Справа № 2-а-9за2007р.
Суддя: ШАРГАРОВСЬКА В.І.
Дата ухвалення: 2007-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-9 за 2007 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2007 p.

Стахановський
міський суд Луганської області

у складі:

головуючого : судді ШАРГАРОВСЬКОЇ В.І.

при секретарі СКРИПНИК Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Стаханові адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного
фонду м. Стаханова про визнання права, про визнання дій незаконними, про
стягнення майнової та моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Стахановського міського суду
Луганської області із адміністративним позовом до відповідача про визнання
права, про визнання дій незаконними, про стягнення майнової та моральної шкоди.

В обгрунтування заявлених адміністративних позовних вимог позивач
зазначила, що в березні 2006
р. вона звернулася до Управління пенсійного фонду м. Стаханова ( далі УПФ в м.
Стаханові ) за
консультацією про призначення їй як ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії за вислугу років.
Працівники відповідача, перевіривши надані документи, роз'яснили позивачу
порядок подачі заяви про призначення пенсії та перелік необхідних документів. 31 03.2006 р. позивач
звільнилася з Дитячого психоневрологічного санаторію, де працювала ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію та після
збору всіх необхідних документів 03.04.2006
р. подала до УПФ в м. Стаханові необхідні документи для призначення їй
пенсії. Пенсію позивачу було призначено 19.07.2006
р. в розмірі 374, 43
грн. Про це їй було повідомлено під час її візиту до УПФ в м. Стаханові і
було сказано, що в серпні 2006
р. вона отримає пенсію. Однак 04.08.2006
р. позивач була запрошена до УПФ в м. Стаханові де їй в усній формі було
повідомлено, що їй відмовлено в призначенні пенсії. 07.08.2006 р. позивач
звернулася до УПФ в м. Стаханові з письмовим запитом про надання їй обгрунтованої
відмови і 14.08.2006 р.
отримала протокол НОМЕР_1
в якому було зазначено, що в призначенні пенсії позивачу відмовлено, т.я. її
робота за період з 17.05.1999
р. по 31.03.2006 р. на
посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 в психоневрологічному санаторії не передбачена переліком
професій на вислугу років №
909 від 04.11.1999 р.
Чотири місяці позивач була вимушена ходити до УПФ в м. Стаханові, простоювала в
величезних чергах, не мала коштів до існування, не мала можливості піти
працювати, бо трудова книжка позивача знаходилася в УПФ в м. Стаханові. Відмова УПФ в м. Стаханові в призначенні позивачу
пенсії суттєво вразила її здоров'я, їй було спричинено нервового стресу,
який визвав різке погіршення здоров'я, в
позивача почалися головокружіння, сильний головний біль, слабкість, постійне почуття
тривоги та страху. Нервовий стрес викликав загострення хронічних захворювань.
Позивач була вимушена звернутися до лікаря - невропатолога, який направив її на лікування на денний
стаціонар першої міської поліклініки в м. Стаханові. У зв'язку з
лікуванням позивач була
вимушена покупати ліки
на які витратила 257,
28 грн.

Неправомірні дії
працівників УПФ в м. Стаханові призвели до моральних страждань позивача, які
вона оцінює в сумі 5000 грн.
Просить визнати право позивача на пенсію з моменту
подачі заяви про призначення пенсії, визнати дії відповідача в частині відмови позивачу
в призначенні пенсії незаконними, стягнути з відповідача на користь позивача 257,58 грн. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди та 5000
грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні
вимоги у повному обсязі і надала суду пояснення, які повністю співпадають з
доводами, викладеними в позовній заяві. Просить позов задовольнити повністю.

Представник позивача підтримала заявлені позивачем вимоги
та пояснення позивача з приводу порушення її права на пенсію за вислугу років.
Просить позов задовольнити.

