Справа № 22-а-12/07
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2007-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Харків, вул. Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Яризько В.О.
Доповідач 2 інстанції:
суддя Григоров А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2007 року

№ 22-а-12/07

Судова колегія Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді - Сіренко О.І.

Суддів -
Григоров А.М., Подобайло З.Г.

при
секретарі: Спесивцева О.В.

за участі:

представник ДПІ у Комінтернівському районі м.Харкова - Сулятицька Ірина
Вікторівна

представник ДП «Інтермаш» - Поліжака Олена Євгенівна, директор - Кривенко
Володимир Михайлович

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Комінтернівському районі м.Харкова на постанову Господарського суду
Харківської області від 14.03.2007 року
по справі № АС-42/34-07

за позовом Дочірнього підприємства «Інтермаш», м.Харків

до Державної податкової
інспекції у Комінтернівському районі
м.Харкова

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
Дочірне підприємство «Інтермаш», м.Харків звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі м. Харкова про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення.

Постановою
господарського суду Харківської області від 14.03.2007р. (постанова в повному
обсязі виготовлена 19.03.2007р.) задоволені
позовні вимоги Дочірнього
підприємства «Інтермаш»
()
до ДПІ Комінтернівському районі
м. Харкова про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення. Стягнуто
з Державного бюджету України на користь позивача 3,40 грн. судового збору.

З даною постановою, стосовно визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення ДПІ у Комінтернівському районі м. Харкова від
19.12.2006р. №/0, ДПІ
Комінтернівському районі м. Харкова не згодна, подала апеляційну скаргу, вважає, що судова постанова прийнята
внаслідок неправильного застосування та порушення норм матеріального права, а
саме: п.1.8 ст.8, пп.7.7.1, 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок
на додану вартість".

Скаржник зазначає, що фахівцями ДПІ у Комінтернівському
районі м. Харкова була проведена виїзна
позапланова перевірка ДП «Інтермаш» з питань достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок
платника за вересень 2006 року (Акт перевірки від 18.12.2006р.
№969/23-504/31153384).

Перевіркою встановлено порушення:

· п.1.8 ст.1 Закону України "Про податок на додану
вартість";

· п.7.7.1, 7.7.2 п.7.7 ст.6 Закону України "Про
податок на додану вартість";

· п.5.12 Порядку заповнення та подання податкової
декларації з ПДВ, затвердженого Наказом ДПА України від 15.06.2005р. №213.

За
результатами проведеної перевірки
ДП «Інтермаш», начальником
ДПІ у

Комінтернівському районі м. Харкова було
винесено податкове повідомлення-рішення

№/0
від 19.12.2006р., яким
підприємству зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі
17683,00 грн..

ДПІ у
Комінтернівському районі м. Харкова не згодна з твердженням господарського суду
Харківської області щодо невиконання ДПІ приписів п.2 ст.71 КАС України та в
доведення правомірності прийнятого за результатами позапланової перевірки ДП
«Інтермаш» повідомлення-рішення №/0 від 19.12.2006р., так як до суду
було надані відповідні документи, щодо підтвердження позиції ДПІ та законодавчо
обґрунтовані заперечення проти адміністративного позову.

ДПІ зазначає, що ст.7 Закону України "Про податок на
додану вартість" встановлює порядок відшкодування ПДВ з бюджету, а саме:

- відповідно
до п.п.7.7.1 п.7.7, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до

бюджету або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання
звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту,

така сума враховується у зменшення суми податкового боргу
з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності -
зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

- відповідно
до п.п.7.7.2 п.7.7, якщо у наступному податковому періоді сума,

розрахована згідно з підпунктом
7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка

дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем
товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких
товарів (послуг);

б) залишок
від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до

складу податкового кредиту наступного податкового
періоду.

