Справа № К-9495/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2007-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
К-9495/06: не визначено.
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 11.04.2007. Забезпечено надання загального доступу: 06.08.2008.
Номер судового провадження: не визначено
ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2007№К-9495/06

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

КарасяО.В. (головуючого),

БрайкаА.І. ГолубєвоїГ.К., РибченкаА.О., ФедороваМ.О.

при секретарі: Міненко О.М.

за участі представників відповідача: КривоносенкаО.І., ХолодЛ.М

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуСумської міжрайонної державної податкової інспекції на рішення Господарського суду Сумської області від07.04.2005 та ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від19.09.2005 по справі№8/620-04

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумський райагробуд»

до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позовні вимоги про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від02.12.2004:

№/3/7834/17 про донарахування податкового зобов'язання та застосування штрафних санкцій по податку на прибуток з доходів найманих працівників на загальну суму 6091,92грн.

№/3/7836/23 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування на суму 5197грн.,

№/3/7837/23 в частині донарахування податкового зобов'язання та застосування штрафних санкцій по податку на додану вартість в розмірі 26220грн.,

№/3/7838/23 в частині донарахування податкового зобов'язання та застосування штрафних санкцій по податку на прибуток в розмірі10034грн.

Рішенням Господарського суду Сумської області від07.04.2005 залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від19.09.2005 по справі№8/620-04 – податкові повідомлення-рішення від02.12.2004 №/3/7834/17, №/3/7836/23 та №/3/7837/23 в частині донарахування податкового зобов'язання та застосування штрафних санкцій по податку на додану вартість в розмірі 19508,66грн. та №/3/7838/23 в частині донарахування податкового зобов'язання та штрафних санкцій по податку на прибуток в розмірі 9357грн. визнано недійсними. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, Відповідач (далі-ДПІ) подав касаційну скаргу яка обґрунтована тим, що суд невірно застосував норми матеріального права, зокрема не застосовано п.11.3 ст.11 Закону України 22.05.1997 №283 (зі змінами та доповненнями) «Про оподаткування прибутку підприємств», пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України від03.04.1997 №168 «Про податок на додану вартість», Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Декрет Кабінету Міністрів України від26.12.1992 №13 «Про прибутковий податок з громадян». При цьому Скаржник наголошує, що Позивачем неправомірно не включено до валових доходів суму попередньої оплати, не включено до податкового зобов'язання сум ПДВ, неправомірно проведено розрахункову операцію по прибутковому касовому ордеру без застосування РРО та неправомірно утримано з доходів працівників прибуткового податку як за основним місцем роботи.

І тому враховуючи все зазначене в касаційній скарзі, ДПІ просить рішення Господарського суду Сумської області від07.04.2005 та ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від19.09.2005 по справі№8/620-04 скасувати і відмовити в позові.

Позивач (далі-ТОВ) заперечення на касаційну скаргу не надав .

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, пояснення представників відповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено в судових рішеннях – ДПІ провела комплексну планову документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТОВ за період із 01.04.2001 по 31.12.2003 та склала Акт перевірки від06.04.2004 №23/009-017, на підставі якого після адміністративного оскарження 02.12.2004 прийнято податкові повідомлення-рішення: №/3/7834/17 про донарахування податкового зобов'язання та застосування штрафних санкцій по податку на прибуток з доходів найманих працівників на загальну суму 6091,92грн.

№/3/7836/23 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування на суму 5197грн.,

№/3/7837/23 в частині донарахування податкового зобов'язання та застосування штрафних санкцій по податку на додану вартість в розмірі 26220грн.,

№/3/7838/23 в частині донарахування податкового зобов'язання та застосування штрафних санкцій по податку на прибуток в розмірі10188грн.

Дослідивши позовні вимоги та фактичні обставини справи - суд першої інстанції встановив, що ДПІ провела донарахування податкових зобов'язання за порушенняза порушення п.4.1 ст.4, п.5.1, пп.5.2.5 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» із змінами та доповненнями;

пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.4.4 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»;

ст.14 Закону України «Про систему оподаткування» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту»;

п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг»;

ст. ст. 7, 9, 11, 12 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» відповідно до пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

При цьому суд встановив, що основною діяльністю Позивача є будівництво та виробництво будматеріалів, і за свою продукцію та надані послуги сільгоспвиробникам, одержував сільгосппродукцію, яку потім реалізовував і одержані кошти використовував як плату за поставлену продукцію, що не суперечить податковому законодавству України.

Тобто визнаючи неправомірним нарахування податку на прибуток, суд вірно застосував норму п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» за якою датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

Враховуючи зазначену матеріальну норму, колегією суддів визнано правомірним висновок судів попередніх інстанцій про те, щозазначені в Акті кошти задіяні як інвестиції для розвитку виробництва, закупівлі газу для виготовлення цегли, а тому ПДВ та податок на прибуток слід нараховувати не з інвестицій, а з продукції, отриманої в результаті вкладення інвестицій.

Посилання ж ДПІ на порушення судом вимоги ст. ст. 7, 9, 11, 12 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» також спростовуються, оскільки судами встановлено, що прибутковий податок з доходів громадян утримувався, як з доходів громадян за основним місцем роботи, а не за ставкою 20%, як з доходів, одержаних громадянами не за місцем основної роботи, так як всі працівники, зазначені у акті перевірки, були прийняті на основне місце роботи.

Суд першої інстанції встановив, а суд апеляційної інстанції повністю підтримав висновок про те,що ДПІ не дотримано вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, так як в акті перевірки детально не описані інші порушення діючого податкового законодавства Позивачем, вт.ч.Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства».

Із зазначеними обґрунтуваннями судових рішень, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується повністю.

При цьому доводи ДПІ, викладені в касаційній скарзі не можуть бути враховані, як такі, що не спростовують обґрунтувань судових рішень про наявність підстав для визнання недійсними податкових повідомлень-рішень і такий висновок суду відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 160, 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Сумської міжрайонної державної податкової інспекції залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від07.04.2005 та ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від19.09.2005 по справі№8/620-04 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В.Карась

Судді А.І.Брайко

Г.К.Голубєва

А.О.Рибченко

М.О.Федоров

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...