Справа № 22А-12292006р.
Суддя: Яворський М.А.
Дата ухвалення: 2007-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№22А - 1229/2006р
інстанції Толкачова Л.А.
інстанції Яворський М.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2007 року
м. Київ

Колегія судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Київської області в складі:

головуючого судці:
Юрловської

суддів: ЯворськогоМ.А Суханової
Є.М.

при секретарі:
Якимець Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Вишгородського районного суду
Київської області від 4 серпня 2006 року в справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Димерської селищної ради, треті особи
голова селищної ради ОСОБА_3, ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення сільради,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Димерської
селищної ради та просив визнати недійсним рішення Димерської селищної ради № 143-14-ХХГУ від 14 березня 2005 року в частині
вилучення у нього на користь ОСОБА_2 земельної ділянки, зобов'язати відповідача
передати йому у власність земельну ділянку площею 0.1965 га., затвердивши
при цьому матеріали технічної документації із землеустрою по виготовленню
Державного акту на право приватної власності. Просив також стягнути з
відповідача по справі також матеріальну шкоду в сумі 836 грн. 79 коп. та моральну
шкоду в сумі 10000 грн.

Постановою Вишгородського районного суду Київської
області від 04 серпня 2006 року позов
ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним рішення №143-14-ХХІУ Димерської селищної
ради від 14 березня 2005 року в частині вилучення у позивача 0.045 га.
земельної ділянки та надання йому у користування земельної ділянки площею 0.15 га.

Зобов'язано Димерську селищну раду передати позивачу у
власність земельну ділянку площею 0.1965
га., затвердити матеріали технічної документації із землеустрою району по
складанню Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку
площею 0.1965 га, що
знаходиться і в смт. Димер, по вулиці Революції, 85, видати Державний акт на землю та зареєструвати його. В
шитій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 по справі просить
постанову Вишгородського районного суду від 4 серпня 2006
року в частині відмови у задоволенні його позовних вимог в частині
стягнення матеріальної та моральної шкоди скасувати та ухвалити нову постанову
про задоволення його позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне
врахування судом поданих ним доказів та порушення при цьому норм матеріального
та процесуального права

Третя особа по справі ОСОБА_2 також подав апеляційну
скаргу на зазначену постанову суду та просить скасувати її, а позов ОСОБА_1 залишити без
розгляду, посилаючись при цьому на грубе порушення судом першої інстанщї норм
матеріального права зокрема Земельного Кодексу України.

Заслухавши пояснення апелянтів, представника селищної
ради, дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів приходить до

висновку, що
апеляційні скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні бути залишені без
задоволення, а постанова суду без змін, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст. 200
КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення,
а постанову або ухвалу суду -
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має на
праві приватної власності 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується рішенням Вишгородського районного суду від 22.02.1995 року, та копією
по будинкової книги на вказаний будинок.

29 червня 1995 року рішенням
виконкому Димерської селищної ради за №92
Козиміренко . О.І.
було передано в постійне користування 0,15
га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та 0,6 га. для ведення
підсобного господарства.

29 серпня 1997 року рішенням
виконкому Димерської селищної ради за №160
ОСОБА_1 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,22 га для
обслуговування житлового будинку, державного акту на право власності на землю
позивач не отримував.

Відповідно до вказаного рішення та рішення Димерської
сільської ради № 92 від 29.06.95 р. земельна
ділянка, яка була виділена у користування ОСОБА_1 була відведена в натурі на
місцевості, про що був виданий сільською радою відповідний акт відведення
земельної ділянки в натурі на місцевості з погодження відповідних меж (а.с. 40)

Рішенням №143-14-XXTV
сесії Димерської селищної ради від 14.03.2005
року було скасовано рішення №160
в частині передачі земельної ділянки площею 0,045 га на користь ОСОБА_2 для обслуговування будинку, довівши
площу земельної ділянки до 0,06
га. залишивши у власності ОСОБА_1 0,15
га.

Задовольняючи поданий ОСОБА_1 адміністративний позов суд
першої інстанції виходив з того, що відповідач по справі - Дилерська
селищна рада, ухвалюючи рішення №
№143-14-XXIV від 14.03.2005
року фактично вилучила із постійного користування позивача земельну ділянку
без його згоди, чим порушив вимога ст.. 116,140,141,149
ЗК України.

Колегія суду вважає, що вказана постанова в цій частині
ухвалена судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Так, відповідно до прийнятих відповідачем по справі
рішень від 29 червня 1995 року та 29 серпня 1997 року ОСОБА_1
було передано у постійне користування земельну ділянку площею 0.1965 га по
АДРЕСА_1. Указана земельна ділянка була відведена в натурі на місцевості із
закріпленням відповідних меж (а.с. 40), тобто відповідно до норм ст.. 22 ЗК України ( в редакції 1990 року) позивач по
справі набув права користування земельною ділянкою.

На час прийняття оскаржуваного рішення №143-14-XXIV відповідач
по справі (Димерська селищна рада) повинен був вирішувати питання щодо
вилучення земельної ділянки із користування позивача з врахування того факту,
що позивач згоди на вилучення в нього земельної ділянки не давав тому вказаний
спір між відповідачем та позивачем повинен був бути вирішений згідно п. 10 ст. 149 ЗК України,
тобто в судовому порядку.

Вказана вимога щодо судового порядку вилучення земельної
ділянки із землекористування закріплена також і в п.8 Постанови Пленуму ВСУ
„Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" N
7 від 16.042004 р., тому колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про
порушення відповідачем норм чинного земельного законодавства щодо порядку
вилучення земельної ділянки із користування.

Обґрунтовано на думку колегії суддів, судом першої
інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення
моральної шкоди, оскільки суд в своєму

рішенні зазначив, що позивачем на підтвердження вказаної
вимоги не надав суду допустимих доказів і вказаний висновок суду, доводами
апеляційної скарги не спростовується.

Необгрунтованою на думку колегії є і апеляційна скарга
третьої особи по справі ОСОБА_2, оскільки викладені в ній обставини не
спростовують висновків суду першої інстанції.

Так, доводи ОСОБА_2 в тій частині, що позивач збільшив розмір своєї земельної
ділянки за рахунок земельної ділянки спадкодавця ОСОБА_4 не підтвердженні
відповідними доказами, які б свідчили про передачу останній в установленому
законодавством порядку земельної ділянки та видачу про це відповідного
документу. Не надав вказаних документів і сам ОСОБА_2 про закріплення чи
передачу йому у користування земельної ділянки. Указаним обставинам суд першої
інстанції надав відповідної правової оцінки і даний висновок суду першої
інстанції не спростовується доводами апелянта ОСОБА_2

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвалюючи постанову
Вишгородський районний суд Київської області правильно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду
викладених в постанові суду тому не можуть бути підставою для її скасування.

Керуючись ст.ст. 195,198,
200,205,206 Кодексу Адміністративного Судочинства України, колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Вишгородського районного суду Київської області від 4 серпня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду
України протягом одного місяця.

Головуючий:

Судді: