Справа № 22-а-350/07
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2007-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1-ій інст.Костюкевич
Рядок статзвіту №41
Луцький міськрайсуд Волинської обл.
Справа №22а-350/07
Доповідач: Кушнерик М.П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2007р. колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі: головуючого -
судді: КУШНЕРИКА М.П.

суддів: ПЛІША
М.А., ОЛЕНДЕРА І.Я.

при секретарі: ГІДЕЙ К.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайсуду Волинської області від 23 лютого
2007р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби
України про скасування наказу Голови
Державної митної служби України
НОМЕР_1 та поновлення на публічній службі ,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Луцького
міськрайсуду Волинської області від 23 лютого 2007р. відмовлено в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до Держмитслужби України про скасування наказу
Голови Державної митної служби України НОМЕР_1, визнання незаконним звільнення
та поновлення на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 з підстав пропуску строку звернення до
суду.

Позивач оскаржив дану постанову з підстав
неправильного застосуванням норм матеріального права.

Так, оспорюваним наказом його було звільнено з посади
ІНФОРМАЦІЯ_1 в зв'язку з виникненням та виявленням обставин, що перешкоджають
перебуванню державного службовця на державній службі, згідно п. 5 ст. 30 Закону
України «Про державну службу».

Ст. 233 ч. 1 КЗпП України передбачено, що працівник може
звернутись до суду в справі про звільнення в місячний строк з дня вручення
копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Строк позовної давності вважає пропущеним з поважної
причини, оскільки 16.09.1999р. прокуратурою Волинської області було порушено
кримінальну справу за ознаками ст.ст. 70, 80-1 КК України, яку було передано до
прокуратури Львівської області. На звернення адвоката від 19.06.2006р. на
наступний день отримано відповідь, з якої позивачу стало відомо, що
17.10.2002р. дана кримінальна справа прокуратурою Львівської області закрита за
відсутністю складу злочину, на підставі ст. 6 п. 2. КПК України та крім того,
йому було відмовлено в наданні копії постанови про закриття кримінальної
справи.

До отримання відповіді з прокуратури Львівської області
позивач не був повідомлений про хід та результати розслідування кримінальної
справи, тому фактично був позбавлений можливості звернутись до суду з позовом
про поновлення на роботі.

Ст. 234 КЗпП передбачено, що у разі пропуску з поважних
причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці
строки.

Суд, під час розгляду справи,
помилково прийшов до висновку та не прийняв до уваги, що кримінальна справа
порушена по факту вчинення злочину, а не відносно особи позивача, а тому
будь-якого відношення до можливого пропуску позивачем строку звернення до суду
з поновленням на роботі не має.

Фактичною підставою його звільнення була інформація про те, що вироком
Земельного суду Мюнхена II від 20.04.1999р. його
визнано винним у пособництві при ухиленні від сплати податків у двох випадках і
призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 2-х років, від якого
було звільнено умовно-достроково та про те, що він, ніби, перебуваючи за
кордоном, незаконно відкривав валютні рахунки у банках.

Вважає, що вирок Земельного суду Мюнхена II від 20.04.1999р. не міг бути
юридичною підставою для звільнення, оскільки: ніяких злочинів на території
Німеччини чи України не вчиняв, ніяких хабарів не отримував. Доказом цього є
закриття кримінальної справи 17.10.2002р.; вирок було винесено 20.04.1999р., однак на цей час
Україна не була учасником Європейської конвенції «Про взаємну допомогу у
кримінальних справах» від 20.04.1959р., яка була ратифікована із заявами і
застереженнями законом N 44/98-ВР від 16.01.1998р. Дана конвенція стосується
зобов'язання надавати одна одній, відповідно до положень цієї Конвенції,
якнайширшу взаємну допомогу у кримінальному переслідуванні правопорушень,
покарання яких, на момент прохання про надання допомоги, підпадає під
юрисдикцію судових властей запитуючої Сторони. Тобто, даною конвенцією
передбачена процедура екстрадиції злочинців та процедура надсилання офіційних
запитів. Конвенція 1959р. не регулює питання визнання вироків, які прийняті
судами іншої держави та їх фактичне виконання. Європейська конвенція «Про
дійсність кримінальних вироків» була підписана 09.06.2000р., а Україною
ратифікована лише 26.09.2002р., тобто через три роки після винесення вироку
Земельного суду Мюнхена II.

Згідно ст. 6 КК України в редакції
1960р., що діяв на час виникнення спірних правовідносин, злочинність і
караність діяння визначаються законом, який діяв під час вчинення цього діяння.
Закон, що усуває караність діяння або пом'якшує покарання, має зворотну силу,
тобто поширюється з моменту набрання ним чинності також на діяння, вчинені до
його видання. Закон, що встановлює караність діяння або посилює покарання,
зворотної сили не має. Оскільки Європейська конвенція «Про дійсність
кримінальних вироків» ратифікована Україною 26.09.2002р., а вирок Земельного
суду Мюнхена II винесено 20.04.1999р., то він на
території України немає юридичної сили.

