаткування по податку на прибуток, тобто збитки, в
сумі 4 955 944,63 грн.

Враховуючи вищевикладене,
зазначає, ДПІ , судом першої інстанції,
в наслідок порушення та невірного застосування норм п. 1.32 ст. та п. 5.1. ст.
5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в частині
підтвердження валових витрат позивача на суму збитків від операції продажу
товарів за ціною нижчою за ціну його придбання, було прийняте незаконне рішення
про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми в цій
частині.

Що стосується порушення
підприємством абз. 6 п.п.11.2.3 п.11.2 ст.11 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" № 283/97-ВР від 22.05.97р., яке було
встановлено в ході перевірки та яке призвело до завищення валових витрат за 2
кв. 2006 р. на суму 45 000,0 грн., оскільки позивач у своєму поясненні по справі
від 21.02.07р. визнав дане порушення та не оскаржує його, то судом першої
інстанції неправомірно визнане нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ в м.
Суми в цій частині

По податковому
повідомленню - рішенню №/0/78554 від 8 грудня 2006р., яким позивачу
було донараховано податок на додану вартість на загальну суму 1 625 345,05 грн.
в тому числі: основного платежу 1 083 563,37 грн. та штрафні санкції -541
781,68 грн. зазначає, що судом першої інстанції в наслідок порушення та
невірного застосування норм пп.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість", в частині підтвердження податкового кредиту
по податку на додану вартість позивача по збитковим операціям від операції
продажу товарів за ціною нижчою за ціну його придбання, було прийняте незаконне
рішення про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми в
цій частині.

Судом першої інстанції
в наслідок порушення та невірного застосування норм пп.7.4.1. п.7.4. ст.7
Закону України "Про податок на додану вартість", в частині
підтвердження податкового кредиту по податку на додану вартість позивача по
збитковим операціям від операції продажу товарів за ціною нижчою за ціну його
придбання, було прийняте незаконне рішення про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми в цій частині.

В судовому засіданні
представники сторін підтримали свої апеляційні скарги. Прокурор підтримав
скаргу податкового органу.

Заслухавши
представників сторін, перевіривши матеріали справи , обговоривши доводи
апеляційної скарги , судова колегія вважає , що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Прийняті оскарженої постанови, суд першої інстанції виходив з
невідповідності висновків перевірки матеріалам справи та невірного застосування
ДПІ матеріального права.

Судом першої інстанції
було встановлено, та підтверджено у суді апеляційної інстанції наступне.

Підставою для прийняття
відповідачем податкових повідомлень-рішень №/0/78553 від 08.12.2006
р., №/0/78554 від 08.12.2006р., №/0/17-319/21116758/78591
від 08.12.2006р., №/0/78581 від 08.12.2006р., які позивач просить
визнати нечинними, був акт про результати виїзної планової перевірки позивача
№7293/2311/21116758/31 від 27.11.2006р.

За результатами
перевірки відповідачем були виявлені порушення позивачем вимог податкового
законодавства, що призвело до донарахування податків та штрафних санкцій.

За податковим
повідомленням-рішенням
№/0/78553 від 08.12.2006р. позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1087511,10 грн., у т.ч. 760637,50
грн. - основного платежу, 326873,60 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

Зазначені донарахування
здійснені у зв'язку із наступними порушеннями. - п. 5.9 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку підприємств». Відповідачем за 1 півріччя 2005 р.
збільшені валові доходи позивача на суму 98821,00 грн. (арк. справи 111, том
1). Це збільшення зроблено у зв'язку із тим, що на думку ДПІ позивачем невірно
визначено приріст балансової вартості покупних товарів (робіт, послуг), а саме:
позивачем невірно відображено залишок балонів «Десна» станом на 01.01.2005р. У
лютому 2005 р. дане порушення було виявлено позивачем в бухгалтерському обліку
самостійно. Тому, як зазначає відповідач, не вірне визначення балансової вартості
залишків таких запасів на початок попереднього звітного періоду - на
01.01.2005р. та 01.04.2005р. призводить до невірного визначеного приросту
(убутку) балансової вартості товарів та заниження скоригованого валового доходу
за І півріччя 2005 року на суму 98 821 грн.

