Справа № 2-а-4\07
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2007-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №2-а- 407
Головуючий 1 інстанції:Яризько В.О.
Доповідач: Подобайло З.Г.
Ухвала

Іменем України

17 травня 2007 року

м. Харків

Судова
колегія Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого
судді - Сіренко О.І.

Суддів - Подобайло З.Г.

- Мельникової Л.В.

за участю секретаря судового засідання - Спесивцевої О.В.

та осіб, які беруть участь у справі:

прокурора - Серопян Рафаель Саркісович
(посвідчення № 165)

представник позивача - Єсеніна
Оксана Володимирівна (дор. № 2276/9/10-025 від 15.05.2006р.)

представники відповідачів - не явилися

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Прокурора Орджонікідзевського району м. Харкова на
постанову господарського суду Харківської області від 20 березня 2007 року
по справі № АС-42/30-07.

за позовом Прокурора Орджонікідзевського району м. Харкова в інтересах
держави в особі ДПІ у Орджонікідзевському районі м.
Харкова

до Приватного підприємства «Фрегат», м. Харків

до Приватного підприємства
«Сізіф-Буд-Луг», м. Луганськ

про визнання недійсними господарських зобов»язань

встановила :

Прокурор Орджонікідзевського району м. Харкова в
інтересах держави в особі ДПІ у Орджонікідзевського району м. Харкова звернувся
до суду з позовом про визнання недійсними господарських зобов'язань за
правочином поставки , укладеним між ПП
«Фрегат», м. Харків та ПП
«Сізіф-Буд-Луг», м. Луганськ на підставі ст. ст. 207,208 Господарського кодексу
України.

Постановою господарського суду Харківської області від 20.03.2007 року по
справі № АС-42/30-07 за позовом Прокурора Орджонікідзевського району м. Харкова
в інтересах держави в особі ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Харкова до ПП
«Фрегат», м. Харків, ПП «Сізіф-Буд-Луг», м. Луганськ про визнання недійсними
господарських зобов'язань в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Прокуратура Орджонікідзевського району м. Харкова в
інтересах держави в особі ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Харкова
звернулась із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, п.1 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.
5-7 КАС України судом не були всебічно оцінені обставини за даною справою, і просить
судове рішення скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги прокурора
задовольнити.

В апеляційній скарзі скаржник обґрунтовує свої вимоги
тим, що у зв'язку з проведенням працівниками ДПІ у Орджонікідзевському районі
м. Харкова виїзної планової перевірки ПП „Фрегат" з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.12.2004р.
по 31.03.2006р (акт № 540/23-31631862 від 31.07.2006 р.) було з'ясовано
наступне:, що між ПП "Фрегат" та ПП „Сізіф-Буд-Луг" був
укладений договір № 29 від 01.03.2005р, згідно якого ПП „Сізіф-Буд-Луг"
поставило ПП "Фрегат" товар на загальну суму 732255,20 грн.

На виконання вказаного договору ПП „Сізіф-Буд-Луг"
були виписані податкові накладні: № 320 від
29.03.2005 р. на суму 150000,00 грн., у т.ч. ПДВ-25000,00 грн., № 326 від 01.04.2005 р. на суму 166800,00
грн., у т.ч. ПДВ-27800,00 грн., № 32 від 01.04.2005 р. на суму 126560,00 грн.,
у т.ч. ПДВ-21093,33 грн., №335 від 11.04.2005 р. на суму 109600,00 грн., у т.ч. ПДВ-18266,67
грн., № 361 від 05.05.2005 р. на суму
179295,20 грн., у т.ч. ПДВ-29882,53 грн. та видані накладні: № 361 від
05.05.2005 р. на суму 179295,20 грн., у т.ч. ПДВ-'29882,53 грн., № 332 від
01.04.2005 р. на суму 126560,00 грн., у т.ч. ПДВ-21093,33 грн., № 331 від 01.04.2005 р. на суму 277200,00
грн., у т.ч. ЦДВ-46200,00 грн., № 325 від 29.03.2005 р.на суму 39600,00 грн., у
т.ч. ПДВ-66000,33 грн., № 335 від 1.04.2005 р. на суму 109600,00 грн., у т.ч.
ПДВ-18266.67 грн.

