Справа № 22а-445/07
Суддя: М'ясоєдова Т.М.
Дата ухвалення: 2007-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31
січня 2007 року
колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді Берзіньш B.C.,

суддів М'ясоєдової Т.М., Кузнєцової О. О., при
секретарі Дермоян Т.Ю. з участю:
позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Сімферополі справу за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 11 вересня 2006 року по
адміністративній справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1
до Сімферопольської міської ради про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

01 лютого 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Сімферопольської міської ради про скасування
рішення. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Сімферопольської міської
ради від ІНФОРМАЦІЯ_1 року НОМЕР_1 позивачеві виділено земельну ділянку для
будівництва індивідуального житлового будинку. Через деякий час йому стало відомо про те, що зазначену земельну ділянку
виділено Іншій особі. На свій запит він отримав відповідь, яка
підтвердила обставини неправомірного передання земельної ділянки іншій фізичній
особі без відома землекористувача рішенням Сімферопольської міської ради
№НОМЕР_2. Позивач вважає, що неправомірними діями Сімферопольської міської ради
та її виконавчого комітету порушені його права і рішення Сімферопольської
міської ради від НОМЕР_2 про передання земельної ділянки по вулиці ІНФОРМАЦІЯ_2,
відведеної йому під індивідуальне будівництво іншій особі підлягає скасуванню,
тому що не відповідає вимогам статей 373, 374 Цивільного кодексу України та п.
1 „б" ст. 81, п. 5 ст. 84 Земельного кодексу України.

Постановою Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 11 вересня 2006 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаною постановою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування постанови суду першої
інстанції від 11.09.2006
року як необгрунтованої, постановленої з порушенням норм матеріального
права з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховані положення ч. 2 ст. 29, ч. З ст. 29, ч. 6 ст. 28 Земельного
кодексу України (1990 року),
який діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача
та його представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги представника позивача, судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України передбачено,

Справа №22а-445/07 Головуючий суду першої інстанції Сінані
О.М.

Доповідач Мясоєдова

2

що пропущення строку
звернення до
адміністративного суду є
підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 99
наведеного кодексу адміністративний позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Сімферопольської
міської ради НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року відведені
земельні ділянки по вул. ІНФОРМАЦІЯ_2 під будівництво індивідуальних жилих
будинків за списком, що додається(під №18 вказаний ОСОБА_1, склад сім'ї 4
особи, площа, що займається 610, № ділянки 19) У п. З зазначеного рішення
зазначено, що забудовники зобов'язані укласти договір з управлінням
житлово-комунального господарства про безстрокове користування ділянками та
нотаріально їх посвідчити; замовити проектну документацію на будівництво житлових
будівель та узгодити її у встановленому порядку; отримати в управлінні
архітектури та містобудування дозвіл на будівництво житлових будівель;
закінчити будівництво житлових будинків у ІУ кварталі 1993 року. У рішенні
зазначене прізвище „ІНФОРМАЦІЯ_3", тоді як до суду звернувся ОСОБА_1.

Рішенням виконавчого комітету Сімферопольської міської
ради №НОМЕР_2 рішення
виконавчого комітету НОМЕР_1
від ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
частині відводу земельної ділянки „ІНФОРМАЦІЯ_3у Ф." скасоване та
зазначена земельна ділянка передана іншій особі - ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що за даними інвентаризації,
проведеної управлінням архітектури та містобудування протягом більш двох років
забудовник не почав будівництво будинку та освоєння земельної ділянки.

При розгляді справи, суд ; не залучив до участі у справі виконкому Сімферопольської
міської ради, чиї рішення оскаржує позивач, і громадянку ОСОБА_3, якій була
передана спірна земельна ділянка під будівництво жилого будинку, чим порушив їх
процесуальні права, передбачені статтею 51 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові, суд першої інстанції допустив протиріччя в
своїх висновках. Зокрема, з'ясувавши, що на час виділення земельної ділянки
позивач був працівником Комітету по справам депортованих народів, відповідно до
п. 2.3 Додатку №3 до рішення
Кримського облвиконкому №26
від 02.10.1990 року
прийшов до висновку, що Комітет по справам депортованих народів безпосередньо
виступив організатором в утворенні необхідних економічних та соціальних умов та
замовником в будівництві житла, здійснював контроль за їх освоєнням та
своєчасним вводом в експлуатацію. Проте, у зв'язку з бракуванням бюджетних
коштів та наступним скороченням їх виділення, кошти на закінчення будівництва
об'єктів індивідуального житла, передбачених планом капітальних вкладень,
бюджетом не виділялися.

В той же час вважав, що ОСОБА_1 відповідно до статей 22, 23 ЗК України (1990 року) не придбав
право користування зазначеною земельною ділянкою, у зв'язку з чим п. 18 Додатку 1 до рішення Сімферопольського
міськвиконкому НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1
року був правомірно скасований відповідачем.

При цьому в порушення вимог статті 11
КАС України суд розглянув справу не в межах заявлених ОСОБА_1 вимог і
вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не були залучені до справи.

При розгляді справи судом не обговорювалося питання щодо пропуску позивачем
строку для звернення до суду за захистом порушеного права відповідно до
наведених вище вимог ст. 99
КАС України.

Доводи
позивача щодо порушення відповідачем встановленого ч. 6 ст. 28 Земельного
кодексу України (1990 року)
порядку припинення використання спірною земельною ділянкою місцевим судом по
суті не розглянуто.

3

Нерозгляд судом першої інстанції позовних вимог у повному
обсязі, порушення норм процесуального права, зазначені вище, є обставинами, які
перешкоджають розгляду справи судом апеляційної інстанції по суті з ухваленням
нового рішення, оскільки таким розглядом було б порушено принцип
диспозитивності і рівності прав сторін. Статтею 227 ч.З п.6 КАС України передбачено, що судові рішення
обов'язково скасовуються з направленням справи на новий розгляд, якщо суд
розглянув не всі вимоги і цей недолік не був або не може бути усунений
ухваленням додаткового рішення.

З урахуванням наведеного і керуючись частиною 6 статті 198, статтями 195, 205 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів судової палати у
цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 11
вересня 2006 року
скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України у місячний строк з дня набрання нею законної
сили.