Справа № К-17872/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2007-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

15 лютого 2007 року м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у
складі:

головуючого Цуркана
М.І.

судді-доповідача Гуріна
М.І.

суддів Амєліна
С.Є.

Кобилянського
М.Г.

Юрченка В.В.

секретар судового засідання Міненко
І.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника Державної податкової
адміністрації України Лифара Д.В., Державної податкової адміністрації у
Дніпропетровській області Яковенка Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної
податкової адміністрації України та касаційну скаргу Державної податкової
адміністрації у Дніпропетровській області на постанову Шевченківського
районного суду міста Києва від 27.09.2005 року та ухвалу апеляційного суду
міста Києва від 07.04.2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної
податкової адміністрації України, Державної податкової адміністрації у
Дніпропетровській області, Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2005 року ОСОБА_2. звернулася до суду з позовом
до Державної податкової адміністрації України, Державної податкової
адміністрації у Дніпропетровській області, Верхньодніпровської об'єднаної
державної податкової інспекції Дніпропетровської області про поновлення на
посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 Дніпропетровської області та стягнення 4 381, 08 грн.
соціальної допомоги у зв'язку з тимчасовою працездатністю.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від
27.09.2005 року позов задоволено.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 07.04.2006 року
постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду першої та апеляційної інстанції мотивовані
тим, що сторони не дійшли згоди про розірвання трудового договору, а тому
звільнення позивача на підставі пункту першого статті 36 Кодексу законів про
працю України є неправомірним.

Державна податкова адміністрація України та Державна
податкова адміністрація у Дніпропетровській області звернулися з касаційними
скаргами, в яких просять скасувати рішення, а у справі ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судовими
інстанціями норм процесуального права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши застосування судом норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки обставин у справі в межах, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що
28.03.2005 року позивач написав на ім'я Голови Державної податкової
адміністрації України заяву про звільнення з посади ІНФОРМАЦІЯ_1
Дніпропетровської області за згодою сторін без зазначення дати звільнення та
інших умов звільнення. Вказана заява була подана до Державної податкової
адміністрації у Дніпропетровській області, а потім передана до Державної
податкової адміністрації України. Після подання заяви про звільнення позивач
продовжив працювати, не бажаючи звільнятися.

Наказом Державної податкової адміністрації України від
08.04.2005 року позивач був звільнений з займаної посади з 08.04.2005 року на
підставі пункту першого статті 36 Кодексу законів про працю України, тобто за
згодою сторін.

Наказом Державної податкової адміністрації України у
Дніпропетровській області від 11.04.2005 року позивач був звільнений з займаної
посади з 11.04.2005 року на підставі пункту першого статті 36 Кодексу законів
про працю України, тобто за згодою сторін.

Однак з даними наказами позивач не ознайомлювався і
продовжував виконувати свої посадові обов'язки, зокрема підписувати службові
документи.

Відповідно до пункту першого статті 36 Кодексу законів
про працю України самостійною підставою для розірвання трудового договору є
угода сторін.

Згідно частини першої пункту восьмого постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року при домовленості між
працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим
ним органом про припинення трудового договору за пунктом першим статті 36
Кодексу законів про працю України договір припиняється в строк, визначений
сторонами.

Матеріали справи не свідчать про те, що між сторонами
було досягнуто згоди про строк та умови звільнення позивача.

Крім того, в період з 11.04.2005 року по 14.07.2005 року
позивач хворів, що підтверджується листками непрацездатності. І лише після
виходу на роботу позивач було ознайомлено з наказом про звільнення.

Нормами Кодексу законів про працю України передбачено
виплату допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю в розмірі повного
заробітку.

Відповідно до статті 37 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням”
допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується у розмірі 100% середньої
заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж
понад вісім років.

Стосовно стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу, то це передбачено статтею 235 Кодексу законів про працю України,
відповідно до якої при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що й було зроблено судом першої
інстанції.

Отже, суди дійшли правильного висновку про те, що
позивача незаконно звільнено з посади ІНФОРМАЦІЯ_1 Дніпропетровської області та
правомірно зобов'язали стягнути з Верхньодніпровської об'єднаної державної
податкової інспекції Дніпропетровської області на користь позивача соціальну
допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю у сумі 4 381, 08 грн. та
заробітну плату за час вимушено прогулу в сумі 5 809, 33 грн.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для
висновку про те, що при розгляді справи судами було допущено неправильне
застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, що
призвели до неправильного вирішення спору.

За таких обставин, коли суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні
судових рішень та вчиненні процесуальних дій, касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги Державної податкової адміністрації
України та Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області
залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від
27.09.2005 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 07.04.2006 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової адміністрації України,
Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області,
Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської
області про поновлення на роботі залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

(підпис)

М.І. Цуркан

Судді

(підпис)

С.Є. Амєлін

(підпис)

М.І. Гурін

(підпис)

М.Г. Кобилянський

(підпис)

В.В. Юрченко

З оригіналом згідно

Суддя М.І.
Гурін