Справа № 22-а-420/2007р.
Суддя: Сокол В.С.
Дата ухвалення: 2007-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року січня місяця 16 дня колегія судців судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого судді Берещанської І.І.,

суддів: Кузнєцової І.І., Сокола B.C.

при
секретарі: Галіч
Ю.Є.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до військової частини А-1743 Міністерства оборони України про
стягнення грошової компенсації за не отримане речове майно, компенсацію у
зв'язку з інфляцією та середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та військової частини А-1743 Міністерства оборони України на постанову Київського районного
суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 17 липня 2006
року,

ВСТАНОВИЛА:

20
червня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом. Свої вимоги
позивач мотивував тим, що при звільненні 19.5.2003 року зі служби Збройних Сил
України йому не було видане повністю належне йому речове майно чи відшкодована
його вартість відповідно до довідки відповідача від 10.4.2003 року. Просить
стягнути 1062, 03 грн. компенсації за невидане речове майно, компенсувати
зазначену вартість речового майна у зв'язку з інфляцією, а також стягнути з
відповідача середній заробіток за період з дня звільнення зі служби до часу
виконання зобов"язання, поновити трирічний строк для звернення до суду із
позовом, оскільки попередньо він звернувся до суду в порядку цивільного
судочинства в трирічний термін.

Постановою Київського районного суду міста Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 17 липня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені частково. Поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду. Стягнуто з військової частини А-1743 Міністерства
оборони України на користь ОСОБА_1 1062 грн. 03 коп. компенсації за не
отримане речове майно. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На вказану постанову суду ОСОБА_1 та військова частина А-1743 Міністерства
оборони України принесли апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про
зміну постанови суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні
його вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом порушені
норми матеріального права, оскільки відповідач на порушення вимог ч.2 ст. 16
Закону України „Про Збройні Сили України" №1934-ХІІ від 06.12.1991 р. не
виконав свої зобов'язання щодо забезпечення його речовим майном як в період
проходження

Справа № 22-а-420/2007 р. Головуючий
суду першої інстанції

Тихопой О.О.

Доповідач Сокол
B.C.

служби, так і на час звільнення, тому для відповідача наступили наслідки, передбачені ст. 214 ЦК України 1963 року і ст.ст. 116,117
КЗпП України

Військова частина А-1743 Міністерства оборони України в
своїй апеляційній скарзі просить скасувати
постанову суду та закрити провадження у справі у зв"язку з пропуском
строку звернення до суду з позовом.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін та їх представників, які підтримали апеляційні скарги,
проаналізувавши доводи апеляційних скарг в межах ст.195 КАС України, дослідивши матеріали справи, колегія суддів знаходить,
що апеляційна скарга військової частини А-1743 підлягає задоволенню частково, а
апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої
інстанції поновив позивачу трирічний строк для
звернення до суду і послався на вимоги ст. 9 Закону України № 2011-ХП від 20.12.1991 року „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" в тій частині, що військовослужбовці одержують за рахунок держави
грошове забезпечення, а також речове
майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову
компенсацію замість них.

Проте з такими висновками суду повністю не може
погодитися колегія суддів, оскільки висновок суду в
частині поновлення строку не відповідає вимогам чинного законодавства.

Так, відповідно до частини 2 статті 99, статті 100
КАС України для звернення до адміністративного суду
за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Пропуск строку звернення до адміністративного суду є підставою
для відмови в задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. На застосуванні строку позовної давності у судовому
засіданні наполягав представник відповідача.

З тим, що позивач дізнався про порушення своїх
прав в день звільнення -19.5.2003 року, - сторони не спорять,
за захистом прав ОСОБА_1 звернувся до суду 20.6.2006 року,
тобто із значним часом пропуску строку, передбаченого частиною 2 статті 99,
статті 100 КАС України.

Враховуючи викладене колегія вважає, що в позові
необхідно відмовити саме за пропуском ОСОБА_1 строку
звернення до адміністративного суду. В судовому засіданні позивач
не надав доказів поважності причин пропуску
строку в порядку вимог статті 71 КАС України. Помилкове судження позивача
про наявність у нього трирічного строку звернення до адміністративного суду не може являтись поважною причиною пропуску строку.

З висновком суду щодо відмови в частині вимог
позову про стягнення компенсації втрати вартості
неодержаного речового майна у зв'язку з інфляцією і середнього заробітку за період з дня звільнення зі служби до часу
виконання зобов'язання колегія суддів
погоджується за безпідставністю вимог в цій частині. Суд першої інстанції правильно застосував матеріальний закон і
вказав, що спірна сума являється одноразовою
виплатою і індексації не підлягає відповідно до Закону України „Про
індексацію грошових доходів населення", а також те, що правовідносини
сторін не регулюються нормами КЗпП України.

Згідно зі ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як при
подачі позову до суду, так і при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 не оплатив судовий збір відповідно 03, 40
грн. і 01, 70 грн., тому колегія
вважає за необхідне вказані суми стягнути з ОСОБА_1, як з позивача і апелянта, в дохід держави.

На підставі викладеного оскаржувана постанова суду
першої інстанції не може вважатись законною та
обґрунтованою в зазначеній вище частині, тому в частині задоволення в позові
вона підлягає скасуванню з ухваленням по справі нової постанови про відмову в
задоволенні заявлених вимог. В іншій частині постанова суду першої інстанції
являється законною та обґрунтованою, тому колегія залишає
її без змін.

На підставі викладеного та
керуючись статтями 195, 198, 202, 207 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів судової
палати по цивільних справах

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу військової частини А-1743
Міністерства оборони України задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду
м. Сімферополя від 17 липня 2006 року скасувати в частині задоволення
позову скасувати і ухвалити по справі нову постанову, якою відмовити в
задоволенні адміністративного позову в частині
стягнення 1062,03 грн. компенсації за невидане речове майно.

В решті цю постанову залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави
судовий збір 03, 40 грн. за подачу
адміністративного позову до суду і 01, 70 грн. за подачу
апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду
касаційної інстанції протягом одного місяця.