Справа № к-15812/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2007 року м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді
Бутенка В.І.,

суддів: Лиски Т.О., Панченка
О.І., Сороки М.О., Штульмана І.В.,

при секретарі Якименко О.М.

розглянувши в порядку
касаційного провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Катеринопільського
районного суду Черкаської області від 30 серпня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2005 року у справі
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області про
стягнення суми щорічної допомоги на оздоровлення, -

в
с т а н о в и л а :

В серпні 2005 року ОСОБА_1
посилаючись на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2
категорії, звернувся до суду із зазначеним позовом до Управління праці та соціального захисту населення
Катеринопільської районної державної адміністрації про стягнення
заборгованості з виплати щорічної допомоги на оздоровлення за період з 1991
року по 2004 рік.

Відповідно до наданого статусу
ліквідатора 2 категорії на підставі ст. 48 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" №796-ХІІ від 28.02.1991 р. (далі - Закон №796-ХІІ) він
має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Вважав, що розмір допомоги повинен
розраховуватися з мінімальної заробітної плати на момент звернення, яка на той
час складала 310,00 грн. і до виплати за період з 1991 року по 2004 рік
підлягають кошти у сумі 21 700,00 грн.

Оскільки відповідачем таких виплат
не проводилось взагалі, ОСОБА_1 просив вказані дії визнати неправомірними та
зобов'язати відповідача виплатити зазначену суму заборгованості.

Рішенням Катеринопільського
районного суду від 30 серпня 2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26
грудня 2005 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В поданій касаційній скарзі
позивач, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить вказані
судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних
вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

При розгляді справи судами першої
та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції другої категорії, що
підтверджується посвідченням серії А№262716, у зв'язку з чим користується
правами та пільгами, передбаченими Законом №796-ХІІ.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, районний суд виходив із того, що розмір виплат, які нараховувались
позивачеві визначено правильно на підставі ст.ст. 48, 62, 67 Закону №796-ХІІ та
відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 р.
"Про компенсаційні виплати громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Як зазначено в рішенні суду,
відповідно до ст. 62 Закону №796-ХІІ роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обов'язковими до виконання на всій території України. Статтею 67
зазначеного Закону встановлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і
компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до змін
вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Пунктом 3 Постанови Верховної Ради
України від 20.02.1996 р. "Про порядок введення в дію статей 10, 33, 34
Закону України "Про оплату праці та встановлення мінімального розміру
пенсії за віком" встановлено, що до внесення відповідних змін до чинного
законодавства, виплати, тарифні ставки та оклади, розраховані на основі
мінімальної заробітної плати, здійснюються у розмірах, які діють станом на
01.02.1996 р.

Оскільки станом на 01.02.1996 р.
розмір мінімальної заробітної плати складав 6 грн., а на момент виплати зміни
до Закону №796-ХІІ щодо розміру виплат не були внесені, то зазначені виплати
мають проводитись у розмірі, встановленому постановою КМУ №836 від 26.07.1996
р.

Між тим такі висновки суду не
відповідають нормам матеріального права.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 3 частини 4
статті 48 Закону №796-ХІІ, щорічна допомога учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС виплачується у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати (абзац 7 частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ).

Зі змісту статті 1 цього Закону не
вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Слід зазначити, що встановлений ще
в 1996 році постановою КМУ № 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення
протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому
іншими законами України. Зі змісту вимог законів України про встановлення
розмірів мінімальних заробітних плат, законів України про державний бюджет
України, нормами яких визначались відповідні мінімальні розміри зарплат, не
вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Оскільки ні Верховна Рада України,
ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не
приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме стаття 48 Закону №796-ХІІ, а не Постанова КМУ №836.

Крім зазначеного, колегією суддів Вищого адміністративного суду
України виявлено невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи та неповнота дослідження доказів по
справі, які мають суттєве значення для її правильного вирішення .

Так, судом першої інстанції
встановлено, і з цим погодився апеляційний суд, що порядок виплат, які
здійснюються відповідачем у розмірах згідно постанови Кабінету Міністрів
України №836 від 26.07.1996 р. відповідають вимогам чинного законодавства.

Проте згідно довідки Управління
праці та соціального захисту населення Катеринопільської РДА №1569 від
09.08.2005 р. (а.с. 8) ОСОБА_1 не перебуває на обліку у відповідача і допомоги
не одержує. Крім того, у своєму запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_1 (а.с.
21) відповідач стверджує, що позивач до управління праці з заявою не звертався,
документи не подавав і на обліку, як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС не
перебуває.

Судами вказані обставини не
досліджені, не встановлено чи виплачувались позивачу будь-які виплати та в яких
розмірах.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976
року №11 "Про судове рішення" із змінами і доповненнями, рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при
їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи
із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

У зв'язку з викладеним, колегія
дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223,
227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Катеринопільського
районного суду Черкаської області від 30 серпня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2005 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого ст. 237 Кодексу адміністративного
судочинства.

Головуючий: (підпис)

Судді колегії: (підписи)

З оригіналом згідно

Суддя