Але
вказаний порядок відшкодування ПДВ з бюджету (ст..7 Закону України «Про податок
на додану вартість») застосовується лише у випадку наявності доведеного факту
надмірної сплати податку на додану вартість, що встановлено п.1.8 ст.1 Закону
України «Про податок на додану вартість». Тобто, право на відшкодування виникає
лише при фактичній надмірній сплаті ПДВ до бюджету. У ході проведення перевірки ДП «Інтермаш»
(Акт перевірки від 18.12.2006р. №969/23-504/31153384)., згідно з вимогами п.8.3
ст.8 Наказу ДПА України від 24.04.2003р. №196 "Щодо здійснення ефективного
контролю за правомірністю відшкодування з бюджету сум ПДВ юридичним
особам" та відповідно до наказу ДПА України від 18.08.2005р. №350 "Про затвердження Методичних
рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами органів державної податкової
служби України при організації та проведенні перевірок достовірності
нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість", у ході
перевірки ДП «Інтермаш» ДПІ у Комінтернівському районі м. Харкова було
здійснено запити до відповідних ОДПС про проведення зустрічних перевірок
підприємств - контрагентів ДП «Інтермаш» та зустрічних перевірок по ланцюгу
постачання до виробника, з метою встановлення фактичних обставин здійснених
операцій, у тому числі факту віднесення останнім сум ПДВ, які підлягають
підтвердженню, до складу податкових зобов'язань у декларації з ПДВ за
відповідний період. В ході проведення зустрічних перевірок контрагентів ДП
«Інтермаш» по 1 ланцюгу ДПІ у Комінтернівському районі м. Харкова було
виявлено, що постачальником товару СПД
ФО ОСОБА_1" (один з основних постачальників ДП «Інтермаш») по
другій ланці постачальником є ПП "Оренда". На запит ДПІ у
Комінтернівському районі м. Харкова №5364/7/23-506 від 17.10.2006р. на
проведення зустрічної перевірки взаємовідносин ПП "Оренда" з СПД ФО
ОСОБА_1 була отримана відповідь від ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова про те,
що провести зустрічну перевірку не має можливості, у зв'язку з тим, що
підприємство не знаходиться за юридичною адресою та звітності до ДПІ не
надавало з моменту реєстрації. Відповідно до приписів п. 7.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від 25.07.2002р. № 1056 "Про заходи
щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про
податки" доказами спрямованості умислу суб'єкта оспорюваних угод на приховування
від оподаткування прибутків та доходів можуть бути, зокрема, надані податковими
органами відомості про відсутність підприємства, організації (сторони угоди) за
юридичною та фактичною адресою, про визнання недійсними в установленому чинним
законодавством порядку установчих (статутних) документів, про неподання
податкової звітності до органів державної податкової служби, про скасування державної реєстрації
суб'єкта підприємницької діяльності та інше.

Таким чином, зазначає скаржник, в зв'язку з тим, що ПП
"Оренда" не нарахувало податкові зобов'язання по ПДВ та не нарахувало
валові доходи від реалізації товару, який був предметом угоди з СПД ФО ОСОБА_1,
відсутні докази надмірної сплати ПДВ відповідно до п.1.8 ст.1 Закону України
"Про податок на додану вартість" за вказаною угодою до державного
бюджету. Тобто, податковий кредит у СПД ФО ОСОБА_1 та ДП «Інтермаш» не може
бути зарахований у склад податкового кредиту відповідного періоду. Беручи до
уваги те, що підприємства-постачальники не є виробниками, а товари були придбані
у підприємств - посередників, не надається можливим визначити факт надмірної сплати податку
постачальника по ланцюгу до виробника, відповідно до п.1.8 ст.1 Закону України
"Про податок на додану вартість", згідно з яким: бюджетне
відшкодування це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету в
зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

На підставі вищевикладеного, скаржник зазначає, що
господарським судом Харківської області при винесенні постанови від 14.03.2007р.
по справі №АС-42/34-07 внаслідок неналежного застосування норм матеріального
права помилково зроблено висновок про неправомірність зменшення ДПІ у
Комінтернівському районі м. Харкова ДП "Інтермаш" суми бюджетного
відшкодування.

Таким чином, як зазначає скаржник в апеляційній скарзі,
порушення, яке було допущено господарським судом Харківської області через
неналежне застосування положень норм матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, призвело до винесення постанови, яка не
відповідає обставинам справи.

