Справа № 22-а-100/2007р.
Суддя: Мелінишин Г.П.
Дата ухвалення: 2007-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області в складі:

головуючої Мелінишин
Г.П.,

суддів Павлишиної
А.Т., Ясеновенко Л.В.

секретаря: Пилипчук
Н.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до УМВС України в
Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій по відмові у
призначенні пенсії за вислугою років та стягнення моральної шкоди за
апеляційною скаргою УМВС України в Івано-Франківській області на постанову
Івано-Франківського міського суду від 21
грудня 2006 року, -

встановила:

Постановою Івано-Франківського міського суду від 21 грудня 2006 року частково
задоволено позов ОСОБА_1. Визнано неправомірною відмову УМВС України в
Івано-Франківській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років
згідно ст.12 п.б Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб" в редакції від 04.07.2002
року. Зобов"язано призначити його таку пенсію позивачу з 10.10.2004 року. В
задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

На дану постанову в частині задоволення позову ОСОБА_1 УМВС України в Івано-Франківській
області подало апеляційну скаргу. Зазначає, що судом порушено норми
процесуального та матеріального права.

Зокрема,
суд вирішуючи спір безпідставно керувався ст.12 п.б Закону України „Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців" в редакції від 04.07.2002р.,
яка втратила чинність на день розгляду справи. Згідно положень цієї статті в
редакції від 04.04.2006р., якою суд і повинен був керуватися, право на пенсію
за вислугою років відповідно до норм цього Закону мають особи при досягненні ними
на день звільнення зі служби 45-річного віку, за наявності у них страхового
стажу 25 років і
більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить служба в органах
внутрішніх справ. Аналогічно суд недоречно посилався і на роз'яснення з цього
приводу Верховного Суду України, даних в постанові №4 від
15.04.2005р., оскільки вони носять рекомендаційний, а не законодавчий характер
та стосуються положень статті в редакції від 04.07.2002р., що втратила чинність
на момент винесення оскаржуваної постанови. Посилаючись на зазначені обставини,
апелянт просив постанову в даній частині скасувати, ухвалити нову

Справа № 22-а-100/2007р. Головуючий у 1 інстанції
Перегінець Л.В.

Доповідач
Мелінишин Г.П.

постанову,
якою в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник УМВС України в Івано-Франківській
області доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів. ОСОБА_1 доводів
скарги не визнав, посилаючись на обгрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не знаходить.

Судом встановлено, що на час звернення позивача із заявою
про призначення пенсії його загальний трудовий стаж становив 37 років 5 місяців. З них 16 років 5 місяців 17 днів складає
служба в органах внутрішніх справ. За час перебування на службі позивач не
позбавлявся військового чи спеціального звання і не був звільнений у
зв"язку із засудженням за умисний злочин, чи за вчинення корупційного
діяння.

Оскільки ОСОБА_1 народився 23.05.1947 р., то на час вступу в дію 06.08.2002р.
редакції п."б" ст.12 Закону України „Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб" досягнув 45-річного
віку.

В зв"язку із цим ОСОБА_1 10.10.2005р. звернувся до відповідача із
заявою про призначення йому пенсії за вислугою років по лінії МВС, в чому йому
28.10.2005р. було відмовлено.

Відповідно до п."б" ст.12 Закону України „Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців..." (в редакції від 04.07.2002р.) право
на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, особи, які мають
право на пенсію за цим законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та
часу звільнення і досягли 45-річного віку.

При таких обставинах суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що у позивача на час звернення з вимогою до відповідача
про призначення пенсії були наявні всі підстави, необхідні для призначення йому
такої пенсії згідно п."б" ст.12 вказаного Закону. В зв"язку з
цим суд обгрунтовано визнав неправомірною відмову УМВС від 28.10.2005р. в
призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та частково задовільнив його
позовні вимоги.

Посилання апелянта на те, що суд неправильно застосував матеріальний закон,
зокрема застосував положення ст.12 Закону „Про пенсійне забезпечення..." в
редакції від 04.07.2002р., що втратила чинність, тоді як застосуванню підлягала
редакція цього Закону від 04.04.2006р., не заслуговує на увагу.

Виходячи із загальних начал цивільного законодавства України, зокрема дії
ст.5 ЦК України,
до прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності нового закону, у т.ч. тих з них, що з
яких-небудь причин виявилися не здійсненими (не виконаними) на момент введення
в дію нового закону, тобто набрання ним чинності, застосовується раніше діюче
законодавство.

За таких обставин суд правильно не врахував при вирішенні спору вимоги
ст.12 вказаного Закону в редакції від 04.04.2006р., оскільки вказана норма
закону не діяла в період часу, коли позивач звернувся до УМВС з заявою про
призначення пенсії. Не має вона також і зворотньої сили, а отже не може бути
застосована до даних правовідносин.

Колегія суддів приходить до висновку, що справа судом
першої інстанції розглянута повно і об"єктивно, а рішення ухвалено з
дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а
тому підстав для її задоволення не вбачається.

Керуючись ст.ст.
198, 200,205, 206 КАС
України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу УМВС України в Івано-Франківській
області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду
від 21
грудня 2006 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання нею законної сили.