Представники відповідача Тащенко Володимир В'ячеславович,
Кушнір Єлизавета Василівна, Лагода Тетяна Миколаївна, Лагода Ганна Ігоревна в
судовому засіданні заявлені позивачем
вимоги не визнали у повному обсязі і суду повідомили, що позивач дійсно
в квітні 2006 р.
звернулася до УПФ в м. Стаханові з заявою про призначення пенсії за вислугу
років, її документи були прийняті, але не могли на той час бути оброблені, в
зв'язку з тим, що не було програмного забезпечення, яке надавало б можливість
обробити їх. Документи позивача чекали, поки відповідач отримає програмне
забезпечення. Позивач про це була повідомлена. Програмне забезпечення надійшло
до відповідача 18.07.2006
р. і після цього пенсійна справа позивача була оброблена і їй була
призначена пенсія з часу звернення, тоб -
то з 03.04.2006 р. При
перевірці пенсійної справи позивача виникли сумніви у вірності зарахування
стажу роботи за вислугу років і пенсійна справа позивача була передана на
консультацію спеціалістам Головного управління ПФУ Луганської області. В усній
формі їм була надана консультація, що період роботи позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 у
психоневрологічному санаторії не може бути зарахований до спеціального стажу за
вислугу років, тому що Переліком установ і організацій освіти, охорони здоров'я
та соціального захисту і посад, робота на яких надає право на пенсію за вислугу
років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 р. № 1436 професія
позивача належить до розділу освіти, а сама установа -до охорони
здоров'я. На підставі вказаної консультації протоколом від 14.08.2006 р. позивачу було
відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, а справу було спрямовано до
Головного управління в Луганській області для підтвердження правильності
винесеного рішення. 11.09.2006
р. з Головного управління ПФУ в Луганській області була отримана пенсійна
справа позивача з супроводжувальним листом в якому було зазначено, що позивачу
в нарахуванні пенсії було повідомлено не вірно і виплата пенсії позивачу була
відновлена. Позивач в письмовій формі про призначення їй пенсії повідомлена не
була. Просять в задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі,
т.я. стягнення моральної шкоди з відповідача не передбачено діючим
законодавством.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що вона працювала разом з позивачем в
психоневрологічному санаторії в м. Стаханові на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1. Свідок
оформила пенсію раніше і отримувала її протягом 1,5 місяця, але в липні 2006
р. вона отримала від УПФ в м. Стаханові повідомлення, що пенсія їй
нарахована невірно і її виплата припинена. Свідок разом з позивачем звернулися
до УПФ в м. Стаханові, але отримали відмову, тоді свідок написала листа до
Міністерства праці та соціальної політики України звідки отримала відповідь, що
має право на пенсію за вислугу років і що пенсія їй відновлена. З УПФ в м.
Стаханові свідок, як і позивач, до теперішнього часу не отримала листа про
поновлення їй виплати пенсії. Пенсія свідку була нарахована на підставі
програмного забезпечення і відновлена на підставі того ж програмного
забезпечення.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що працювала разом із позивачем в психоневрологічному санаторії. Вона звільнилася з санаторію
після позивача, але ще коли працювала, то цікавилася станом справ
позивача з приводу призначення пенсії, т.я.
сама збиралася на пенсію. Коли свідок звернулася в вересні 2006 р. в УПФ в м. Стаханові з приводу призначення їй
пенсії, то потрапила до того ж інспектора, що вів пенсійну справу позивача і
від неї свідок дізналася, що позивачу після 20.09.2006 р. поновлено виплату пенсії . Свідок
звернулася до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Луганській
області з приводу її права на призначення пенсії за вислугу років з урахуванням часу праці в
психоневрологічному санаторії і отримала відповідь, що пенсія їй
положена. Під час роботи в санаторії ОСОБА_1 була дуже веселою та енергійної
жінкою, а коли свідок зустріла її після звільнення та звернення до УПФ в м.
Стаханові то стан здоров'я позивача був значно погіршений. Позивач скаржилася
на головний біль, високий тиск, сказала, що
була вимушена звернутися до лікарні, була дуже подавлена.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази
та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності суд приходить до наступних
висновків:

Відповідно до ст. 46
Конституції України та ст. 1
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» кожен громадянин України має право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них причин, а
також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно з вимогами
ст. 51 Закону
України « Про
пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим
категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати
професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на
пенсію за віком.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 17.05.1999 р. по 31.03.2006