Враховуючи вищенаведене, ДПІ у Комінтернівському районі
м. Харкова вважає

постанову господарського суду Харківської області від
14.03.2007р. по справі
№АС-42/34-07 винесеною з порушенням норм матеріального права, без
належної правової оцінки обставин у справі, та внаслідок цього незаконною та
необґрунтованою. Просить скасувати постанову господарського суду Харківської
області від 14.03.2007р. по справі №АС-42/34-07 за позовом ДП «Інтермаш» до ДПІ
у Комінтернівському районі м.Харкова про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення. Прийняти нову постанову, якою відмовити ДП «Інтермаш» в
задоволенні позовних вимог.

В
судовому засіданні представник скаржника підтримав апеляційну скаргу.

Позивач
проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає постанову суду правомірною,
просить її залишити без змін.

Перевіривши
доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, пояснення
представників сторін, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
першої інстанції було встановлено, та підтверджено у суді апеляційної інстанції
наступне.

З наданих
суду документів вбачається, що відповідачем була проведена

позапланова виїзна перевірка ДП «Інтермаш» з питань
достовірності нарахування

суми бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий
рахунок позивача за

вересень 2006р., про що складено акт №969/23-504/31153384
від 18.12.06р. В акті

зазначено, що ДП «Інтермаш» є платником ПДВ, свідоцтво №
29009662 від 22.11.00р., індивідуальний податковий номер юридичної особи -
1.

За висновками вказаного акту начальником ДПІ
Комінтернівського району м.Харкова було прийняте податкове повідомлення-рішення
№ /0 від

19.12.06 р. про зменшення суми бюджетного відшкодування
по ПДВ за вересень 2006р. у розмірі 17683,0 грн.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для зменшення
підприємству суми

бюджетного відшкодування став встановлений перевіркою
факт порушення

підприємством п. 7.7.1, п. 7.7.2 ст. 7 Закону України
" Про податок на додану вартість ", а також порушення п.5.12 Порядку
заповнення та подання податкової декларації з ПДВ, затвердженого наказом ДПА
України № 213 від 15.06.05р.

Відповідач в обґрунтування правомірності винесення
спірного рішення вказує на те, що позивач при поданні декларації по ПДВ за
серпень 2006 р. невірно включав до податкового
кредиту суму ПДВ
14053,33 грн. по
податковим накладним отриманим
від постачальника СПД ОСОБА_1, а тому відповідно в декларації за вересень 2006р. неправомірно зазначив суму бюджетного
відшкодування ПДВ у розмірі 17683,0грн.

Підставою для прийняття такого висновку відповідач
зазначає те, що перевіркою постачальників „по ланцюгу" було виявлено, що
постачальником товарів на користь СПД ФО ОСОБА_1 є ПП „Оренда", яке згідно
відповіді ДПІ Жовтневого району м. Харкова не знаходиться за юридичною адресою
та звітності до ДПІ не надає, а тому провести зустрічну перевірку цього
підприємства неможливо. На підставі цієї інформації перевіряючими зроблений
висновок про неможливість підтвердити факт сплати ПДВ до бюджету, що позбавляє
позивача права заявляти до відшкодування з бюджету ПДВ по операціям з СПД ФО
ОСОБА_1.

Суд вважає необхідним відмітити, що відповідно положенням
п. 7.7.1 ст. 7

Закону України "Про податок на додану
вартість", сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового
періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При
позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п. 7.7.1, така сума підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для
відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з п. 7.7.1, така сума враховується у зменшення суми

податкового боргу з цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому

числі розстроченого або відстроченого відповідно до
закону), а при його відсутності -

зараховується до складу податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до п. 7.7.2 ст. 7 цього ж Закону, якщо у
наступному податковому

періоді сума, розрахована згідно з п. 7.7.1, має від'ємне
значення, то: а) бюджетному

відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі

податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередньому

податковому періоді постачальникам таких товарів
(послуг); б) залишок від'ємного

значення після бюджетного відшкодування включається до
складу податкового

кредиту наступного податкового періоду.

З аналізу наведених норм випливає, що законодавець право
платника податку

на отримання бюджетного відшкодування пов'язує лише з
тим, який розмір

податкового кредиту задекларований у звітному періоді і
яка сума податку була

сплачена цим платником у попередньому податковому періоді
і жодним чином не

ставить це право у залежність від суми задекларованого
податкового кредиту у

попередньому податковому періоді.

