Справа № 22-а-304/07
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2007-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
______________________________________________________________
Справа № 22-а-304/07
Категорія: про стягнення
Головуючий 1 інстанції - Куцин В.М.
Суддя доповідач -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2007 року
судова колегія Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Мельнікової
Л.В.

суддів: - Подобайло З.Г., Григорова А.М.

при секретареві - Спесивцевої О.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 14 березня 2007 року по адміністративній справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира військової частини А 0704, військової
частини А 0704, про стягнення грошової компенсації за не отримане речове майно
при звільненні та стягненні моральної шкоди, треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору - Міністерство оборони України, Державне
казначейство України, -

В с т а н о в и л а:

У січні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позо­вом до
командира військової частини А 0704 про стягнення грошової компенсації за не
отримане речове майно при звільненні та стягненні моральної шкоди.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської
області від 30 січня 2007 року до участі у справі у якості співвідповідача
залучена військової частини А 0704, у
якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору -
Міністерство оборони України, Державне казначейство України.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що проходив службу в
Збройних Силах України та був звільнений зі служби 26 листопада 2004 року. Під
час прохо­дження служби він не забезпечувався в повній мірі речо­вим майном, не
отримував своєчасно компенсації за не отримане майно. Після звільнення з ним
розрахунок не був проведений.

Просив суд стягнути на його користь грошову компенсацію
за речове майно з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати: до 11 березня 2000 року - 695,88 гр. та 186,22
гр. компенсації, після 11 березня 2000 року - 3.228,40 гр. та 863,92 гр.
компенсації.

Крім того, позивач зазначав, що вищезгадані порушення
його майнових прав призвели до моральних страждань, йому заподіяно моральну
шкоду в розмірі 1020 грн.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської
області від 14 березня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано
неправомірними дії військової частини А 0704 м. Васильків-3 та зобов'язано
відповідача виплатити грошову
компенсацію за не отримане речове майно в сумі 695,88 гр. та 51 грн. у
відшкодування судових витрат. У задоволені решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням в частині відмови в
задоволені позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якою, посилаючись
на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду у тієї частині, якою у задоволенні його
позовних вимог відмовлено та постановити нову, якою задовольнити його позов у
повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 підтримав в
засіданні суду апеляційної інстанції.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник треті особи, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - Міністерство оборони України вважає апеляційну скаргу
ОСОБА_1 такою, що не підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню чи
зміненню.

Відповідачі та третя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державне казначейство України
своїх представників в засідання суду апеляційної інстанції не направили, хоча
про час і місця слухання справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши надані письмові
докази в їх сукупності, судова колегія вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а постанову Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 14 березня 2007 року
слід залишити без змін, оскільки у відповідність до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України, - суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального процесуального
права.

Судова колегія вважає, що задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції,
правильно виходив з того, що
позивач дійсно проходив військову службу у Збройних Силах України,
правовідносини, що виникли між особами, які брали участь у справі, є
адміністративно-правовими та пов'язані з проходження та звільненням з публічної служби, регулюються законодавством у сфері
проходження військової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністра
оборони України НОМЕР_1 ОСОБА_1 було звільнено в запас у зв'язку зі станом
здоров'я.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України „Про соціа­льний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей,, за бажанням
військовослужбовця він має право на отримання грошової компенсації замість
речового май­на.

Однак, ст. 2 Закону України „Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів", дію ст. 9 Закону України „Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині виплати
компенсації за неодержане речове майно та видачі продовольчих пайків
призупинено з 11 березня 2000 року.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач не має права на отри­мання
грошової компенсації за речове майно, строк но­сіння якого настав після 11
березня 2000 року.

Щодо стягнення грошовій компенсації за речове майно, то
зазначені виплати не мають разового характеру, тому не
підлягають індексації відповідно до
Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

З роз'яснень,
які містяться в п. 2 Постанови
Пленуму Верховного суду N 4 від 31.03.95 р. з наступними змінами «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди
розглядаються коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено законами
України.

Враховуючи, що
Закони України, які регулюють спірні правовідносини між сторонами, не передбачають права на
відшкодування моральної шкоди, в задоволенні позову ОСОБА_1 про її стягнення суд першої інстанції обґрунтовано відмовив.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, пропущення строку звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позовну заяву ОСОБА_1 подав до суду 10 січня 2007 року,
тобто після спливу 1 року з моменту коли
він дізнався чи повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Частиною 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено що пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволені адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін.

Відповідна заява від сторін по справі до суду не
надійшла.

На підставі наведеного та ст.ст. 185, 195, 196, 198, 200,
205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 14 березня 2007 року по адміністративній справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира військової частини А 0704,
військової частини А 0704 про стягнення
грошової компенсації за не отримане речове майно при звільненні та стягненні
моральної шкоди, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог на предмет спору - Міністерство оборони України,
Державне казначейство України залишити без задоволення, а постанову суду 14 березня 2007 року - без змін.

Ухвала
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця.

Повний текст постанови виготовлений
18 червня 2007 року.

Головуючий суддя -
Л.В. Мельнікова

Судді
З.Г. Подобайло

А.Н. Григоров