Справа № 22а-21/07р.
Суддя: Паліюк В.П.
Дата ухвалення: 2007-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22а-21 / 07 р. Головуючий першої інстанції Алейніков В.О.
Категорія: 22 Суддя - доповідач апеляційного суду Паліюк В.П.
УХВАЛА

іменем України

2007 року січня місяця 12 дня колегія суддів судової
палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючого Паліюка В.
П., суддів: Колосовского С.Ю., Шолох З.Л., при секретарі: Фірсовій Т.В., за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянула у
відкритому судовому засіданні
в м. Миколаєві адміністративну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на постанову Центрального районного
суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2006 р. за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського
обласного військового комісаріату (далі - військовий комісаріат) про захист
права на пенсійне забезпечення.

ВСТАНОВИЛА:

5 вересня 2005
р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військового комісаріату про захист
права на пенсійне забезпечення.

Позивач
зазначав, що 31 рік прослужив в складі Збройних Сил СРСР. 15 вересня 1988 р.
його звільнено з військової служби та була призначена щомісячна пенсія.

З 1 січня 2005
р. раніше призначена пенсія була перерахована з врахуванням положень ст. 63
Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 р. (з наступними змінами) (далі - Закон
від 9 квітня 1992 p.).

В той же час, як
вважав позивач, військовий комісаріат не повністю реалізував вимоги ст. 63
Закону від 9 квітня 1992 p., оскільки незаконно відмовився перерахувати пенсію на
підставі тих нормативно-правових актів, які були прийняті в період з 1992 р. по
2004 р.

Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити
його вимоги.

Постановою
Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2006 р. в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивач, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального
права, просив постанову скасувати і ухвалити нову постанову про задоволення
його вимог в повному обсязі.

Заслухавши
доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши обставини
справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

2

Ухвалюючи
постанову про відмову в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що
військовий пенсіонер до 1 січня 2005 р. не має права на перерахунок пенсії, а
нормативно-правові акти, які приймалися в період з 1992 р. по 2004 р., на думку суду, не
мають правового значення до реалізації ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 р.

Між тим, з
такими висновками місцевого суду погодитися не можна, оскільки вони суперечать
конституційним засадам регулювання пенсійних відносин в Україні.

Так, місцевим
судом встановлено, а сторонами не оспорюється, що позивач є військовим
пенсіонером, а тому має право на відповідне пенсійне забезпечення.

Згідно з першою
редакцією ч. З ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 р. «призначені
військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей пенсії щорічно перераховуються згідно з установленим
за станом на 1 січня поточного року рівнем грошового забезпечення відповідних
категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ, з якого обчислюються пенсії».

Положення ч. З
ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 p., з врахуванням
змін від 4 лютого 1994 p., передбачали, що: «призначені військовослужбовцям, особам
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей
пенсії перераховуються з підвищенням грошового забезпечення відповідних
категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ».

Нова редакція ч.
З ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 р. (зміни від 16 грудня 2004 р.) вказує, що:
«усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі
зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних
категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом,
або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних
додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій
у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на
момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у строки,
встановлені частиною другою статті 51 цього Закону».

Системний аналіз
ч. З ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 p., як в першій, так
і в другій редакції, свідчить про наявність обов'язку в перераховуванні
призначених військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам їх сімей пенсій. При цьому, вказана норма не
містить будь-яких обмежень щодо реалізації цього права.

Щодо ч. З ст. 63
Закону від 9 квітня 1992 р.,
в редакції від 16 грудня 2004 р.,
то вона в логічній послідовності уточнює це право. Зокрема, вказує на такі
види грошового забезпечення, як: надбавки, доплати, підвищення та премії.
Водночас, ч. 4 цієї норми Закону обмежує право на перерахунок пенсії лише щодо
чергових військових (спеціальних) звань.

Між тим,
місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову, не звернув належної уваги на
викладені вище вимоги спеціального законодавства та обставини справи. Хоча це
має суттєве значення для вірного вирішення спору.

В зв'язку з чим,
постанова місцевого суду, яка ухвалена в порушення норм матеріального права (п.
4 ст. 202 КАС України), підлягає скасуванню, але без ухвалення нової постанови
з врахуванням наступного:

3

·
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 2 листопада 2006 р. «Про передачу органам
Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» та Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 p.», вирішити зазначені позовні вимоги: можливо лише за участі відповідного
органу Пенсійного фонду України, оскільки вони торкаються прав та
обов'язків цього спеціального суб'єкта;

·
місцевий суд на час розгляду спору
не міг притягнути його для участі в справі, а апеляційний суд -
позбавлений такої можливості.

Тому судова колегія апеляційного суду не має процесуальної можливості
вирішити по суті позовні вимоги без притягнення для участі в справі відповідний
орган Пенсійного фонду України.

Водночас, положення ст. 204 КАС України, які передбачають підстави для скасування судового рішення і направлення справи на новий
розгляд, не вказують на таку підставу, яка зазначена,
наприклад, в нормах ЦПК України.

Так, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України,
якщо суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у
справі.

Згідно з ч. 7 ст. 9 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні
правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини
(аналогія закону).

Колегія суддів, враховуючи викладене, а також похилий вік позивача, його
вимоги, які направлені на захист соціальних прав, а також розгляд місцевим
судом справи поза межами «розумних строків», вважає за
необхідне застосувати за аналогією п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК
України. В зв'язку з чим, справа після скасування постанови підлягає направленню на новий розгляд до того ж місцевого суду.

При новому
розгляді справи місцевому суду необхідно врахувати викладене, визначитися з колом відповідачів, з'ясувати їх права та
обов'язки щодо виплат заборгованості по пенсіях, встановити належного
відповідача і, в залежності від встановленого,
вирішити справу у відповідності до чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 9, 195, 204, 206 КАС України та ст. 311 ЦПК України, колегія
суддів:

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову
Центрального районного суду м. Миколаєва від 17
жовтня 2006 р. скасувати, а справу передати на новий розгляд до того ж суду, але
іншому судді.