Справа № 22а-56/07
Суддя: Базовкіна Т.М.
Дата ухвалення: 2007-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22а-56/07 Головуючий першої інстанції: Тихоненко Г.А.
Категорія: 29 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
УХВАЛА

Іменем України

16 січня 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Миколаївської області
у складі:

головуючої: Славгородської Н.П.,

суддів: Мурлигіної
О.Я.,

Базовкіної
Т.М., при секретарі судового засідання:
Бобуйок І.Ф.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,
представників відповідача Остапенко
Л.М., Трушкової І.С., третьої особи - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засідання в місті Миколаєві адміністративну справу за апеляційною
скаргою виконуючого обв'язки
начальника Державної податкової

інспекції у м. Южноукраїнську
Миколаївської області на постанову Южноукраїнського міськрайонного суду
Миколаївської області від
22 листопада 2006 року, ухвалену за позовом ОСОБА_1 до державної
податкової інспекції у м. Южноукраїнську Миколаївської області про визнання
податкових вимог неправомірними,

встановила:

У жовтні 2006 р. Шмонов М.Г. звернувся до
суду із позовом до державної податкової інспекції у м. Южноукраїнську
Миколаївської області про визнання податкових вимог неправомірними.

Позивач
вказував, що 3 лютого 2003 р.
у зв'язку із виходом на пенсію звільнився з відокремленого підрозділу
"Южноукраїнська атомна електростанція", має загальний трудовий стаж
40 років, є інвалідом другої групи. У зв'язку із виходом на пенсію йому було
виплачено одноразову допомогу на підставі Положення про виплату пенсій підприємства
колишнім працівникам відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна
електростанція". Після виходу на пенсію у 2004 р. на вимогу ДПІ ним було
заповнено податкову декларацію.

9 серпня 2006 р.
та 29 вересня 2006 р. повторно йому було направлено податкову вимогу про сплату
1848 грн. 82 коп. податку з доходів найманих працівників, штрафної санкції та
пені.

Посилаючись на
незаконність такої вимоги, позивач просив суд визнати їх протиправними.

Як третю особу
на боці відповідача до участі у справі притягнуто відокремлений підрозділ
"Южноукраїнська атомна електростанція".

Постановою
Южноукраїнського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада
2006 р. позов задоволено.

Постановлено
визнати неправомірними податкові вимоги державної податкової інспекції у м.
Южноукраїнську НОМЕР_1 та НОМЕР_2 про сплату 1848 грн.

В апеляційній
скарзі представник державної податкової інспекції у м. Южноукраїнську
Миколаївської області просить постанову суду скасувати та ухвалити нову про
відмову у позові, оскільки на думку апелянта, судом неправильно застосовані
норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушені
процесуальні норми.

2

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача представників сторін, третьої
особи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволення із таких підстав.

Так, з
матеріалів справи вбачається, що з 8 лютого 1980 р. ОСОБА_1 працював у відокремленому підрозділі "Южноукраїнська
атомна електростанція", звідки був звільнений наказом НОМЕР_3 на
підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію
за інвалідністю (він є інвалідом другої групи). На час звільнення позивачу
виповнилися 56 років.

У березні 2003
р. відокремленим підрозділом "Южноукраїнська атомна електростанція"
позивачу було нарахована одноразова допомога у зв'язку із виходом на пенсію в
розмірі 15280 грн. Після утримання прибуткового податку в розмірі 3056 грн. 12224 грн. матеріальної допомоги перераховано
йому платіжним дорученням НОМЕР_4. Утриманий з нарахованої позивачу
одноразової допомоги прибутковий податок у повному обсязі перерахований у
місцевий бюджет.

Крім того, за
період з 3 лютого по 31 грудня 2003 р. підприємство виплатило позивачеві
надбавку до державної пенсії за власні кошти - 7150 грн. 27 коп., з якої також
було утримано та перераховано до місцевого бюджету 1430 грн. 2 коп.
прибуткового податку.

24 березня 2004
р. ОСОБА_1 подано декларацію про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2003 р., в якій в розділі
1.2 Доходи, одержані не за місцем основної роботи, ним зазначено отримання
22430 грн. 27 коп. надбавки до державної пенсії та одноразової матеріальної
допомоги (а.с. 21-22).

ДПІ у м.
Южноукраїнську на підставі відомостей декларації проведено перерахунок податків
за 2003 р. та виставлено позивачу заборгованість по прибутковому податку в сумі
1848 грн. 82 коп. (а.с. 22, 23, 10, 13). При цьому відповідач виходив з того,
що нарховані позивачу на підприємстві 22430 грн. відносяться до доходів,
отриманих за сумісництвом.

В той же час
відповідно до п. 8.2 Інструкції "Про прибутковий податок з громадян",
затвердженої наказом Головної державної
податкової інспекції України від 21 квітня 1993 р. № 12, до складу
сукупного оподатковуваного доходу, одержаного за місцем основної роботи,
відносяться, зокрема, доплати і надбавки до державних пенсій за рахунок коштів
підприємства, матеріальна допомога за рахунок роботодавця.

За такого та з урахуванням положень п. 10 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з громадян" щодо обов'язку
підприємств, які виплачують працівникам, в тому числі звільненим, відповідні
суми, перерахування податку до бюджету, суд
обґрунтовано вважав, що податкові вимоги про сплату позивачем 1848 грн. 82 коп.
прибуткового податку, штрафних санкцій та пені є неправомірними, а тому
правильно задовольнив позовні вимоги.

Колегія не
погоджується з доводами апелянта про правильність нарахування позивачу
заборгованості по прибутковому податку, оскільки зазначена ОСОБА_1 в декларації
сума доходу 22430 грн. 27 коп. помилково віднесена відповідачем до доходів,
одержаних не за основним місцем роботи. Даний дохід отримано позивачем саме за колишнім основним місцем роботи, а не за
виконання робіт за сумісництвом, за договорами цивільно-правового характеру
тощо.

Необгрунтованим
є також посилання в апеляційній скарзі на п.5.1 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" від 21 грудня 2000 р. № 2181 (далі Закон № 2181),
оскільки ця норма стосується податкового зобов'язання, яке самостійно визначає
платник податків у податковій декларації. Податок з доходу фізичних осіб
нараховує не платник податків, а контролюючий орган (підпункти 4.1.1 та розділ
"г" підпункту 4.2.2 ст. 4 Закону № 2181). Між тим, у декларації
позивач визначав не податкове зобов'язання, а лише одержаний дохід.

3

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що позивачем
не оскаржено податкове повідомлення від 28 травня
2004 р.,
тому що з огляду на вище наведеного вимога, яка міститься в цьому повідомленні є незаконною.

Хибними є й посилання апелянта на необхідність притягнення до участі у
справі органу Державного казначейства,
тому що позивачем не ставилося питання про повернення сплачених до
бюджету коштів.

Керуючись ст. ст. 195,198, 200,206 КАС України, колегія судців

ухвалила:

Апеляційну скаргу виконуючого обов'язки начальника державної податкової інспекції у м. Южноукраїнську Миколаївської області про
визнання податкових вимог неправомірними залишити без
задоволення, а постанову Южноукраїнського міськрайонного суду
Миколаївської області від 22 листопада 2006 року - без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду протягом одного місяця з дня набрання нею законної
сили.