р. працювала ІНФОРМАЦІЯ_1 дитячого психоневрологічного
санаторію, що підтверджено

копією трудової книжки НОМЕР_2 ( а.с. 10-11 ). За призначенням
пенсії звернулася до. УПФ в м. Стаханові 03.04.2006
р. , що
підтверджено копією Протоколу НОМЕР_3 ( а.с. 12 ). Зідно з п.Е ст. 55 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»

право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти,
охорони здоров'я та

соціального забезпечення при наявності спеціального стажу
роботи від 25 до 30 років за

переліком, що затверджується у порядку, який визначається
Кабінетом Міністрів ,

незалежно від
віку. Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та

соціального
захисту і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909 ( далі Перелік ) в розділі
«Освіта» передбачена посада вихователя, вчителя у медичних закладах ( в тому числі і в
санаторіях). Згідно з п.2 примітки до Переліку визначено, що робота за
спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком,
дає право на пенсію незалежно '
від форм власності або відомчої належності закладів і установ. Статтею 60 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» визнається, що робота в психіатричних закладах
зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Таким чином, на підставі
викладеного, суд приходить до висновку, що позивач станом на час звернення до
Управління Пенсійного Фонду в м. Стаханові мала право на призначення пенсії за вислугу років з урахуванням її роботи
на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 в Стахановському психоневрологічному санаторії і в цій
частині вимоги позивача про визнання її права на пенсію за вислугу років на час
звернення до Управління Пенсійного Фонду України в м. Стаханові є
обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідачем по заяві позивача було відмовлено в призначенні пенсії за
вислугу років, з урахуванням стажу ІНФОРМАЦІЯ_1 в психоневрологічному
санаторії, що підтверджено копією Протоколу НОМЕР_4( а.с. 12 ) та копією листа

начальника УПФ в м. Стаханові
НОМЕР_5( а.с. 14 ). Відповідач, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії
посилається на Перелік саме на підставі якого позивач має право на
призначення пенсії за вислугу років. Таким чином, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що відмова
відповідача в призначенні пенсії за вислугу років на час її звернення до
УПФ в м. Стаханові, тоб -
то на 03.04.2006 р. є
незаконною і в цій частині вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної
та моральної шкоди не можуть бути судом задоволені з тих підстав, що ст.. 56 Конституції
України та ст.. 1173 ЦК
України гарантує право громадян України на відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів
державної влади , органів
місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні нами своїх повноважень, саме з держави
чи органів місцевого самоврядування. Управління Пенсійного Фонду України
в м. Стаханові не є державою чи органом місцевого самоврядування, тому не може
виступати в цій частині відповідачем. Крім того діюче законодавство про
пенсійне забезпечення не передбачає стягнення моральної, що підтверджується
Постановою Вищого Адміністративного Суду України по справі № К-514/06 від 28.09.2006 р. ( а.с.53-54 ). На підставі
викладеного суд вважає, що в цій частині в задоволенні вимог позивачу слід
відмовити.

Судові витрати на підставі ст. 94
Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає необхідним
віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 46,
56 Конституції України; ст..1173
ЦК України; ст.ст. 1,
51, 55 п Е, 60
Закону України «Про пенсійне забезпечення»; Постановою Кабінету Міністрів № 909 від 04.11.1993 p.; Постановою
Вищого Адміністративного Суду України по справі № К-514/06 від 28.09.2006
p.; ст.ст.7, 17,
69, 159-163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати право ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років з часу подачі нею заяви
про призначення пенсії до Управління Пенсійного Фонду України в м. Стаханові.

Визнати дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Стаханові в частині
відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років на час її звернення,
незаконними.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена
протягом 10 днів з дня складання її в повному
обсязі, шляхом подання до Стахановського міського суду Луганської області заяви
про апеляційне оскарження та шляхом подання протягом 20 днів з дня
подання заяви про апеляційне оскарження - апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області
через стахановський міський суд Луганської області з одночасним спрямуванням до
Апеляційного суду Луганської області копії апеляційної скарги особою, що
оскаржує постанову суду.

Головуючий :