За зазначене порушення
позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі
24705,25 грн. та 14823,15 грн. - штрафних санкцій. Однак збільшення валових
доходів позивача зроблено на підставі здійснення коригування підприємством
залишків в лютому 2005р., який взагалі не відноситься до перевіряємого періоду,
і таке збільшення зроблено в порушення п. п. 2.4.2 п.2.4 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005
р. N 327, де вказано, що виявлені порушення податкового та іншого
законодавства відображаються у
гривнях у розрізі
податків, зборів та інших обов'язкових платежів з розбивкою за
роками та податковими періодами, у межах періоду, що перевіряється. А відповідно
наведене є порушенням ст. 11, та 11 -1 Закону України «Про державну податкову
службу в Україні «в частині прав та порядку проведення перевірок.

Перевіряємий період,
зазначений в акті перевірки, - з 01.04.2005 р. по 30.06.2006р.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення №/0/78553 від 08.12.2006 р. в зазначеній частині
визнається судом нечинним.

-п.5 1 ст. 5 Закону
України «Про оподатковування прибутку підприємств».

Відповідачем проведено
зменшення валових витрат позивача по сплаті комунальних платежів, по магазину
за адресою: м.Суми, вул. Леваневського, 22 в розмірі 27158,00 грн. у 1 півріччі
2005 р. та 9 місяців 2005 р. (арк. справи 44, том 1) та донараховано 6789,50
грн. податку на прибуток і 3902,48 гри. штрафних санкцій. Зменшення проведено у
зв'язку із тим, що, на думку відповідача, позивач у квітні - липні 2005 р. не
здійснював господарську діяльність по магазину за адресою м. Суми, вул.
Леваневського, 22 та не отримував доход від реалізації товарів у даному
магазині, магазин на балансі підприємства у складі основних засобів не
рахувався та не знаходився в оренді.

Однак, позивачем
поданий договір оренди приміщення магазину за адресою м. Суми, вул.
Леваневського, 22, складенийНОМЕР_5 між позивачем та приватним підприємцем
ОСОБА_2, за умовами якого позивач передав приміщення магазину в оренду строком
на 7 місяців (аркуш справи 121, том 1,). Зазначений договір у встановленому
законом порядку недійсним не визнаний, тому суд вважає за можливе прийняти його
до уваги.

Згідно із п. 5.1 ст. 5
Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Тому, комунальні
платежі здійснені позивачем в квітні-липні 2005 року по магазину за адресою м.
Суми, вул. Леваневського, 22, який знаходився в оренді, були пов'язані із
господарською діяльністю позивача, то валові витрати зменшені на суму 27158,00
грн. безпідставно.

Колегія суддів не
приймає доводи апеляційної скарги, стосовно того, що договір оренди
складенийНОМЕР_5 був лише наданий у судове засідання у суді першої інстанції,
оскільки, сам по собі факт відсутності договору оренди не може свідчити про здійснення
витрат, які не пов'язані з господарською діяльністю, оскільки можлива фактична
оренда без укладання письмового договору. Для висновку про відсутність зв'язку
витрат з господарською діяльністю необхідно проаналізувати документи на
підставі яких витрати здійснені. Але як свідчить акт перевірки, встановивши
факт витрат по документах обліку, податкова інспекція не зробила їх аналіз,
висновок про відсутність зв'язку з господарською діяльністю зроблений на
припущеннях, а факт не отримання в період з квітня по липень не свідчить про
відсутність зв'язку з господарською діяльністю. Крім того, відсутність
письмового договору оренди за період нарахувань - «квітень - липень» в акті
перевірки прямо не зазначено, йдеться посилання
лише на баланс підприємства, відповідно факт відсутності письмового
договору не покладено в підставу
донарахувань.

Тому колегія суддів вважає правомірним
висновки суду та прийняття як доказ договору оренди.

Таким чином, податкове
повідомлення - рішення №/0/78553 від 08.12.2006 р. в частині
донарахування 6789,50 грн. податку на прибуток та 3902,48 грн. штрафних санкцій
правомірно судом першої інстанції визнано нечинним.