Розрахунки між
підприємствами були проведені згідно реєстру розрахункових

документів, прийнятих за системою ,,Клієнт-банк" та
проведених по банківських

рахунках.

У
відповідності до п.7
ст. 59 Господарського Кодексу
України, скасування державної
реєстрації позбавляє суб'єкта господарювання статусу юридичної особи.

В апеляційній
скарзі скаржник вказує, що на дату укладення цієї угоди ПП „Сізіф-Буд-Луг"
втратило правоздатність, а отже не могло бути стороною за угодою.

У відповідності до ст. 35 ГПК України, рішення суду, що
набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які
встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Постановою Господарського суду Луганської області від
31.01.2006 року визнано недійсним запис про проведення державної реєстрації ПП
„Сізіф-Буд-Луг" № 0002593 від 25.01.2005 року. Припинено
юридичну особу ПП „Сізіф-Буд-Луг, з причини його реєстрації на підставну особу
ОСОБА_1, як засновника суб'єкта господарювання. Судом встановлено, що ОСОБА_1
не мав наміру займатися господарською діяльністю зареєстрованого на його ім'я
підприємства, керівництвом підприємством не займався, ніяких документів від
імені підприємства підписував, довіреностей на право ведення діяльності від
імені підприємства ні кому не надавав. Актом перевірки перебування підприємства
за юридичної адресою працівниками ВПМ СДШ ВПП у м. Луганську від 15.11.2005
року встановлено, що ПП „Сізіф-Буд-Луг" за адресою, зазначеної в статутних
документах не знаходиться.

Згідно статті 207Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що вчинене з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства може, бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Скаржник вважає вищевказану угоду такою, що укладена з
метою, свідомо суперечної інтересам держави та суспільства, що підтверджується
наступним:

Згідно ст.67 Конституції України - кожен зобов'язаний
сплачувати податки і

збори в порядку і розмірах, встановлених законом:

Ст. ст. 2,4,9 Закону України „Про систему
оподаткування" передбачений обов'язок платників податків, яким зокрема є і
суб'єкт підприємницької діяльності, сплачувати податки і збори до бюджетів та
до державних цільових фондів у порядку та на умовах, що визначаються законами
України про оподаткування.

У відповідності до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 28.04.78 р. № 3 "Про судову практику в справах про визнання
угод недійсними" ( із змінами внесеними відповідно постановами Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 25.12.1992 р. та № 15 від 25.05.1998 р) до
угод, які укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і
суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного ладу,
зокрема належать угоди, приховування фізичними та юридичними особами доходів
від оподаткування.

Прокурор зазначає, що при веденні господарської діяльності для надання юридичної правдоподібності,
ПП „Сізіф-Буд-Луг" використовувало неіснуючі печатки та реквізити. Тобто,
договір між ПП „Сізіф-Буд-Луг" та Приватним підприємством „Фрегат"
укладено з метою надання юридичної правдоподібності перерахуванню грошових
коштів з несплатою податкових зобов'язань, що суперечить інтересам держави.
Посадові особи ПП
„Сізіф-Буд-Луг"
усвідомлювали або повинні
були усвідомлювати протиправність укладеної угоди, а також суперечність
її інтересам держави та суспільства. Укладена угода була спрямована на
приховування вказаним підприємством прибутку від оподаткування, посадові особи
підприємства прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків у
вигляді ненадходження до бюджету сум податків. Поставка товарів по угоді
проводилася за цінами з урахуванням ПДВ.