Як не заперечується відповідачем, за перевіряємий період
(вересень 2006р.) порушень чинного податкового законодавства з боку позивача не
встановлено (а.с.16 та зворотна сторона), податкові зобов'язання та податковий
кредит з ПДВ відповідають даним бухгалтерського обліку підприємства позивача.

Відповідно до п. п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість" не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними
деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього
пункту).

Вказаний Закон визнає тільки одну підставу для виключення
з податкового

кредиту відповідні суми ПДВ і цією підставою є
відсутність належним чином

оформленої податкової накладної. Як встановлено судом і
це не спростовано

відповідачем (до матеріалів справи залучені належним
чином оформлені податкові

накладні, надані позивачем), у позивача в наявності є
податкові накладні, які

включені в розрахунок податкового кредиту за вересень
2006 р.

Таким чином висновки перевіряючих в цій частині зроблені
при довільному

застосуванні норм чинного законодавства, а тому є
неправомірними.

Крім того, чинне
законодавство, зокрема Закон України „Про податок на додану вартість", не
ставить право платника податку на податковий кредит від того, чи змогли органи
ДПС провести перевірку по всьому ланцюгу постачальними до виробника.

Відповідно до п.1.3 ст.1 Закону України "Про податок
на додану вартість",

платник податку - особа, яка згідно з цим Законом
зобов'язана здійснювати

утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується
покупцем, або особа,

яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підпунктах "а",
"в", "г", "д" пункту 10.1 статті 10,

відповідають за дотримання достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а

також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету
відповідно до закону

(п.10.2. ст. 10 Закону).

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі
несплата податку

продавцем (у тому числі в разі ухилення від сплати), чи
іншим постачальником по

ланцюгу, при фактичному здійсненні господарської операції
не впливає на

податковий кредит покупця та суму бюджетного
відшкодування.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи
державної влади та

органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на

підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами

України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на
додану вартість та

накладати штрафні санкції, чи зменшувати суму бюджетного
відшкодування на

покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки
чинне законодавство не

встановлює підстав для такого нарахування та накладання
штрафних санкцій.

Відповідачем не надано доказів того, що на час проведення
перевірки або на теперішній час угоди (договори, правочини, господарські
зобов'язання) позивача з

його контрагентами визнані недійсними у встановленому
чинним законодавством

порядку. За таких обставин висновки акту перевірки
зроблені всупереч фактичним обставинам і з перевищенням наданих йому
повноважень, а тому є неправомірними.

Зважаючи на це, задекларована в податковій декларації
сума податкового

кредиту підтверджується належним чином оформленими
податковими накладними і

була оплачена в попередньому податковому періоді, у
відповідача не існує законного

права зменшувати суму бюджетного відшкодування.

Колегія суддів також зазначає, що відповідач не посилався та не доводив обізнаність
позивача щодо обставин державної реєстрації його контрагента, здійснення
господарської діяльності, сплати ним податків.

Таким чином, видані позивачу належно оформлені податкові
накладні продавцем, з урахуванням
господарських операцій, факт здійснення яких ніхто не спростував, не давали
відповідачу підстав для висновку про завищення позивачем сум податкового
кредиту.

Позивачем податковий кредит сформовано з урахуванням
положень Закону України “Про податок на
додану вартість” .

Таким чином дії відповідача не відповідають чинному
законодавству, правомірність оскарженого рішення згідно ч. 2 ст. 71 КАС України відповідачем -
суб'єктом владних повноважень не доведена.

Враховуючи
вищенаведене, доводи апеляційної скарги є помилковими.

За таких
обставин суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується
повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи
встановлено правильно, докази досліджено вірно, відповідно рішення ухвалено з
дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню,
апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись
ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Комінтернівському
районі м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову
Господарського суду Харківської області від 14.03.2007 року по справі № АС-42/34-07 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та підписано 29 травня 2007 року

Головуючий Сіренко О.І.

Судді
Григоров А.М.

Подобайло
З.Г.