Справа № 22-а-508/2006р.
Суддя: Меленко О.Є.
Дата ухвалення: 2007-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 січня 2007 року м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючої Меленко О.Є.

суддів Мелінишин
Г.П., Павлишиної А.Т.

секретаря Пилипчук Н.Б.

з участю: позивача
ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ДВС
у Голосіївському районі м. Києва та Відділення Державного казначейства у
Голосіївському районі м. Києва про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення моральної шкоди з
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського
суду від 4 жовтня 2006 року,-

встановила:

ОСОБА_1 оскаржує
постанову Івано-Франківського міського суду від 4 жовтня 2006 року, якою
частково задоволено його адміністративний позов до ДВС у Голосіївському районі
м. Києва та Відділення Державного казначейства у Голосіївському районі м. Києва
про визнання дій та бездіяльності неправомірними та стягнення моральної шкоди в
сумі 450 000грн.- визнано неправомірними дії ДВС у Голосіївському районі м.Києва щодо неналежного виконання рішення
Івано-Франківського міського суду від
04.04.05р. по справі № 2-53/05 та за Ухвалою апеляційного суду від 21.12.05р.,
дії по зупиненню виконавчого провадження за виконавчим листом № 22-955
постановою від 28.03.06р., незабезпеченню розгляду скарги ОСОБА_1 від
14.10.05р. та дії щодо несвоєчасного відкриття виконавчого провадження по
виконавчому листу № 22-302 від від 31.03.06р. Цим же судовим рішенням стягнуто
з ДВС у Голосіївському районі м.Києва на користь держави пропорційно до
задоволених вимог судовий збір в сумі 3,4 грн. В решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 вказує, що місцевий суд не ухвалив рішення з приводу всіх його
вимог і невірно застосував норми матеріального права. Так, суд не взяв до уваги
його доводів про те, що дії державних виконавців були упередженими і умисними,
а тому підлягають перевірці на предмет наявності у них ознак кримінально-карних
діянь і не направив матеріалів справи до правоохоронних органів для проведення
перевірки з цього приводу. Крім цього, суд безпідставнго відмовив у його
вимогах до Державного казначейства у Голосіївському районі м. Києва, як
територіальної розрахункової установи держави та не врахував вимог ст. 11 Закону
України „Про виконавчу службу" щодо відшкодування шкоди, заподіяної
державними виконавцями. Також суд не застосував вимог ст. 23 ЦК України щодо
права на відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі внаслідок порушення її

Справа №22-а-508/2006р. Головуючий у І інстанції
Перегінець Л.В.

Категорія 14/19 Доповідач
Меленко О.Є.

прав та невірно витрактувано зміст ст. 1167 ЦК України при очевидності
спричиненої моральної шкоди. Просить оскаржуване судове рішення змінити,
ухвалити нову постанову про стягнення на його користь 450 000 гривень моральної
шкоди, завданої неправомірними діями ДВС у Голосіївському районі м. Києва.

В суді
апеляційної інстанції ОСОБА_1 вимоги підтримав з тих же мотивів, що викладені
ним в апеляційній скарзі.

Заслухавши
доводи позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Встановлено, що
на виконанні в ДВС Голосіївського району м.Києва знаходиться виконавчий лист
про поновлення на роботі та стягнення на користь позивача компенсації за
вимушений прогул за № 2-53/05, виданий Івано-Франківським міським судом. Державний виконавець при виконанні даного рішення
не вжив всіх передбачених законом заходів спрямованих на його виконання
та не порушив клопотання перед судом про кримінальну відповідальність боржника
за невиконання судового рішення, натомість обмежився зверненням до прокуратури.
Крім цього, відповідачем-ДВС не розглянуто скаргу позивача від 14.10.05р.та не
надано письмову відповідь в порядку та в строки встановлені ст.85 Закону
України „ Про виконавче провадження" . Також в порушення вимог ст.25
Закону України „ Про виконавче провадження" державним виконавцем при здійсненні виконання за виконавчим листом №
22-302 від 31.03.06р. несвоєчасно відкрито виконавче провадження -
26.05.06р. (замість 24.05.06р.), а державний виконавець Добжицької Є.В.
неправомірно винесла постанову від 28.03.06р. про зупинення виконавчого
провадження по виконавчому листу № 22-955 від 14.02.06р. виданого апеляційним
судом Івано-Франківської області.

Зазначених
обставин жодна з сторін не спростувала, у зв"язку з чим суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 у цій частині.

Вирішуючи
питання щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що за змістом ст. 1167 ЦК України
визначальними є, та підлягають доведенню ( як кожна окрема позовна вимога),
обставини спричинення шкоди та наявність причинно-наслідкового зв"язку між
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю та спричиненою шкодою. При
цьому характер та розмір моральної шкоди повинні бути підтверджені доказами.

Однак, як
вбачається з матеріалів справи, в засіданні суду першої інстанції не
встановлено обставин, які вказують на наявність безпосередніх винних дій
відповідача, що призвели до спричинення моральної шкоди позивачу. ОСОБА_1 не
надано доказів спричинення йому немайнових втрат як таких , як і того, що вони
мале місце саме внаслідок дій чи бездіяльності відповідача , зокрема щодо
погіршення стану його здоров"я.

Доводи апелянта
про те, що судом першої інстанції не вирішено усіх його позовних вимог і
зазначене є підставою для зміни ухваленого рішення, не заслуговують на увагу,
оскільки прохання позивача щодо повідомлення органів прокуратури про
встановлені судом обставини при розгляді адміністративної справи не є
самостійною позовною вимогою, що підлягає дослідженню. Крім цього позивач не
позбавлений можливості самостійно звернутися з приводу встановлених судом порушень,
що мали місце при виконанні судових рішень до правоохоронних органів.

Постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням вимог матеріального
та процесуального права, а доводи апелянта не спростовують її законності.
Підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення колегія суддів
не знаходить. Керуючись ст.ст. 198,200, 205-206 КАС України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Івано-Франківського міського суду від 4 жовтня 2006 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набуває чинності з моменту
її проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня набрання законної сили.