Вищевказаний договір
поставки між ПП
„Сізіф-Буд-Луг" та Приватним підприємством „Фрегат" було
вчинено не в рамках здійснення фінансово - господарської діяльності, а з метою
формування суми податкового кредиту з податку на додану вартість з наступним
отриманням відшкодування вказаної суми ПДВ з державного бюджету України. При
реалізації вказаного правочину ПП „Сізіф-Буд-Луг" виписало на користь ПП
„Фрегат" податкові накладні з відображенням суми ПДВ у сумі нарахованих
коштів, при цьому фактично не сплачувало його до державного бюджету.

ПП „Сізіф-Буд-Луг" збільшило на суму ПДВ свій дохід,
використовуючи для цього нарахування податку без його сплати ( створивши
джерело сплати податку нарахувало його та привласнило його собі) та створило
для Приватного підприємства „Фрегат" умови відшкодування ПДВ шляхом
збільшення його валових витрат.

Зазначена мета, переслідувана відповідачами при вчиненні
вищезазначеного

правочину, полягає у неправомірному отриманні права
відшкодування суми податку на додану вартість з державного бюджету, а значить
завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки веде до
неправомірної втрати бюджетних коштів на користь осіб, які не мають законного
права на одержання бюджетних коштів.

За таких обставин, скаржник вважає, що відповідачі за
укладеною угодою неправильно обчислили, неповно і несвоєчасно сплатили до
бюджету податки та збори (обов'язкові платежі) за податковий період, в якому
така угода була проведена по їх податковому обліку.

Статтею 208 Господарського кодексу України
передбачається, якщо

господарське зобов 'язания визнано недійсним як таке, що
завідомо суперечить інтересам, держави і суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін - у разі виконання зобов 'язания обома сторонами, в доход держави
за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов 'язанням, а у разі
виконання зобов 'язания однією стороною з другої сторони стягується в доход
держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе
одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду є доход
держави.

В судовому засіданні прокурор та представник позивача
підтримали апеляційну скаргу.

1-ий відповідач про час та місце розгляду апеляційної скарги був належним
чином повідомлений , але представник в судове засідання не з'явився. Поважні
причини неявки не встановлені, ухвалою та повістками про час та місце розгляду
апеляційної скарги повідомлявся за адресою вказаною в позовній заяві та
апеляційній скарзі. Поштові повідомлення свідчать про отримання вищевказаних
документів та повістки про виклик в судове засідання, що свідчить про належне
повідомлення судом про дату та час слухання справи, але причини неявки суду не
відомі, відповідач не скористався своїм правом на захист та іншими правами
передбаченими ст. 49, 50 КАС України.

2-ий відповідач, про час та місце
розгляду апеляційної скарги був належним чином повідомлений , але представник в
судове засідання не з'явився. Поважні причини неявки не встановлені, ухвалою та
повістками про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся за адресою
вказаною в позовній заяві та апеляційній скарзі, в довідці головного управління
статистики, але ухвали та повістки про
виклик в судові засідання були повернуті поштовим відділенням з поміткою „ за
вказаною адресою організації не існує”. Враховуючи вимоги Закону України „Про
державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців” підприємець повинен знаходитися за офіційним
місцем знаходження, а відповідно повинен за цим місцем отримувати
кореспонденцію, що свідчить про належне повідомлення судом про дату та час
слухання апеляційної скарги, але причини неявки суду не відомі, відповідач не
скористався своїм правом на захист та іншими правами передбаченими ст. 49,
50 КАС України.

Суд зазначає, що за таких обставин, враховуючи встановлений КАС
України двомісячний термін розгляду справи, те, що згідно ст. 35 КАС України
відповідач є належно повідомлений про дату, час та місце судового
засідання, суд приходить до висновку
про необхідність та можливість розгляду апеляційної скарги по суті.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, пояснення представників сторін, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої
інстанції було встановлено, та підтверджено у суді апеляційної інстанції
наступне.

З наданих суду документів вбачається, що, працівниками
ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Харкова була проведена виїзна планова
перевірка ПП „Фрегат" з питань дотримання вимог податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01.12.2004р. по 31.03.2006р (акт №
540/23-31631862 від 31.07.2006 р.) було з'ясовано наступне:, що між ПП
"Фрегат" та ПП „Сізіф-Буд-Луг" був укладений договір № 29 від
01.03.2005р, згідно якого ПП „Сізіф-Буд-Луг" поставило ПП
"Фрегат" товар на загальну суму 732255,20 грн.