- п. 1.32 ст. 1, п. 5.1
ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»

Відповідачем зменшені
валові витрати позивача на суму збитків, отриманих позивачем від продажу тари в
розмірі 40074,74 грн. та товарів в розмірі 4955944,63 грн. за перевіряємий
період (арк. справи 45-47, том 1) та донараховано податку на прибуток по
операціям з продажу тари у розмірі 5808,10 грн. , штрафні санкції - 3205,44
грн. ; податку на прибуток по операціям з продажу товарів у розмірі 340327,23
грн. , штрафних санкцій - 110047,66 грн.

Зменшення валових
витрат у даному випадку відповідач обґрунтовує тим, що підприємство протягом
перевіряємого періоду здійснювало реалізацію товарно-матеріальних цінностей з
оптового складу через касовий апарат кінцевому споживачу по цінам нижче ціни
придбання (первинні документи, а саме накладними на відпуск зі складу,
наводяться в додатку до акту перевірки).

Позивачем до складу
валових витрат враховано суму придбаних товарно-матеріальних цінностей , які в
подальшому реалізовані за ціною, яка нижче ціни придбання, внаслідок чого від
даної операції підприємством отримано збитки в сумі 4 996 019,37 грн., тобто
саме в цій частині вартість товарів не може бути віднесена до складу валових
витрат виробництва (обігу), а саме в наслідок чого позивачем порушено п.1.32
ст. 1, п.5.1, ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"
№ 334/94- ВР від 28.12.1994 року із змінами і доповненнями згідно яких
господарською діяльністю визначається будь яка діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі
коли безпосередня участь такої особи в організації діяльності є регулярною,
постійною та суттєвою..

Відповідно до пункту
5.1. статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку
підприємств", валові витрати виробництва та обігу - це сума будь - яких
витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах,
здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у
власній господарській діяльності.

Однак, як вбачається із
вищенаведених норм, здійснення підприємницької діяльності спрямоване на
отримання доходу, а не прибутку, і відсутність прибутку від конкретної окремо
взятої господарської операції, а не прибутку від діяльності підприємства в
цілому за певний звітний період, не може свідчити про відсутність у
підприємства ознак господарської діяльності.

Відповідно до довідки,
виданої Головним управлінням статистики у Сумській області від 22.07.2005р.
№1906, на яку посилаються податкові органи в своєму акті (арк.4), позивач
здійснює роздрібну торгівлю переважно продовольчим асортиментом. Товар, що був
проданий, відноситься до такої групи. За період, що перевірявся, в податкових
деклараціях підприємства зазначений прибуток в розмірі: за 1 півріччя - 87,2
тис. грн., за 9 місяців 2005р. - 128,1 тис. гри., за 2005р. -193,5 тис. гри.,
за 1 квартал 2006р. - 57,1 тис. грн., за 1 півріччя 2006р. -339260,0тис.грн.
(Акт перевірки, арк.38-39).

Крім цього, відповідно
до наказів керівник позивача, у зв'язку із частковою втратою первісної якості,
закінчення строку зберігання проводилась реалізація товарів по цінам можливої
реалізації.

Із системного аналізу
норм Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», суд доходить
висновку, що здійснення підприємницької діяльності спрямоване на отримання доходу,
а не прибутку, і відсутність прибутку від конкретної окремо взятої
господарської операції, не може свідчити про відсутність у підприємства ознак
господарської діяльності.

Однак, позивачем не
доведена обґрунтованість, а відповідно і пов'язаність з господарською
діяльністю, реалізація тари нижче ціни придбання на суму 40074,74 гри., так як
тара не відноситься до товарів, строк реалізації яких закінчується, позивачем
не подано доказів, яка саме тара реалізовувалася нижче ціни придбання.

Тому податкове повідомлення-рішення
№/0/78553 від 08.12.2006р. підлягає визнанню нечинним в частині
донарахування 340327,23 грн. податку на прибуток та 110047,66 грн. штрафних
санкцій з операцій по реалізації товарів нижче ціни придбання. Суд першої
інстанції правомірно врахував наявність наведених наказів та особливості груп
реалізованих товарів.