Згідно ч. 2 ст. 58 Конституції України
ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися
законом як правопорушення.

Не погоджуючись з доводами апелянта,
відповідач вважає оскаржувану постанову правомірною, посилаючись при цьому на
ту обставину, що особа
може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у
справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової книжки. Наказ НОМЕР_1 "По
номенклатурі Голови Служби" позивачу було вручено під розпис 16.06.99р. з
дотриманням вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Апелянтом не береться до уваги і
той факт, що кримінальну справу було порушено 16.09.1999р. не відносно нього, а
по факту незаконного переміщення через митний кордон України з приховуванням від
митного контролю цигарок, вчиненого у великих розмірах та по факту відкриття
валютних рахунків без дозволу нацбанку, а закрито прокуратурою Львівської
області - 17.10.2002р., що не могло слугувати перешкодою для звернення до суду
з позовом про оскарження акту індивідуальної дії та поновленні на роботі.

Оскільки позивач по вищевказаній
кримінальній справі виступав у якості свідка, у випадку закриття кримінальної
справи, згідно ч. З ст. 214 КПК України копія постанови про закриття справи
надсилається лише прокуророві, а також особі, що притягалася до кримінальної
відповідальності, потерпілому та цивільному позивачеві.

Європейська конвенція "Про
взаємну допомогу у кримінальних справах" від 20.04.1959р. передбачала лише
процедуру екстрадиції злочинців та процедуру надсилання офіційних запитів.

При цьому, не враховано, що взаємна
допомога урядів держав, які підписали цю Конвенцію, лише пов'язана з питанням
екстрадиції, оскільки з питання екстрадиції конвенцію було уже підписано
13.12.1957р. та не враховано положень Додаткового протоколу до Європейської
конвенції про взаємну допомогу у кримінальних справах, який підписано
17.03.1978р., ратифіковано 16.01.1998р. та набув чинності 09.06.1998р.

Також просить врахувати, що з часу
звільнення позивача проведено реорганізацію митних органів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що наказом Державної митної служби
України НОМЕР_1 позивач був звільнений як державний службовець з посади
ІНФОРМАЦІЯ_1 в зв'язку з виникненням та виявленням обставин, що перешкоджають
перебуванню державного службовця на державній службі, згідно п. 5 ст. 30 Закону
України «Про державну службу». Підставою звільнення було
повідомлення Міністерства Закордонних справ та пояснення позивача. При цьому
сторонами не оспорюється факт засудження ОСОБА_1 вироком Земельного суду
Мюнхена ІІ від 20.04.1999р.

З постанови про порушення
кримінальної справи від 16.09.1999р. вбачається, що кримінальна справа №
50-031-99 порушена по факту незаконного переміщення через мигний кордон України
з приховуванням від митного контролю цигарок, вчиненого у великому розмірі та
по факту відкриття за межами України валютних рахунків без дозволу
Національного Банку України на громадянина України ОСОБА_1 за ознаками
злочинів, передбачених ст.ст. 70, 80-1 КК України.

Постановою
від 17.10.2002р. кримінальну справу № 50-031-99 було закрито за відсутності
складу злочину.

Згідно ст. 233 ч. 1 КЗпП України
працівник може звернутись до суду в справі про звільнення в місячний строк з
дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст. 99 ч. 2 КАС України для
звернення до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюсться з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом
вірно встановлено, що позивач знав про своє звільнення з часу винесення
оспорюваного наказу, тобто більше ніж за сім років до звернення до суду.

Згідно ст. 100 ч. 1 КАС України
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьму наполягає одна із
сторін.

Колегія
суддів вважає, що пояснення позивача про поважність пропуску вказаних строків
через неповідомлення його про результат розслідування кримінальної справи
підставно судом до уваги не прийнято у зв'язку з тим, що вказана кримінальна
справа порушена по факту вчинення злочину, а не відносно особи позивача.

Оскільки суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи
змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись
ст. 198 ч. 1п. 1, 200, 205 ч. 1 п. 1, 206, 254 ч. 5 КАС України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а
постанову Луцького міськрайсуду Волинської області від 23 лютого 2007р. у
справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України
про скасування наказу Голови Державної митної служби України НОМЕР_1 та поновлення
на публічній службі - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної
інстанції протягом одного місяця.

Головуючий:
М.П.КУШНЕРИК

Судді:
М.А.ПЛІШ

І.Я.ОЛЕНДЕР