На виконання
вказаного договору ПП „Сізіф-Буд-Луг" були виписані податкові

накладні: № 320 від 29.03.2005 р. на суму 150000,00 грн., у т.ч.
ПДВ-25000,00 грн., № 326 від 01.04.2005 р.
на суму 166800,00 грн., у т.ч. ПДВ-27800,00 грн., № 332 від 01.04.2005
р. на суму 126560,00 грн., у т.ч.
ПДВ-21093,33 грн., №335 від 11.04.2005 р.
на суму 109600,00 грн., у т.ч. ПДВ-18266,67 грн., № 361 від 05.05.2005
р. на суму 179295,20 грн., у т.ч.
ПДВ-129882,53 грн.

На виконання вказаного договору ПП „Сізіф-Буд-Луг"
видало накладні: №361 від 05.05.2005 р.
на суму 179295,20 грн., у т.ч. ПДВ-129882,53 грн., № 332 від 01.04.2005
р. на суму 126560,00 грн., у т.ч. ПДВ-21093,33 грн., № 331 від 01.04.2005 р. на
суму 277200,00 грн., у т.ч. ПДВ-46200,00 грн., № 325 від 29.03.2005 р. на суму
39600,00 грн., у т.ч. ПДВ-66000,33 грн., № 335 від 11.04.2005 р. на суму
109600,00 грн., у т.ч. ПДВ-18266,67 грн.

Розрахунки між підприємствами були проведені згідно реєстру
розрахункових

документів, прийнятих за системою „Клієнт-банк" та
проведених по банківській

рахунках в безготівковій формі. Заборгованість між
підприємствами відсутня.

Постановою Господарського суду Луганської області від
31.01.2006 року

визнано недійсним запис про проведення державної
реєстрації ПП „Сізіф-Буд-Луг»

№0002593 від 25.01.2005 року. Припинено
юридичну особу ПП „Сізіф-

Буд-Луг".

Даною постановою суду встановлено, що засновник ПП
„Сізіф-Буд-Луг" ОСОБА_1. в січні 2005р. на пропозицію малознайомого йому
чоловіка по імені ОСОБА_2 зареєстрував на своє ім'я вказане підприємство. Після
реєстрації підприємства всі документи та печатку засновник передав цій особі,
після чого з ним більше не зустрічався.

Згідно постанови Господарського суду Луганської області
від 31.01.2006 року, мати засновника ОСОБА_3, допитана в якості свідка,
пояснила, що навесні 2005р. її син ОСОБА_1. сказав їй, що він працює у якомусь
підприємстві та приніс першу заробітну плату у розмірі 250,00грн. Потім їй
стало відомо, що син є директором новоствореного ним підприємства, яке
займається продажею алкогольних та тютюнових виробів.

Таким чином, судова колегія не приймає до уваги
відомості, які наведені в даній постанові, оскільки сам ОСОБА_1. в судовому
засіданні присутній не був, особисто пояснень не давав, а наведені свідчення
ОСОБА_1 були надані до суду позивачем по справі Ленінською МДПІ у М.Луганську,
які ним надавались в підрозділі позивача - податковій міліції.

Судова колегія зазначає, що створення або придбання суб'єктів
підприємницькі діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної
діяльності - "фіктивне підприємництво" визначено виключно у ст. 205
нового Кримінального кодекс України, факт фіктивного підприємництва може
встановлюватись винятково порядку кримінального судочинства, а не цивільного
або господарського, відповідно до ст. 24 ЦПК України, ст. 12 ГПК України.