- п. п. 5.3.9 п. 5.3
ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідачем було
встановлено, що позивач у Декларації з податку на прибуток підприємства за І
півріччя 2005р. неправомірно віднесено до складу валових витрат по рядку 04.12
- "Інші витрати" витрати в сумі 1008997 грн., які на момент перевірки
не були підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку. У декларації за 9 місяців 2005р. дана сума не була
врахована в складі валових витрат платника податку по р.04.12 - "Інші
витрати".

В Деклараціях з податку
на прибуток за період, що перевірявся, позивачем не відображено коригування
валових витрат в сумі 1008997 грн. за попередні податкові періоди, та штрафні
санкції позивачем самостійно не нараховувалися ::: не сплачувалися.

Тому, позивачу зменшені
валові витрати на суму 1008997,00 грн. за 1 півріччя 2005 року, як інші
витрати, що не підтверджені відповідними документами, та донараховано 252249,25
грн. податку на прибуток та 151349,55 грн. штрафних санкцій.

В акті перевірки (арк.
справи 45, том 1) зазначено, що валові витрати в розмірі 1 008 997,00 грн., що
безпідставно були включені до складу валових витрат підприємства в декларації
за 1 півріччя 2005р., не були включені підприємством в декларацію за 9 місяців
2005р. Тобто, як вказано і в поясненнях головного бухгалтера підприємства, що
містяться в матеріалах справи та були надані відповідачем суду, в декларації за
9 місяців 2005р. підприємство відкоригувало суму валових витрат та зменшило їх
суму на 1 008 997,00 грн.

Відповідно до п.2
Наказу Державної податкової адміністрації України від 29.03.2003р. №143 «Про
затвердження форми декларації з податку на прибуток підприємства та порядку її
складання» передбачений наступний порядок виправлення самостійно виявлених
помилок, а саме якщо платником самостійно виявлено помилки, що містяться у
раніше поданій ним декларації, то відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону N 2181 (з
урахуванням строків давності) такий платник має право надати уточнюючий
розрахунок.

Платник податку має
право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються
ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були виявлені.

Платник податку, який
до початку його перевірки податковим органом самостійно виявляє факт заниження
податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний: або
надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у
розмірі 5 відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку або
відобразити суму такої недоплати у складі декларації, що подається за наступний
податковий період, збільшену на суму штрафу, нарахованого відповідно до п. 17.2
ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами» №2181-111 від 21.12.2000р., з
відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з податку.

При цьому, виправлення
помилок здійснюється шляхом відображення сум раніше занижених (завищених)
показників декларацій (валових доходів, витрат та амортизаційних відрахувань) у
складі валового доходу (рядок 02.2) та валових витрат (рядок 05.2) того
податкового періоду, за який подається звітна декларація.

Відповідно до
вищезазначеної Інструкції «Про затвердження форми декларації з податку на
прибуток підприємства та порядку її складання» до складу валових витрат суми
зменшення валових витрат за попередні звітні періоди включаються зі знаком «-».
Такий порядок заповнення рядку 06 «Скориговані валові витрати», передбачений
формою декларації з податку на прибуток підприємства.

Таким чином, сума
валових витрат за 9 місяців 2005 р. була зменшена на суму витрат, що були зайво
включені до складу декларації за 1 півріччя 2006р., як це передбачено
Інструкцією, але позивач помилково відобразив це зменшення не в рядку 05.2, а в
рядку 04.13, де відобразив суму інших витрат за виключенням суми 1008997,00
грн., з чим погоджуються податкові органи в акті перевірки.

В Інструкції «Про
затвердження форми декларації з податку на прибуток підприємства та порядку її
складання» вказано, що в разі якщо платник подає не уточнюючий розрахунок, а
включає помилки в декларацію, то він відображає посилки «за (а не «в»)
будь-який наступний податковий період», тобто розрахунок податку в періоді, за
який подано звітність з урахуванням помилок, розраховується з урахуванням таких
помилок і будь-якого іншого розрахунку податку за попередні податкові періоди не потребується. Діюче
законодавство не містить будь-яких положень щодо перерахунку податку за
попередній звітний період в разі якщо відкориговані показники такого звітного
періоду включені в розрахунок податку наступного періоду з наростаючим
підсумком.

Відповідно до ст. З
Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» об'єктом оподаткування
є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного згідно з п.4.3 цього Закону на суму
валових витрат платника податку, визначених ст. 5 цього Закону.

