Справа № 22-а-324/07
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2007-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Губська Я.В Категорія: Доповідач
2 інстанції: інший суддя
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2007 року

№ 22-а-324/07

Судова колегія Харківського апеляційного адміністративного
суду у складі:

Головуючого судді - Григоров А.М.

Суддів - Сіренко О.І., Подобайло З.Г.

при секретарі: Спесивцева О.В.

за участі:

позивач - ОСОБА_1
відповідач - не з'явився

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м.Харкова
від ІНФОРМАЦІЯ_1 року по справі НОМЕР_1

за позовом ОСОБА_1

до Харківського
університету Повітряних Сил

про стягнення грошової компенсації
замість речового майна, що підлягало видачі,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Київського районного суду м. Харкова з
позовом до Харківського університету Повітряних Сил про стягнення грошової компенсації замість
речового майна, що підлягало видачі.

Постановою Київського районного
суду м. Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_1 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до
Харківського університету Повітряних Сил про стягнення грошової компенсації
замість речового майна, що підлягало видачі задоволені частково, стягнуто з
Харківського університету Повітряних Сил на користь позивача 483,97грн.
грошової компенсації та на користь держави 51,00 грн. судового збору. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Позивач, враховуючи текс
скарги, не погоджується з постановою
суду, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вказане рішення є незаконним та
необґрунтованим та підлягає скасуванню в частині відмови від задоволення
3626,89 грн. грошової компенсації з наступних підстав:

Київським районним судом м. Харкова неправильно застосовані норми
матеріального права, неповно з'ясовано всіх обставин, що мають значення для
справи, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення по справі:

Судом не було застосовано ч. 5 ст. 17 Конституції України, згідно якої
держава забезпечує

соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних
Силах України та в

інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Судом не було застосовано ч.1 ст. 46 Конституції України, згідно якої
громадяни мають

право на соціальний захист.

Київським районним судом не звернуто уваги, що під час знаходження мною на
військовій службі я постійно повинен був знаходитися на службі у військовій
формі одягу. При постійно проведених строєних оглядах я зобов'язаний був бути
одягнутий охайно. А у зв'язку з тим, що форму одягу я не отримував (що
підтвердило командування ХУПС, видав відповідну довідку НОМЕР_2 від
ІНФОРМАЦІЯ_2р.), то повинен був купувати цю форму одягу без ніякої компенсації.

Судом не було застосовано ч. 4 ст.
43 Конституції України, відповідно до якої кожен має

право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Судом порушено статтю 48 Конституції України, згідно якої кожен має право
на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє
харчування, одяг, житло.

Як вказує скаржник прийнявши рішення про відмову у задоволенні позовних
вимог про стягнення 3626,89грн. грошової компенсації, Київський районний суд
фактично позбавив скаржника безпечних умов праці, оскільки він зобов'язаний був
знаходитися на службі в ХУПС у військовій формі одягу.

Скаржник в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце був
повідомлений належним чином.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи , обговоривши
доводи апеляційної скарги , судова колегія вважає , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено, та підтверджено у суді апеляційної інстанції наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до Харківського

університету Повітряних Сил про стягнення грошової компенсації замість
речового майна, що

підлягало видачі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що
він проходив службу на факультеті автоматизованих систем управління
Харківського університету Повітряних Сил і Наказом Міністра оборони України від
ІНФОРМАЦІЯ_5 року НОМЕР_3 був звільнений з військової служби в запас. Відповідно
до п. 28 „Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил у
мирний час" йому була нарахована грошова компенсація замість призначеного
до видачі речового майна за цінами на день видання наказу про звільнення в сумі
4110,86 грн. згідно довідки від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, але ця сума йому до
теперішнього часу не отримана.

Заперечуючи проти видачі грошової компенсації замість належного майна
відповідач

посилався на те, що статтею 2 Закону України „ Про деякі заходи щодо
економії бюджетних

коштів" тимчасово зупинено дію ч.2 ст. 9 Закону України „Про
соціальний і правовий захист

військовослужбовців та членів їх сімей" і виплата звільненим у запас
військовослужбовцям

грошової компенсації можлива лише після відновлення дії частини 2 ст. 9
зазначеного Закону.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Харківському університету Повітряних
Сил та наказом за НОМЕР_3 від
ІНФОРМАЦІЯ_5 року був звільнений з військової служби в запас за пунктом 67
підпунктом б ( за станом здоров”я ) з правом носіння військової форми одягу.

Згідно довідки НОМЕР_2, виданої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ХУПС на одержання грошової компенсації

замість речового майна, що підлягало видачі ОСОБА_1 станом до
ІНФОРМАЦІЯ_6року

складає 19 предметів на суму 483 грн. 97 коп.; станом після ІНФОРМАЦІЯ_6року
- 84 предмета

на суму 3626 грн. 89 коп., а усього на суму 4110, 86 грн.

Відповідно до вимог п.2 ст. 9 Закону України „ Про соціальний і правовий
захист

військовослужбовців та членів їх сімей" від ІНФОРМАЦІЯ_7 року ( з
подальшими змінами та

доповненнями) була передбачена грошова компенсація за речове майно.

Але, дійсно дія вказаної норми була призупинена Законом України „ Про деякі
заходи по

економії бюджетних коштів" від 17 лютого 2000 року, який набрав
чинності з 11 березня 2000року, про що також зазначав позивач і тому суд
стягнув на користь позивача заборгованість, яка утворилась до 11 березня 2000
року до призупинення дії Закону України „ Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" .

Сума по якій відмовлено у позові та відносно якої апелянт оскаржує
постанову суду в частині цієї суми утворилася після ІНФОРМАЦІЯ_6року, тобто
коли дію норми закону було зупинено, це випливає з довідки речової служби
відповідача НОМЕР_2, а тому в ця сума правомірно не стягнута судом першої
інстанції.

Апеляційний суд зазначає, що
зупинений закон не має бути застосований, він не діє.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги є
помилковими.

За таких обставин суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного
суду м.Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_1 року по справі НОМЕР_1 залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку
протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та
підписано 11 червня 2007 року

Головуючий Григоров
А.М.

Судді
Сіренко О.І.

Подобайло З.Г.