Справа № К-7120/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2007-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2007

№ К-7120/06

Вищий адміністративний суд України
у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого),

Брайка А.І.
Голубєвої Г.К., Рибченка А.О.,
Федорова М.О.

при секретарі: Міненко О.М.

представники сторін в судове засідання не з'явились, про
час і місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сімферополі в АР
Крим на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від
25.05.2005 по справі № 2-15/134-2005

за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1

до Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі в Автономній Республіці Крим

про визнання
недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Заявлено
позовні вимоги про визнання недійсними:

рішення від
14.05.2004 НОМЕР_1 про застосування штрафних санкції у сумі 1 000 грн. за
реалізацію алкогольних напоїв за цінами нижчими від встановлених мінімальних
роздрібних цін;

податкового
повідомлення-рішення від 14.05.2004 НОМЕР_2 про застосування штрафних санкції у
сумі 1 232,50 грн. за порушення встановленого порядку використання
розрахункової книжки та незабезпечення відповідності;

податкового
повідомлення-рішення від 14.05.2004 НОМЕР_3 про застосування штрафних санкції у
сумі 250 грн. за порушення порядку використання торгового патенту.

Рішенням
Господарського суду Автономної Республіки Крим від 10-25.02.2005 по справі №
2-15/134-2005 позовні вимоги задоволені повністю.

Постановою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 25.05.2005 по справі №
2-15/134-2005 рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від
10-25.02.2005 по справі № 2-15/134-2005 змінено. Позов задоволено частково.

Рішення
Державної податкової інспекції у м. Сімферополі в АР Крим від 14.05.2004
НОМЕР_1 визнано недійсним. Податкове повідомлення-рішення від 14.05.2004
НОМЕР_3 визнано недійсним.

В іншій
частині позову відмовлено.

Не
погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції Відповідач (далі - ДПІ)
подав касаційну скаргу і враховуючи все зазначене в скарзі, просить судові
рішення скасувати, в позові відмовити.

Позивач (далі - ВАТ) заперечення на
касаційну скаргу не надав.

При цьому судовими рішеннями
встановлено, що 06.05.2004 ДПІ була проведена перевірка магазина, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, що належить суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1,
про що на бланку НОМЕР_4 був складений Акт з додатком ("Х-звіт")
НОМЕР_5 та прийнято: рішення НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій у сумі
1 000 грн. за реалізацію алкогольних напоїв за цінами нижче встановлених
мінімальних роздрібних цін; податкове повідомлення-рішення НОМЕР_2 про
визначення суми зобов'язання - штрафні санкцій у сумі 1 232,50 грн. ((в т. ч.
340 грн. за порушення встановленого порядку використання розрахункової книжки,
892,50 грн. за невідповідність коштів на місті проведення розрахунків сумі,
вказаній в денному звіті) та податкове повідомлення-рішення НОМЕР_3 про
визначення суми зобов'язання - штрафні санкції у сумі 250 грн. за порушення
порядку використання торгового патенту.

Перевіривши правильність
застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та
процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов, рішення суду
першої інстанції мотивовано тим, що перевірка Позивача була здійснена без участі
уповноваженої її особи, докази допущення Позивачем порушень надані не були,
штрафні санкції за невикористання розрахункової книжки та незабезпечення
відповідності неправомірно визначені сумою податкового зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції не погодився
із зазначеним рішенням частково.

Щодо визнання
рішення НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій у сумі 1 000 грн. за
реалізацію алкогольних напоїв за цінами нижче встановлених мінімальних
роздрібних цін неправомірним, суди зазначили про те, що в Акті зафіксовано -
Позивач реалізує алкогольні напої за цінами нижчими від встановлених
мінімальних роздрібних цін на підставі чеків "Х-звіту", в яких було
вказане, що 09.09.2003 та 11.09.2003 Позивачем була зроблена продаж горілки
"Соборна" за ціною 6 грн.

При цьому
судами встановлено, що Позивач здійснював продаж горілки "Соборна" за
ціною 6 грн. у пляшках ємністю 0,25 літрів, що відповідає постанові Кабінету
Міністрів України від 21.06.2001 № 700 “Про запровадження мінімальних цін на
вітчизняні та імпортні алкогольні напої” (зі змінами), якою встановлена
мінімальна роздрібна ціна для горілки, код виробів згідно з УКТ ЗЕД 2208 30, у
сумі 31,22 грн. за 1 літр 100-відсоткового спирту.

Таким чином
суди встановили, що Акт перевірки не містіть будь-яких відомостей про ємність
пляшок та відсоток місткості спирту, від яких залежить визначення ціні горілки.
І тому суди обох інстанцій визнали рішення НОМЕР_1 про застосування штрафних
санкції у сумі 1 000 грн. неправомірним, а тому недійсним. Суд касаційної
інстанції повністю погоджується із вказаним висновком.