В свою чергу, валові
витрати визначаються з урахуванням помилок минулих податкових періодів (п. п.
5.2.7, п.5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та
п. З Інструкції «Про затвердження форми декларації з податку на прибуток
підприємства та порядку її складання»).

Відповідно до п.16.4
Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платники податку у
строки, визначені законом, подають до податкового органу податкову декларацію
про прибуток за звітний період, розраховану наростаючим підсумком з урахуванням
від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових періодів у разі його
наявності відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього Закону.

Таким чином, діючим
законодавством передбачено розрахунок податку на прибуток наростаючим підсумком
з початку року.

Однак, відповідно до п.
17.2 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами» №2181-Ш від 21.12.2000р. позивач був
зобов'язаний самостійно сплатити штрафні санкції у розмірі 5 % від суми
донарахованого податку на прибуток , це ним зроблено не було, тому правомірним є
застосування до нього штрафних санкцій в сумі 126124,63 грн. відповідно до п.
п. 17..З цього Закону.

Тому, податкове повідомлення-рішення №/0/78553 від 08.12.2006 р. правомірно судом першої
інстанції визнається недійсним в частині визначення по даному порушенню податку
на прибуток у розмірі 252249,25 грн. та 25224,92 грн. штрафних санкцій, а в
частині санкцій на суму 126124,63 є правомірним.

Збільшення валових
витрат підприємства на суму повернутої фінансової допомоги в розмірі 2514119,44
грн., процентів банку в розмірі 87672,15 гри. та суму комунальних послуг в
розмірі 87311,27 грн. в 4 кварталі 2005 року (арк. справи 48, том 1).

Позивач погоджується з
такими висновками податкових органів. Всього збільшено валових витрат за 4
квартал 2005 року на суму 2689102,86 грн. , що привело до зменшення
оподатковуваного прибутку та вплинуло на донарахування податку по наступним
порушенням.

- Зменшення валових
витрат на суму здійсненої попередньої оплати ТОВ «Колумб» за оренду приміщення ,
що перевищує суму нарахованої орендної плати в розмірі 718708,34 грн. в 4
кварталі 2005 року (арк. справи 45, том 1). Оскільки в цьому ж періоді
збільшені валові витрати на суму 2689102,86 грн. , то таке порушення не
приводить до нарахування податку та, відповідно, до нарахування штрафних
санкцій. В податковому повідомленні - рішенні нарахування штрафних санкцій та
податку з цього порушення не проведено.

- Зменшення валових
доходів на суму повернутої попередньої оплати «Наумівському спиртзаводу» в
розмірі 632083,33 грн. в 1 кварталі 2006 року (арк. справи 42, том 1 ).

Позивач погоджується з
такими висновками відповідача, що привело до зменшення оподатковуваного
прибутку та вплинуло на донарахування податку по іншим порушенням, що зазначені
нижче:

- Отримання позивачем
попередньої оплати за нерухоме приміщення по договору від 01.08.2005 р. в
розмірі 231916,00 грн. (арк. справи 42, том 1).

Відповідно до п. п.
8.4.3 п. 8 .4 ст. 8 Закону України «Про оподаткуванню прибутку підприємств», до
валових доходів платника податків відноситься не вся сума виручки з продажу
основних засобів першої групи, а тільки сума перевищення виручки над балансовою
вартістю окремого об'єкту. Балансова вартість приміщення в м. Ромни , що
належить підприємству, складає 417702,84 грн. Строк укладення попереднього
договору, відповідно до якого перераховувалися кошти, - 01.03.2006р., тобто 1
квартал 2006 року.

З урахуванням зменшення
валових доходів на суму 632083,33 грн. по операціям з Наумівським спиртзаводом
сума збільшення валового доходу у розмірі 231916,00 грн. не впливає на
донарахування податку. Враховуючи наведене доводи ДПІ в апеляційній скарзі не
обґрунтовані, вони не впливають на правомірність визнання оскарженого рішення
ДПІ по наведеному порушенню нечинним.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення №/0/78553 від 08.12.2006 р. в частині
донарахування податку на прибуток в розмірі 57979,00 грн., штрафних санкцій в
розмірі 28989,50 грн. правомірно судом першої інстанції визнано нечинним.

