Справа № 22-а-7/2007р.
Суддя: Білецький О.М.
Дата ухвалення: 2007-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-7
/ 2007 р. Головуючий у 1-й інстанції - Куц В.І.
Категорія - 21 Суддя-доповідач - Білецький
УХВАЛА

іменем
України

16 січня 2007 року колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого -
Рибалки В.Г.

суддів -
Білецького О.М., Хвостика С.Г.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

та осіб, які
брали участь у розгляді справи -
позивача, представників відповідача -
Нагорної Н.Ю., Карабаня Д.О., представника третьої особи - Головка С.П.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Сумського районного суду Сумської області
від 07 листопада
2006 року

у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Сумському районі,
третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Сумської
райдержадміністрації,

про визнання дій неправомірними, спонукання до надання
інформації, зарахування в пільговий стаж періоду роботи по списку №1 та в умовах
Крайньої Півночі і проведення перерахунку пенсії з урахуванням цього стажу,
зарахування часу роботи в місцях позбавлення волі в загальний стаж і проведення
перерахунку пенсії з урахуванням цього стажу, виплати недоотриманої пенсії,
відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

З вказаним
позовом ОСОБА_1
звернувся до суду в червні 2006
року.

Вважав, що
відповідач при призначенні пенсії безпідставно не зараховував йому роботу з 30 вересня 1959 року по 22 квітня 1961 року в особливо
шкідливих умовах на шахті комбінату «Воркутуголь» та не врахував при цьому, що
ця його трудова діяльність відбувалась в умовах Крайньої Півночі, а також
неправомірно не зараховує в загальний стаж його роботу в місцях позбавлення
волі з 21 грудня 1957 року по 7 вересня 1959 року.

Доводив, що мав
право отримувати пенсію із зменшенням на два роки пенсійного віку, однак з вини
пенсійного органу своєчасно не отримав ніякої інформації про таку пільгу.

Вказував, що
такі порушення з боку відповідача позбавили його права на отримання пенсії з
вересня 1997 року, у
більшому розмірі та змусили його для захисту своїх прав втрачати час, призвели
до погіршення сну, стану здоров'я, життєвих звичок та зв'язків.

Просив визнати
зазначені дії УПФУ в Сумському районі неправомірними, зобов'язати надати
інформацію про причини несвоєчасного інформування про його права, провести
перерахунки пенсії, виплатити недоотримані кошти та відшкодувати 1500 грн. моральної
шкоди.

Постановою
Сумського районного суду від 07
листопада 2006 року в
задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю. З позивача на користь
держави стягнено судовий збір.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись
на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм
матеріального права, просить постанову суду скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказує на
неправомірність дій відповідача щодо нероз'яснення йому права на зменшення
пенсійного віку у зв'язку з роботою в особливо шкідливих умовах.

Вважає що цей
спеціальний стаж роботи за Списком №1
йому безпідставно не зараховано до загального стажу роботи.

Вважає помилковою відмову у зарахуванні періоду його роботи в умовах
Крайньої Півночі до стажу у кратному обчисленні з часу призначення пенсії
вперше.

Доводить, що
робота в період відбування покарання в місцях позбавлення волі повинна
зараховуватись до трудового стажу.

Заслухавши
пояснення, дослідивши матеріали і перевіривши законність та обґрунтованість
постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено
судом, Управлінням праці та соціального захисту населення в Сумському районі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за його зверненням від 17 червня 1999 року на загальних
підставах призначено пенсію за віком згідно зі ст. 12, 19 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» в розмірі трьох мінімальних пенсій з її збільшенням
на підставі постанови КМ України №
1375 від 8 грудня 1997 року до 59 грн. 86 коп.

При цьому враховано загальний стаж його роботи - 42 роки 4 місяці 21 день.

В подальшому
розмір нарахувань та виплат цієї пенсії збільшувався спочатку Управлінням
праці, а потім Управлінням ПФУ на підставі постанов КМ України № 1528 /1999 p., № 1686/2000 p., № 37/2001 p., № 227/2001 p., № 741/2001 p., № 1706/2001 p., № 279/2002 p.

23 вересня 2002 року ОСОБА_1 звернувся
до Управління ПФУ в Сумському районі з заявою про перерахунок пенсії у зв'язку
з роботою в особливо шкідливих умовах.

Останнє,
пославшись на ту обставину, що із записів у його трудовій книжці неможливо
зробити висновок про те, що ОСОБА_1 у
період з 30 вересня 1959 року по 21 квітня 1961 року повний
робочий день був зайнятий на підземних роботах, витребувало уточнюючу довідку
про характер та умови праці позивача на шахті комбінату "Воркутуголь"
та провело відповідний перерахунок пенсії з 1 жовтня 2002
року, яку визначило на підставі ст. 13,
14, 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови
КМ України № 279 від 13 березня 2002 року в
максимальному для даної категорії працівників розмірі (чотирьох мінімальних
пенсій) - 189 грн. 20 коп.

Не погоджуючись
з початком періоду проведення такого перерахунку, в лютому 2003 року ОСОБА_1 звертався до
суду з позовом до Управління ПФУ в Сумському районі, третя особа: Управління
праці та соцзахисту населення Сумської райдержадміністрації, про визнання
незаконною відмови в перерахунку пенсії з часу її призначення, відшкодування
заборгованості і моральної шкоди.

