Справа № 22-а-20
Суддя: Дубровна В.В.
Дата ухвалення: 2007-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 22-а-20 Головуючий у 1-й
Категорія 13 Суддя-доповідач Дубровна В.В.
УХВАЛА іменем України

18 січня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючої- Дубровної В.В.,
суддів - Попруги С.В., Сибільової Л.О., з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М. та осіб, які приймають участь у справі - ОСОБА_1, представника
відповідача -
Замури Л.П.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду

адміністративну справу

за апеляційною
скаргоюОСОБА_1

на постанову Конотопського міськрайонного суду від 22 листопада 2006
року

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного Департементу
України з питань виконання покарань

про визнання незаконними та скасування результатів перевірки, проведеної за
заявою ОСОБА_1 щодо порушення трудового законодавства Домницьким виправним
центром №
135 , -

встановила :

Постановою суду в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено та стягнуто
з нього у прибуток держави судовий збір в розмірі 3 грн. 40
коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з постановою суду першої
інстанції ,
посилається на її незаконність, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи та просить її скасувати та направити справу на
новий судовий розгляд.

Вислухавши суддю -доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог , суд 1
інстанції обгрунтовано виходив з того, що не встановлено
факту порушення законодавства, що регулює порядок розгляду звернень громадян з
боку відповідача при розгляді заяви ОСОБА_1 від 29.05.2006 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду ,
оскільки він узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам матеріального права.

З матеріалів справи вбачається ,
що 29.05.2006 року ОСОБА_1 направив до Секретаріату Президента України заяву, в якій зазначав
про застосування примусової рабської праці в
Домницькому виправному центрі № 135 , де він відбував покарання в вигляді обмеження волі та
додав до заяви відповідь Територіальної
державної інспекції праці в Чернігівській області, яка , як на його думку , є доказом існування примусової праці / рабства/. Про
результати перевірки та вжиті заходи просив йому повідомити.

Вказана
заява 05.06.2006 року була направлена на виконання

Секретаріатом Президента України на підставі ч. З ст. 7
Закону України «Про звернення громадян» до Державного департаменту
України з питань виконання покарань.

Проведеною перевіркою не встановлено факту порушення
трудового законодавства у Домницькому виправному центрі ( а.с.22).

Результати перевірки були направлені ОСОБА_1 /
а.с. 4/.

Оспорюючи судове рішення , ОСОБА_1 посилається на те ,
що не на всі питання , які він порушував в заяві,
надана відповідь ,
перевірка проведена без його опитування , без його участі , без надання йому для ознайомлення матеріалів перевірки . У відповіді йде посилання на норми кримінально-виконавчого кодексу , які стосуються осіб, засуджених до позбавлення
волі, в
той час , коли він відбував покаранння у вигляді обмеження
волі й у виправному центрі ,
а не в виправній колонії .
Суд при винесенні судового рішення
не дав оцінки суттєвим розбіжностям ,
що маються в результаті перевірок з
однієї сторони -
проведеної відповідачем і з іншої -
проведеної інспекцією праці -
з приводу дотримання трудового законодавства
Домницьким виправним центром .

На думку колегії суддів доводи апелянта не заслуговують
на увагу , не
спростовують судового рішення.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1, він звертався до Секретаріату Президента з одного тільки питання -
наявності фактів примусової /
рабської /
праці у виправному центрі .
Інших питань не порушував. Саме з
цього питання проводилась перевірка.

Звернення належним чином було розглянуто , з витребуванням та вивченням документів
, у
відповідності до вимог Закону України " Про звернення громадян" /
далі -Закон/.

Відповідно до ст. 19 Закону особи , що розглядають звернення ,
зобов*язані на прохання громадянина запрошувати його на засідання
відповідного органу , що
розглядає заяву , звернення.
Такого прохання від ОСОБА_1 не надходило , а тому безпідставно вважати , що відповідач
порушив порядок розгляду звернення.

Своїми правами , передбаченими ст. 18 Закону щодо особистого викладення аргументів , участі при розгляді заяви ОСОБА_1 не скористався ,
з цього

приводу письмової
заяви органу , що займався розглядом його звернення , він не подавав.

На виконання прохання , викладеного у зверненні ,
ОСОБА_1 було повідомлено про результати перевірки.

Висновки перевірки , проведеної за зверненням ОСОБА_1, не суперечать
висновкам територіальної інспекції праці . Не можливо погодитись з позицією ОСОБА_1, що при перевірці Домницького виправного
центру інспекцією праці були
встановлені факти , які
підтверджують наявність примусової праці в цій установі , дослівно з висновку " засуджені працюють у виправній колонії відповідно рішень суду / тобто примусово/.
Трудовий договір ,
який має укладатися
не підставі двосторонньої домовленості сторін в такому випадку не укладається ". Застосування слова "примусово" в даному
випадку зовсім не стосується
примусової / рабської
/ праці.
А інше речення констатує норму
закону - ст.
60 Кримінально-виконавчого
кодексу України , де
йдеться про те , що
"засуджені до обмеження волі
залучаються до праці, як
правило , на
виробництві виправних центрів ,
а також на договірній основі на
підприємствах , установах
, організаціях - ч. 1.
Праця засуджених до обмеження волі регулюється законодавством про працю ,
за винятком правил прийняття на
роботу , звільнення
з роботи, переведення на іншу роботу - ч. 2
".

У відповіді на звернення ОСОБА_1 ,
засудженого до обмеження волі,
дійсно є помилкові посилання на
статті криманільно-виконавчого кодексу України, які стосуються осіб , засуджених до позбавлення волі,
але ця обставина не свідчить про неналежний розгляд звернення .

Враховуючи викладене , керуючись ст. ст. 198 п. 1, 200, 205, 206 КАС України, колегія
суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,
а постанову Конотопського міськрайонного суду від 22
листопада 2006 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складання її в
повному обсязі, тобто
з 23 січня
2007 року.