Справа № 22а-75/07
Суддя: Буренкова К.О.
Дата ухвалення: 2007-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22а-75/07 Суддя 1-ї інстанції: Алєйніков В.О.
Категорія 39 Доповідач апеляційного суду: Буренкова К.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007 року колегія
суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Буренкової К.О., суддів Довжук Т.С., Козаченка В.І.,

при секретарі судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві адміністративну справу
за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 жовтня 2006 p., ухвалену за його позовом до
військової частини А-1533 про стягнення заборгованості щодо виплати надбавки за безперервну службу, компенсації частини втраченого
грошового забезпечення, вартості речового
забезпечення і компенсації за затримку розрахунку при звільненні,

встановила:

В березні 2006 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини А-1533 про стягнення заборгованості щодо виплати
надбавки за безперервну службу, компенсації частини втраченого грошового
забезпечення, вартості речового забезпечення і компенсації
за затримку розрахунку при звільненні.

Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що проходив військову службу у військовій частині А-1533 з грудня 1996 р. В червні 2005 р. звільнений із військової служби. Починаючи з 1 травня 2003 р. по липень 2003 р.
включно, він мав право на отримання надбавки за безперервну
військову службу, передбачену Указом Президента України від 5 травня 2003 р. (далі - Указ», у розмірі 30% від грошового
забезпечення, а з 1 серпня 2003 р. по день звільнення
- в розмірі 50%. Однак ця надбавка, починаючи з 1 травня 2003 p., виплачувалася йому відповідачем у розмірі меншому, ніж це було передбачено Указом. В зв'язку з чим за період з 1 травня
2003 р. по червень 2005 р. у відповідача перед ним виникла
заборгованість по грошовому забезпеченню на суму 5503 грн. Крім цього, позивач зазначав, що внаслідок знецінення грошових коштів
йому спричинені збитки на суму 1191 грн.

Позивач також
зазначав, що відповідачем було проведено розрахунок грошової компенсації
вартості належного йому речового майна на суму 5683 грн. Проте відповідач відмовився виплатити йому таку компенсацію. Вважаючи, що
відповідач несвоєчасно провів з ним розрахунок при
звільненні із військової служби, ОСОБА_1 просив також стягнути на його користь з відповідача 9120 грн. середнього заробітку за
затримку розрахунку.

2

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просив стягнути на користь з відповідача 6695 грн. заборгованості по грошовому
забезпеченню із урахуванням індексу споживчих
цін; 5683 грн. витрат на придбання речового майна; 9120 грн. за затримку розрахунку
при звільненні, а також судові витрати.

Постановою
Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2006 р. позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановлено стягнути на користь ОСОБА_1 з військової частини А-1533 5638
компенсації за не отримане речове майно.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення в частині відмови в задоволенні його вимог скасувати як незаконне. На думку апелянта
висновки суду в цій частині рішення суперечать положенням матеріального
закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи
та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Так, Указом Президента України від 5 травня 2003 р. №389 «Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил України, міністерства внутрішніх справ
України, Адміністрації Державної прикордонної
служби України та Управління державної охорони України за безперервну військову службу» (далі - Указ) надано право
Міністру оборони України встановлювати
військовослужбовцям Збройних Сил України щомісячні надбавки за безперервну військову
службу у відсотках до грошового забезпечення, які мають високі результати у службовій діяльності, залежно від стажу
служби в таких розмірах: понад 5 років - до 10, понад 10 років - до
30, понад 15 років - до 50, понад 20 років - до 70, понад 25 років - до 90 відсотків грошового забезпечення. Міністру також надано
право визначати порядок і умови виплати зазначених
надбавок за рахунок коштів, передбачених у Державному
бюджеті України на утримання Збройних Сил України.

Таким чином,
Міністр оборони України має право встановлювати військовослужбовцям залежно від стажу служби вказану надбавку в межах
встановлених граничних розмірів в
залежності від асигнувань, які передбачаються Законами України про Державний бюджет на відповідний рік на
утримання Збройних Сил України.

Відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної
надбавки за безперервну службу в Збройних
Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №149 від 26 травня 2003 p., виплата надбавок здійснюється у
межах коштів, передбачених в кошторисах військових частин.

Таким чином, зазначеним наказом передбачено, що розмір щомісячної надбавки за безперервну військову службу щорічно встановлюється за
рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.

Як вбачається із матеріалів справи, щомісячні надбавки за безперервну
службу нараховувалися позивачу згідно
вищезгаданих нормативних актів та розпоряджень Міністра оборони України. В зв'язку з достатньою наявністю коштів в
листопаді-грудні 2004 р. та в лютому - травні 2005 р. у відповідності до розпоряджень Міністра оборони України
вказана надбавка виплачувалася йому в максимальному розмірі, тобто в розмірі 50% від грошового забезпечення. Тому суд обґрунтовано
відмовив йому в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстав для нарахування позивачу надбавки за безперервну військову
службу, виходячи із встановлених Указом максимальних її
розмірів, а відповідно і компенсації втрати частини грошового забезпечення через порушення строків його виплати немає.
Твердження ОСОБА_1 про наявність такої
заборгованості також є помилковим.

Суд повно та
всебічно дослідив ці обставини справи, дав належну оцінку доказам і, з врахуванням правомірності дій командування військової
частини стосовно розміру виплаченої надбавки, обґрунтовано відмовив в
задоволенні вимог позивача про стягнення

3

заборгованості щодо виплати надбавки за безперервну військову службу,
компенсації частини втраченого грошового
забезпечення і компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Інших доводів, які спростовували б висновки суду чи доводили порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна
скарга не містить. За такого колегія не вбачає підстав для скасування судового
рішення.

Керуючись ст. ст. 195,198, 200, 205-206 КАС України,
колегія судців

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 жовтня
2006 р. - без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до
Вищого адміністративного суду України.