Справа № 2-а-296 2007
Суддя: Гаркушка Н.В.
Дата ухвалення: 2007-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-29б 2007
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„2 6" січня 2007 року Мелітопольський міськрайонний суд Запо­різької
області в складі:

головуючого - судді Гаркушка Н.В.

при секретарі - Крижановській СІ.

за участю представника відповідача - Стоякіної Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
праці, соціального захисту населення та жит­лових субсидій Мелітопольської міської Ради про стягнення недо­плаченої одноразової щорічної допомоги інваліду війни,
суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача
на його користь недоплачену одноразову щорічну гро­шову допомогу інваліду війни в сумі 6 7 69 гривні 52 копійки і за­значає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про статус
ветера­нів війни, гарантії їх соціального
захисту» він визнаний інвалі­дом війни II групи та має право на щорічну, до
5-го травня, одно­разову грошову допомогу в розмірі
8-ми мінімальних пенсій за ві­ком, однак всупереч вимогам
законодавства призначена йому грошова допомога у 2004-2006 роках виплачувалась
не в повному обсязі. За­гальна сума недоплати становить 6
769 гривень 52 копійок, яку він і просить стягнути.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що міське управління праці, соціального
захисту на­селення та житлових субсидій Мелітопольської міської Ради орієн­туються на Закон України «Про державний бюджет України»,
який за­тверджується на кожний рік. Згідно до цього закону Головне Управ­ління праці та соціального захисту населення Запорізької
облдер­жадміністрації розпоряджується бюджетними коштами, а в компетен­цію міського управління входить лише направлення списків
людей, які повинні отримувати грошову
допомогу. Також відповідно до ст. 99 КАС України строк позовної
давності встановлений не в 3 роки, а в 1 рік з
моменту коли особа дізналась або повинна була дізна­тися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає задоволенню частково.

Згідно копії
посвідчення серії НОМЕР_1, виданого Мелітопольським
УСЗН 08.08.1995 року ОСОБА_1. є інвалідом війни відповідно до вимог ст.13
Закону України «Про статус ветера­нів
війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року позивач, як
інвалід війни має право на щорічну, до 5-го травня

разову грошову допомогу в розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком.

Оскільки, заперечуючи проти адміністративного позову, відпо­відач обґрунтовано посилається на порушення позивачем
строку зве­рнення до суду, суд вважає стягнути
з відповідача на користь по­зивача грошову допомогу як інваліду
війни недоплачену йому у 2006 році, в межах строку передбаченого ст.99 КАС
України.

Відповідно до чинного законодавства розмір мінімальної пен­сії за учасником бойових дій станом на- 05 травня 2006
року - 332 гривні.

Таким чином, на підставі ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від
25.12.1998 року та з урахуванням офіційно встановленого розміру мінімальної пенсії за віком розмір разової грошової допомоги повинен
був складати в 200 6 році - 2 65 6 гривень (332 гривні
х 8).

Однак всупереч вимогам вищевказаного закону позивачу виплачу­валась разова грошова допомога не в повному обсязі. Так в
2006 році йому було виплачено 330 гривень.

Згідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті нових за­конів або внесенні змін до чинних законів не допускається
звужен­ня змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, у відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верхов­ного Суду
України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Кон­ституції України при здійсненні правосуддя», Конституція України має
найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді справ мають оцінювати зміст будь-якого
закону чи ін­шого нормативно-правового акту з
точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках
застосовувати Конститу­цію, як акт прямої дії. Судові
рішення мають ґрунтуватися на Кон­ституції .

Згідно до ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів вій­ни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату
разової гро­шової допомоги до 5-го травня в
розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють
органи праці та соціального захис­ту населення через відділення
зв'язку або через, установи банків.

Відповідно до ст. 99 КАС України строк позовної давності встановлений не в 3 роки, а в 1 рік з моменту коли особа
дізна­лась або повинна була дізнатися про порушення
своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд вважає, що позивачу дійсно було не доплачено щорічну ра­зову грошову допомогу в 2006 році в розмірі 2 326 гривень
(2 656 гривень - 330 гривень).

Доводи представника відповідача, що УПСЗН не є належним від­повідачем безпідставні, оскільки ст. 17-1 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" визначе­но що грошові допомоги виплачуються органами праці та
соціального захисту.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги в
розмірі 2 326 гривень.

Керуючись ст. ст. 8, 22 Конституції України, ст. ст. 99, 158-164, 167 КАС
України, ст. ст. 2, 7, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління пра­ці, соціального захисту населення та житлових субсидій
Меліто­польської міської ради про стягнення
недоплаченої щорічної разо­вої грошової допомоги інваліду
війни задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці, соціального захисту населення та житлових
субсидій Мелітопольської міської ради (р/р 0637
в УДП Запорізької області, МФО 813015, код ОКПО 08193086) на користь ОСОБА_1 недо­плачену суму щорічної разової грошової допомоги в розмірі дві ти­сячі
триста двадцять шість гривень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційний суд Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної заяви протягом десяти днів з дня її проголошення, а потім апеляційної скарги на постанову суду протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в десятиденний
строк без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, з подачею копії
апеляційної скарги до апеляційного суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляцій­не оскарження не було подано.