Справа № 22-а-5/07
Суддя: Шолох З.П.
Дата ухвалення: 2007-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-5/07 Головуюча
суду 1 інстанції КорнешоваТ.В.
Категорія 22 Суддя -
доповідач апеляційного суду Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

12 січня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Паліюка В.П.,

суддів: Шолох
З.Л., Колосовського С.Ю.,

при секретарі судового засідання - Негрун І.О., за участю
позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Миколаєві адміністративну
справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на постанову Заводського
районного суду м. Миколаєва від 17 січня
2006 року за

позовом ОСОБА_1 до
Миколаївського обласного
військового комісаріату про перерахунок пенсії,

встановила:

В листопаді 2005
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївського обласного
військового комісаріату про перерахунок пенсії.

Позивач
зазначав, що проходив службу в складі Збройних Сил СРСР, а потім України та має
38 років вислуги. Звільнений в запас з 2 серпня 1975 року, з цього ж часу він
отримує пенсію та має право на її перерахунок.

З 1 січня 2005
року раніше призначена пенсія була перерахована з врахуванням положень ст. 63
Закону України від 9 квітня 1992 року (з наступними змінами) „Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"
(далі - Закон від 9 квітня 1992 року.

В той же час, як
вважав позивач, військовий комісаріат не повністю реалізував вимоги ст. 63
Закону від 9 квітня 1992 року, оскільки незаконно відмовив в перерахунку пенсії
на підставі тих нормативно - правових актів, які були прийняті в період з 1992
по 2004 роки.

Посилаючись на
викладене, позивач просив задовольнити його вимоги.

Постановою
Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2006 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, просив постанову суду скасувати та постановити нову про
задоволення його позовних вимог.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи
постанову про відмову в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що
військовий пенсіонер до 1 січня 2005 року не має права на перерахунок пенсії, а
нормативно - правові акти, які приймалися в

2

період з 1992 по
2004 роки, на думку суду, не мають правового значення для реалізації ст. 63
Закону від 9 квітня 1992 року.

Між тим, з таким
висновком суду погодитися не можна, оскільки він суперечить конституційним
засадам регулювання пенсійних відносин в Україні.

Так, місцевим
судом встановлено, а сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 є військовим
пенсіонером, а тому має право на відповідне пенсійне забезпечення.

Згідно з першою
редакцією ч.3 ст.63 Закону від 9 квітня 1992 року „призначені
військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей пенсії щорічно перераховуються згідно з установленим
за станом на 1 січня поточного року рівнем грошового забезпечення відповідних
категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ, з якого обчислюють пенсії".

Положення ч.3
ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 року, з врахуванням змін від 4 лютого 1994
року, передбачали, що: „призначені військовослужбовцям, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей перераховуються з
підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ".

Нова редакція
ч.3 ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 року (зміни від 16 грудня 2004 року)
вказує, що: „усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у
зв'язку зі зміною розміру хоча б одного із видів грошового забезпечення
відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсії за
цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових
щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат,
підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок
пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і
провадиться у строки, встановлені частиною другою статті 51 цього Закону".

Системний аналіз
ч.3 ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 року, як в першій, так і в другій редакції,
свідчить про наявність обов'язку в перерахуванні призначених
військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей пенсії. При цьому, вказана норма не містить будь -
яких обмежень щодо реалізації цього права.

Щодо ч.3 ст. 63
Закону від 9 квітня 1992 року, в редакції від 16 грудня 2004 року, то вона в
логічній послідовності уточнює це право. Зокрема, вказує на такі види грошового
забезпечення, як: надбавки, доплати, підвищення та премії. Водночас, ч. 4 цієї
норми Закону обмежує право на перерахунок пенсії лише чергових військових
(спеціальних) знань.

Між тим,
місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову, не звернув належної уваги на
викладені вище вимоги спеціального законодавства та обставини справи. Хоча це
має суттєве значення для вірного вирішення справи.

В зв'язку з чим,
постанова місцевого суду, яка ухвалена в порушення норм матеріального права (
п. 4 ст. 202 КАС України), підлягає скасуванню, але без ухвалення нової
постанови з врахуванням наступного:

- відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України від 2 листопада 2006 року „Про передачу
органам Пенсійного фонду України функцій
з призначення і виплати пенсій деяким категоріям
громадян" та

3

Закону України від 19
грудня 2006 року „ Про Державний бюджет України на 2007 рік", вирішити
зазначені позовні вимоги можливо лише за участі відповідного органу Пенсійного
фонду України, оскільки вони торкаються прав та обов'язків цього спеціального
суб'єкта;

- місцевий суд
на час розгляду справи не міг залучити його для участі в справі, а апеляційний
суд - процесуально позбавлений такої можливості.

Тому, судова
колегія апеляційного суду не має процесуальної можливості вирішити по суті
позовні вимоги без залучення його для участі в справі відповідний орган
Пенсійного фонду України.

Водночас,
положення ст. 204 КАС України, які передбачають підстави для скасування
судового рішення і направлення справи на новий розгляд, не вказують на таку
підставу яка зазначена, наприклад, в нормах ЦПК України.

Так, рішення
суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, відповідно до
п. 4 ч.1 ст. 311 ЦПК України, якщо суд вирішив питання про права та обов'язки
осіб, які не брали участі у справі.

Згідно з ч7 ст.
9 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини,
суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Колегія суддів,
враховуючи викладене, а також похилий вік позивача, його вимоги, які направлені
на захист соціальних прав, а також розгляд місцевим судом справи поза межами
„розумних строків", вважає за необхідне застосувати за аналогією п. 4 ч. 1
ст. 311 ЦПК України. В зв'язку з чим, справа після скасування постанови
підлягає направленню на новий розгляд до того ж місцевого суду.

При новому
розгляді справи місцевому суду необхідно врахувати викладене, визначитися з
колом відповідачів, з'ясувати їх права та обов'язки щодо виплат заборгованості
по пенсіях, встановити належного відповідача і, в залежності від встановленого,
вирішити справу у відповідності до чинного законодавства.

Керуючись ст.
ст. 9, 195, 204, 206 КАС України та ст. 311 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову
Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2006 року скасувати, а
справу передати на новий розгляд до того ж суду іншим суддею.

Постанова
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця з дня її проголошення.