При цьому
доводив, що вказане Управління праці та соціального захисту населення
призначаючи йому пенсію на підставі записів у трудовій книжці, допустило
халатність та недобросовісність, оскільки повинно було при призначенні пенсії
вперше врахувати його роботу в особливо шкідливих умовах гірничим та лісогоном
шахти комбінату «Воркутуголь».

Вважав, що
Управління ПФУ в Сумському районі, перераховуючи по його заяві від 23 вересня 2002 року пенсію на
пільгових умовах повинно було врахувати цю помилку і провести перерахунок не з
жовтня 2002 року, а
з часу призначення пенсії, тобто з червня 1999
року та виплатити за весь період недоплачену частину.

Рішенням
Ковпаківського районного суду м. Суми від 24
жовтня 2003 року у
вказаній цивільній справі, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду
Сумської області від 22 грудня 2003 року, в
задоволенні вказаних вимог відмовлено за їх необґрунтованістю.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС
України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються

при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи
або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи
викладене, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції, що лише з часу
надходження відповідного звернення пенсіонера та після отримання необхідних
підтверджуючих документів Управлінню ПФУ в Сумському районі належало провести
перерахунок його пенсії з врахуванням роботи в особливо шкідливих умовах.

Саме зарахування
його роботи за Списком №1
у зазначений період в подвійному розмірі і стало підставою для перерахунку та збільшення розміру пенсії позивача з
1 жовтня 2002 року тому безпідставними є доводи апелянта в цій частині.

Згідно з абз.1
ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися
до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом,
зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до
ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і чинного на час подачі ОСОБА_1
заяви Порядку подання та оформлення документів..., затвердженого наказом
Мінпраці та ПФУ від ЗО квітня 2002
року № 224/30, пенсія
призначається після настання права на її отримання, однак не раніше часу
звернення громадянина за її отриманням.

Незважаючи на наявність
у нього права на певне зниження пенсійного віку в зв'язку з роботою в особливо шкідливих умовах, непрацюючий ОСОБА_1 за призначенням пенсії вперше звернувся до
органу соціального забезпечення лише 17
червня 1999 року.

Отже, з цього
часу і настало його право на отримання пенсії.

Відповідні
роз'яснення на всі звернення позивача органами ПФУ надавались.

За таких
обставин суд правомірно відмовив у вимогах ОСОБА_1 щодо ненадання інформації
про наявність права на зниження пенсійного віку та спонукання до надання
інформації про причини відмови в своєчасному зарахуванні пільгового стажу.

Згідно з п.5
Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з 1 січня 2004 року позивачу
зараховано період роботи на Крайній Півночі з
17 вересня 1959 року по 1 березня 1960 року у подвійному розмірі, а період з 1 березня 1960 року по 21 квітня 1961 року - в
півторакратному розмірі, як це було регламентовано Указом Президії ВР СРСР від 1 серпня 1945 року та
Інструкції, затвердженої постановою Держкомпраці і президії ВЦРПС від 11 березня 1960 року № 342/47-7 та проведено
відповідні перерахунки її розміру.

Такі дії
Управління ПФУ також є законними, виходячи із наступного.

Для України на
час звернення позивача за отриманням пенсії втратило чинність пенсійне
законодавство колишнього СРСР, у тому числі вищезазначені нормативні акти і
діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення», який не передбачав права на
зарахування у кратних розмірах часу роботи в умовах Крайньої Півночі.

Угода держав СНД
від 13 березня 1992 року «Про
гарантії прав громадян держав-учасників співдружності незалежних держав в
галузі пенсійного забезпечення» також вказує на те, що пенсійне забезпечення
громадян цих держав здійснюється по законодавству держави на території якої
вони проживають.

Причому,
прийнята на її основі 15
січня 1993 року
Тимчасова Угода між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії
прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, ...у галузі пенсійного
забезпечення, на яку посилається апелянт, не могла бути застосована до правовідносин сторін, оскільки давала певні пільги щодо
зниження пенсійного віку лише громадянам які пропрацювали у вказаних
районах не менше 15 календарних
років і не передбачала кратності зарахування періоду роботи для трудового стажу
при виході на пенсію.

На підставі
вироку народного суду Сумського району від 21 грудня 1957
року ОСОБА_1, дійсно,
з 21 грудня 1957 року по 7 вересня 1959 року відбував
покарання в місцях позбавлення волі Міністерства внутрішніх справ та був
звільнений умовно-достроково ухвалою Ниробської постійної сесії Пермського
облсуду від 28 серпня 1959 року.

Однак він не
довів, що весь цей період працював, яким був його заробіток і що з його
заробітку утримувались внески до органів державного соціального страхування.

Надана позивачем у червні 2004 року довідка Управління Итл «ПІ»
від 7
вересня 1959 року необхідних даних не містить,
вжитими органом пенсійного забезпечення заходами таких обставин також не
встановлено.

Самостійно за цей період позивач страхові внески також не
сплатив.

За
загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі, тобто до події, факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Таким чином, у
відповідача на даний час відсутні підстави для зарахування відповідно до ст.56
Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду відбування позивачем
покарання у страховий стаж, для обрахування пенсії.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що місцевий суд достатньо повно з'ясував
обставини справи, належним чином перевірив доводи та заперечення кожної сторони
і не становивши з боку суб'єкта владних повноважень порушень прав та законних
інтересів громадянина, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Оскільки
постанова суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 195,
п. 1 ст. 198 , ст. ст. 200, 206 КАС України,
колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Сумського районного суду Сумської області від 07 листопада 2006 року в даній справі - без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, проте протягом одного місяця може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.