Щодо
застосування фінансових санкцій у сумі 250 грн. за порушення порядку
використання торгового патенту, суди обох інстанцій, керуючись ст. 7 Закону
України від 23.03.1996 № 98 “Про патентування деяких видів підприємницької
діяльності” (із змінами і доповненнями) - прийшли до висновку, що оскільки ДПІ
не було надано доказів знаходження на місті торгівлі торгового патенту з
закінченим строком, наприклад, ксерокопія торгового патенту з закінченим
строком, яка повинна бути додатком до акту перевірки, тому податкове
повідомлення-рішення НОМЕР_6 визнано недійсним. В цій частині суд касаційної
інстанції також погоджується із зазначеним обґрунтуванням судів, оскільки
відсутність доказу порушення встановлених Законом приписів є підставою визнання
податкового повідомлення-рішення недійсним.

Щодо застосування фінансових
санкцій у розмірі 340 грн. за порушення встановленого порядку використання
розрахункової книжки, суд апеляційної інстанції не погодився із висновком суду першої
інстанції про неправомірність нарахування зазначених фінансових санкцій,
оскільки Актом перевірки було встановлено, що реєстраційна сторінка
розрахункової книжки НОМЕР_7, яка зареєстрована 07.08.2002, не містіть запис
про дату початку її використання, корінець квитанції ДААД НОМЕР_8 та НОМЕР_9 не
містіть суму розрахункової операції.

Обґрунтовуючи
свою позицію щодо зміни рішення суду першої інстанції в цій частині, суд
апеляційної інстанції послався на п. 5 ст. 3 Закону України “Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і
послуг” (в редакції Закону України від 01.07.2000 № 1776, зі подальшими
доповненнями і змінами) суб'єкти підприємницької діяльності при продажу товарів
(робіт, послуг) у сфері торгівлі зобов'язані у разі незастосування реєстраторів
розрахункових операції у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки
з використанням книги обліку розрахункових операції та розрахункової книжки з
додержанням встановленого порядку їх ведення. І зазначив, що за порушення цього
обов'язку згідно п. 3 ст. 17 вказаного Закону до суб'єктів підприємницької
діяльності застосовуються штрафні санкції у розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Суд касаційної інстанції
повністю погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що ДПІ
правомірно застосовані до Позивача штрафні санкції у сумі 340 грн., як таким,
що обґрунтований Законом.

Щодо
застосування штрафних санкції у розмірі 892,50 грн. судом апеляційної інстанції
встановлено, що в момент перевірки в касовому апараті знаходились кошти у сумі
187 грн., а в денному звіті реєстратора розрахункових операції була вказана
сума - 8,50 грн., що підтверджується "Х-звітом", який є додатком до
акту перевірки. Невідповідність склала 178,50 грн.

Змінюючи
рішення суду першої інстанції в цій частині, суд апеляційної інстанції
керувався п. 13 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг”, за
якою суб'єкти підприємницької діяльності при продажу товарів у сфері торгівлі
зобов'язані забезпечувати відповідність сум наявних коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, вказаній в денному звіті реєстратора розрахункових
операції, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі
продажу по розрахунковим квитанціям, виданим з начала робочого дня. І зазначив,
що за порушення цього обов'язку ст. 22 цього Закону передбачена
відповідальність у вигляді фінансових санкцій в 5-кратному розмірі суми, на яку
виявлена невідповідність, що складає 178,50 х 5 = 892,50 грн.

А оскільки під
місцем проведення розрахунків Закон України “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг”
розуміє місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані
послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги)
готівкові кошти. А згідно Порядку заняття торговельною діяльністю і правилам
торговельного обслуговування населення, затверджені постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 № 108 забороняється зберігання в касі
(грошовому ящику, сейфі) грошей готівкою, які не належать підприємству, а також
особистих речей касира чи інших працівників підприємства. Таким чином, суд
апеляційної інстанції прийшов до вірного висновку, що Позивач зобов'язаний
законом забезпечувати відповідність коштів на місті проведення розрахунків
незалежно від того скільки підприємців здійснюють діяльність у одному торговому
об'єкті, на місті проведення розрахунків не можуть знаходиться ні яки інші
кошти. І тому суд касаційної інстанції визнає, що застосування ДПІ до Позивача
штрафу у сумі 892,50 грн. є законним. А тому постанова суду апеляційної
інстанції в цій частині обґрунтована вірно.

Також суд
апеляційної інстанції зазначив, що податковим повідомленням-рішенням НОМЕР_2
були застосовані штрафні санкції які визначені як сума зобов'язання, а не
податкового зобов'язання і його висновок про помилку суду першої інстанції щодо
визначення цих санкцій податковим зобов'язанням є вірним.

Відповідно аналізуючи наведені
норми Закону, які спростовують доводи касаційної скарги стосовно неправильного
застосування норм матеріального права, встановлено, що суд апеляційної
інстанції правильно дослідив обставини справи та виніс постанову з дотриманням
норм матеріального і процесуального права, яка не підлягає скасуванню.

Враховуючи вищезазначене та
керуючись ст. ст. 160, 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі АР Крим залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 25.05.2005 по справі № 2-15/134-2005
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в
порядку, визначеними ст. ст. 237-239 КАС України.

Головуючий О.В.
Карась

Судді А.І.
Брайко

Г.К.
Голубєва

А.О.
Рибченко

М.О.
Федоров