Результатом діяльності
підприємства, що був задекларований за 1 квартал 2006 року, є прибуток в
розмірі 57061,00 грн. (арк. справи 48-49, том 1). З урахуванням зменшення суми
валових доходів в розмірі 632083,33 грн. (по операціям з Наумівським
спиртзаводом) та їх збільшенням в розмірі 231916,00 грн. (по операціям з
попередньої оплати за нерухоме майно) результатом діяльності підприємства за 1
квартал 2006 року є збиток в розмірі 343106,33 грн. Відповідно до п. 16.4
Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платники податку у
строки , визначені законом, подають до податкового органу податкову декларацію
про прибуток за звітний період, розраховану наростаючим підсумком з урахуванням
від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових періодів у разі
його наявності відповідно до п. 6.1. ст. 6 цього закону, тому це не привело до
виникнення оподаткованого прибутку, що перевищував би збитки 1 кварталу 2006
року в результаті порушень, виявлених в 2 кварталі 2006 року:

- збільшення валових
доходів на суму отриманої попередньої оплати від Наумівського спиртзаводу в
розмірі 166666,66 грн. в 1 півріччі 2006 року (арк. справи 42, том 1). Таким
чином, податкове повідомлення-рішення №/0/78553 від 08.12.2006 р. в
частині донарахування податку на прибуток в розмірі 41666,67 грн., штрафних
санкцій в розмірі 8333,33 грн. визнається судом нечинним.

- зменшення валових
витрат на суму попередньої оплати ОСОБА_3 в розмірі 45000, 00 грн. в 1 півріччі
2006 року (арк.. справи 47, том 1). Таким чином, податкове повідомлення-рішення
№/0/78553 від 08..12.2006 р. в частині донарахування податку на
прибуток в розмірі 11250,00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 2250,00 грн.
визнається судом нечинним.

- збільшення валових
доходів на суму орендної плати по договору суборенди на суму 79446,85 грн., що
повинна була бути нарахована підприємством та віднесена до валових доходів
(арк. справи 42, том 1). Таким чином, податкове повідомлення-рішення
№/0/78553 від 08.12.2006 р. в частині донарахування податку на
прибуток в розмірі 19861,71 грн. та штрафних санкцій в розмірі 3972,49 грн.
визнається судом нечинним.

Тому податкове
повідомлення-рішення №/0/78553 від 08.12.2006 р. правомірно
визнається судом нечинним в частині донарахування 754828,66 грн. податку на
прибуток та 197543,53 грн. штрафних санкцій.

Враховуючи наведені
обставини , доводи апеляційної скарги податкового органу , щодо неправомірності
постанови суду в частині визнання нечинними нарахувань по податку на прибуток,
в тому числі і послідовності віднесення валових витрат в зменшення доходу, є
помилковими, вони не враховують всіх обставин справи та норм законодавства.
Платник податків коригував валові витрати та доход в межах норм діючого
законодавства, а не нарахування 5 відсоткового штрафу та помилки при заповненні
декларації стосовно графи заповнення враховані судом першої інстанції при
прийнятті постанови і не можуть тягнути донарахування податку.

За податковим
повідомленням-рішенням №/0/78554 від 08.12.2006 р. позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1625345,05 гри.,
у тому числі 1 083 563,37 грн. - основний платіж та 541 781,68 грн. - штрафні
санкції.

Зазначені донарахування
здійснені у зв'язку із порушеннями п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість».

Відповідачем у акті
перевірки зазначено (арк. справи 51, том 1), що позивачем безпідставно
віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість з
різниці між ціною придбання та ціною продажу по збитковим операціям на суму
999203,87 грн., у тому числі по збитковим операціям з податку товарів -
991188,92 грн. та по збитковим операціям з продажу тари - 8014,94 грн.,
внаслідок цього позивачу донараховано по операціям з продажу товарів 991 188,92
грн. податку на додану вартість та 495594,46 грн. штрафних санкцій; по
операціям з продажу тари - 8014,94 грн. податку на додану вартість та 4807.47
грн. штрафних санкцій.