Згідно з п.3.1, 3.2 Постанови Правління Національного
банку України від 1

листопада 2003 року N 492 „Про затвердження Інструкції
про порядок відкритті

використання і закриття рахунків у національній та
іноземних валютах", як

зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 грудня
2003 р. за N 1172/849

відкриття суб'єкту господарювання йому поточного рахунку
здійснюється в такому

порядку:

Особи (особа), які (яка) від імені юридичної особи або
відокремленого

підрозділу відкривають поточний рахунок, мають:
пред'явити паспорт або документ, що його замінює, і документи, що підтверджують
їх повноваження. Фізичні особи - резиденти додатково пред'являю документ,
виданий відповідним органом державної податкової служби, що засвідчу присвоєння
їм ідентифікаційного номера платника податків; подати документи (копії
документів, засвідчені в установленому порядку визначені цією Інструкцією, а
саме: свідоцтво про державну реєстрацію юридичні особи, установчий документа
(статуту / засновницького договору / установчого акта положення), довідку про
внесення юридичної особи до Єдиного державного реєстр підприємств та
організацій України, документ, що підтверджує взяття юридичні особи на облік в
органі державної податкової, служби.

На підставі зазначених
вище документів
уповноважений працівник банку
здійснює ідентифікацію клієнта та осіб, уповноважених розпоряджатися поточним

рахунком.

Якщо юридична особа не має рахунку в цьому банку, то для
відкриття

поточного рахунку потрібно подати окрім інших документів:
картку із зразками підписів і відбитка печатки, засвідчену нотаріально або
організацією, якій клієнт адміністративно підпорядкований, в установленому
порядку. До картки включаються зразки підписів осіб, яким відповідно до
законодавств

України або установчих документів юридичної особи надано
право розпоряджень

рахунком та підписання розрахункових документів.

Згідно з п.145 Наказу Міністерства юстиції України від 14
червня 1994 року

18/5 „Про затвердження Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних д

нотаріусами України", який діяв на той період „при
засвідченні зразків підпис

посадових осіб підприємств, установ, організацій на
картках, що подаються і

Національного банку України, комерційних банків (в т. ч.
Ощадного банку України

інших комерційних банків різних видів і форм власності) з
метою відкриття рахунків

нотаріус перевіряє правоздатність юридичної особи,
справжність підписів посадові

осіб та їх повноваження на право підпису."

Як свідчать матеріали справи, оскільки розрахунки між
відповідачами було проведено в безготівковій формі , то судом першої
інстанції в судовому засіданні, згідно
протоколу від 12.02.07р., у прокурора та позивача було витребувано відомості
стосовно того ким проводилася реєстрація ПП "Сізіф Буд-Луг", яким
чине

та на підставі яких документів були відкриті розрахункові
рахунки в установах банку ПП "Сізіф Буд-Луг", чи проводилися
перевірки ДПІ у м. Луганську щодо приховувань доходу від оподаткування ПП
"Сізіф Буд-Луг", якщо проводилися - результати цих перевірок, докази
того, що 2-им відповідачем не отримувалися печатки та штампи.

З матеріалів справи вбачається, що ні прокурором, ні
позивачем дані вимоги суду першої інстанції не були виконані, та витребувані
відомості не надані до суду.

Таким чином, прокурором документально не підтверджено
того, що ОСОБА_1 особисто не займався діяльністю у створеному ним підприємстві.

Суд вважає , що висновок прокурора про те, що відповідачі
за

укладеною угодою неправильно обчислили, неповно і
несвоєчасно сплатили до

бюджету податки та збори (обов'язкові платежі) за
податковий період, в якому таї

угода була проведена по їх податковому обліку,
непідтвердження 1-відповідачу права на податковий кредит з огляду на визнання
рішенням суду недійсними установчих документів 2-відповідача вже після
здійснення господарських операцій, за якими ними були видані податкові
накладні, та фактичну несплату податку до бюджету відповідачем, помилковим.

Визнання недійсними установчих документів юридичної особи
та подальше

анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість
саме по собі не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту
державної реєстрації такої особі до моменту виключення з державного реєстру, та
не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями
податкових накладних.