Відповідно до п. п.
7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий
кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку, ставкою, встановленою пунктом 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку із придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської
діяльності платника податку.
Судом встановлено правомірність віднесення позивачем до складу
валових витрат суми збитків, отриманих
ним від продажу товарів в розмірі 4955944,63 грн. по цінам нижче ціни
придбання.

Тому , зменшення
податкового кредиту у цьому випадку є необґрунтованим та податкове повідомлення
- рішення №/0/78554 від 08.12.2006 р. визнається нечинним в частині
донарахування 991188,92 грн. податку на додану вартість та 495594,46 грн.
штрафних санкцій.

Щодо зменшення
податкового кредиту на суму податку по збитковим операціям з продажу тари, суд
вважає правомірними зазначені висновки відповідача у зв'язку із тим, що під час
судового розгляду встановлена необґрунтованість дій позивача по віднесенню до
складу валових витрат суми збитків, отриманих ним від продажу тари по цінам
нижче цін придбання.

Також, на думку
відповідача, позивачем безпідставно віднесено до податкового кредиту суми
податку на додану вартість у розмірі 5579,80 грн. з вартості комунальних послуг
(електроенергія, вода та стоки, послуги зв'язку) отриманих по магазину за
адресою м.Суми, вул. Леваневського, 22, в періоді, коли дане приміщення не
рахувалося на балансі підприємства у складі основних засобів та не знаходилося
в оренді, тобто не використовувалося у господарській діяльності. При розгляді
питання щодо зменшення валових витрат по оплаті комунальних платежів по
магазину за адресою : м.Суми, вул. Леваневського, 22 встановлено
неправомірність дій відповідача по зменшенню валових витрат на суму 27158,00
грн. та факт передачі приміщення магазину в оренду. Тому, відповідно до п.п.
7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»
відповідачем неправомірно зменшена сума податкового кредиту по цій операції та
податкове повідомлення-рішення №/0/78554 від 08.12.2006 р. визнається
недійсним в частині донарахування 5180,80 грн. податку на додану вартість та
2790,40 грн. штрафних санкцій.

Також відповідачем
встановлено, що в порушення п.п. 7.4.1, п.7.4. ст. 7 Закону України «Про
податку на додану вартість», позивачем не було відкориговано податковий кредит
згідно акту списання зіпсованого товару №АСС-060 від 30.06.2006 р. (на підставі
Наказу №89 від 29.06.2006 р.) по магазину на вул. Харківська на суму 393 898,54
грн. та податку на додану вартість в сумі 78 779,71 грн. Оскільки дані товари
не були використані у господарській діяльності позивача відповідачем був
відкоригований податковий кредит в сторону зменшення за червень 2006 р. на 78
779,71 грн.

Донарахування податку
на додану вартість у розмірі 78779,71 грн. та 39389.86 грн. штрафні санкції
відповідають вимогам закону.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення №/0/78554 від 08.12.2006 р. правомірно судом першої інстанції визнано нечинним в
частині донарахування 999769,72 грн. основного платежу, та 498384,86 грн.
штрафних санкцій.

Колегія суддів також
зазначає, що скаржник ДПІ в скарзі неодноразово посилається на пояснення
головного бухгалтера позивача, але висновки щодо донарахування податків ,
повинні ґрунтуватися на об'єктивно встановлених фактах, які підтверджуються
доказами, даними податкового , бухгалтерського обліку та відповідними
документами. А як свідчать вище наведені обставини, саме з об'єктивних даних
встановлених на підставі доказів виходив суд першої інстанції приймаючи
рішення.

Враховуючи наведене,
колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що в оскаржених
частинах постанов а суду першої інстанції прийнята з додержанням вимог
матеріального та процесуального права. Обґрунтування апеляційних скарг не є
такими, що впливають на правомірність рішення суду.

Враховуючи наведене,
апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Державної податкової
інспекції в м.Суми, Товариства з обмеженою відповідальністю «Слов”яни-94» залишити
без задоволення.

Постанову Господарського суду Сумської області
від 20 березня 2007 року по справі № АС 10/737-06 залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та підписано 16
червня 2007 року

Головуючий
Григоров А.М.

Судді
Сіренко О.І.

Подобайло З.Г.