Ні прокурором, ні позивачем не спростовані доводи
1-відповідача про те, що на момент здійснення господарських операцій,
2-відповідач знаходився в Єдиному

державному реєстрі, а також мав свідоцтво про реєстрацію
платником податку на

додану вартість.

За таких обставин, судова колегія зазначає, що покупець
не може нести відповідальність як за несплату податків продавцями, так і за
можливу недостовірність відомостей про них, включених до Єдиного державного
реєстру, за умови необізнаності покупця щодо такої.

Законом України "Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців", чинним на момент розгляду справи,
було встановлено,

якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були

внесені до нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути

використані в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, є

недостовірними і були внесені до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися
на них у спорі у разі, якщо

вона знала або могла знати про те, що такі відомості є
недостовірними (ч.і, ч.2.ст.18 цього Закону).

Відповідно до п.1.3 ст.1 Закону України «Про податок на
додану вартість»

платник податку - особа, яка згідно з цим Законом
зобов'язана здійснювати

утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується
покупцем, або особою , яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підпунктах "а",
"в", "г", "д" пункту 10.1 статті 10 Закону
України «Про ПДВ», відповідають за дотримання достовірності та своєчасності
визначення сум податку ,а також за повноту та своєчасність його внесення до
бюджету відповідно до закону .

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі
несплата податку

продавцем (у тому числі в разі ухилення від сплати) при
фактичному здійсненні

господарської операції не впливає на податковий кредит
покупця та суму бюджетного відшкодування.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи
державної влади та

органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на

підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на
додану вартість та визнавати угоди недійсними при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого
нарахування та визнання недійсними угод.

Матеріали справи встановлено, що копії платіжних
доручень, видатних та прибуткових накладних, які додані до матеріалів справи,
свідчать про те, що 2-им відповідачем дійсно поставлені нафтопродукти, 1-им
відповідачем проведені платежі за отримані нафтопродукти, на думку суду , вони
підтверджують реальність господарських взаємовідносин. Крім того, підприємство
1-го відповідача було перевірено
Державною службою боротьби з економічною

злочинністю, перевірені були і взаємовідносини з 2-им
відповідачем, проведеною

перевіркою розбіжностей та порушень діючого законодавства
виявлено не було.

Крім того, положення ст.ст.207 та 208 ГК України слід
застосовувати з урахування того, що правочин, який вчинено з метою, завідомо
суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним
засадам суспільства, а тому згідно ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України є
нікчемним, і визнання такого правочину не дійсним судом не вимагається.

Органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому
ст.1

закону «Про державну податкову службу в Україні», можуть
на підставі п. 11 цієї

статті звертатись до судів із позовами про стягнення в
доход держави коштів

одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Санкції, встановлені ч.1 ст.208 ГК України, не можуть
застосовуватися як сам

факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових
платежів) однією зі сторін

договору. За таких обставин правопорушенням є несплата
податків, а невчинення

правочину.

Частиною 1 ст.208 ГК передбачено застосування санкцій
лише судом. Це

правило відповідає нормам ст. 41 Конституції, згідно якої конфіскація майна може

бути застосована виключно рішенням суду у випадках,
обсязі та порядку

встановлених законом. Оскільки санкції, передбачені цією
частиною,

конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход
держави за порушення

правил здійснення господарської діяльності, то такі
санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі,
що відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 ГК України. Тому такі санкції можуть
застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст. 250 ГК України -
протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один
рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги є
помилковими.

За таких обставин суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції
погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини
справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення
ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова
оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає
скасуванню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.
160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу Прокурора
Орджонікідзевського району м. Харкова на постанову господарського суду
Харківської області від 20.03.2007 року
по справі № АС-42/30-07 залишити без задоволення.

Постанову Господарського
суду Харківської області від 20.03.2007 року
по справі № АС-42/30-07 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця з дня набрання ухвалою законної сили, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Сіренко
О.І.

Судді
Подобайло З.Г.

Мельникова Л.В.

ЗГІДНО
З ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського
апеляційного

адміністративного
суду
Подобайло З.Г.