Справа № 22-а-42/07
Суддя: Стрільчук В.А.
Дата ухвалення: 2007-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
22-а-42/07 Головуючий
Категорія - 37 Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

іменем України

15 лютого 2007 року. Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Стрільчука В.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

при секретарі - Губарик К. А. розглянула у відкритому судовому засіданні в
місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововолинської міської ради про визнання нечинним рішення
про відмову в затвердженні проекту
землеустрою та передачі безоплатно у приватну власність земельної ділянки за апеляційними скаргами
відповідача Нововолинської міської ради та осіб, не залучених до участі в
справі, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
постанову Нововолинського міського суду від 18 грудня 2006 року.

Особи, які
беруть участь у справі: позивач - ОСОБА_1, представник позивача - ОСОБА_5, відповідач - Нововолинська міська рада,

представники відповідача - Кантор Тарас Миколайович, Попова Лариса Степанівна, апелянти, особи, не залучені до участі в справі, - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представник ОСОБА_4- ОСОБА_6.

Колегія суддів

встановила:

23 листопада 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням
Нововолинської міської ради від 22 серпня 2006 року № 6/6 йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарських споруд площею 0,0897 га по АДРЕСА_1. Проект землеустрою виготовлений і погоджений з
Нововолинською міською радою - 22.08.06, з міським відділом
земельних ресурсів - 01.09.06, з міською санепідемстанцією -04.09.06, з відділом містобудування і архітектури -
05.09.06, з Державним управлінням екології та природних ресурсів у Волинській області - 08.09.06, з управлінням культури
і туризму облдержадміністрації - 05.09.06. 2 жовтня 2006 року цей проект пройшов державну
експертизу і був представлений на затвердження раді. Однак рішенням Нововолинської
міської ради від 12 вересня 2006 року йому відмовлено у затвердженні проекту. На його
думку, дане рішення не відповідає ст. 13 Конституції України та ст. 118 Земельного кодексу України. Тому просив визнати це рішення нечинним і зобов'язати відповідача прийняти рішення, яким
затвердити проект відведення та передати йому земельну ділянку.

2

Постановою Нововолинського міського суду від 18 грудня 2006 року позов задоволено. Постановлено
визнати п. З рішення Нововолинської міської ради від 12 вересня 2006 року №
6/30 про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та передачі безоплатно у приватну власність
земельної ділянки площею 0,0897 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд нечинним і зобов'язати Нововолинську
міську раду прийняти рішення, яким затвердити
проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та
господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0897 га.

В апеляційній скарзі відповідач Нововолинська міська рада, посилаючись на
незаконність і необґрунтованість цієї постанови,
просить її скасувати і ухвалити нову постанову, якою відмовити в позові. При цьому зазначає, що відмовляючи в задоволенні
вимог ОСОБА_1, рада як власник спірної земельної ділянки
діяла в межах своїх повноважень, визначених ст. 33 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», з врахуванням думки суміжних землевласників.

Не залучені до участі в справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в своїх
апеляційних скаргах також просять скасувати
оскаржуване судове рішення і відмовити в позові, покликаючись на те, що при
виділенні земельної ділянки ОСОБА_1 закриється під'їзд до їхніх будинків, і що
на спірній ділянці проходять підземні високовольтні лінії, труби
каналізаційного відведення.

В запереченні на апеляційні скарги позивач ОСОБА_1 просить відхилити їх як необгрунтовані, а оскаржувану постанову залишити без
змін, зазначаючи, що проект землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки пройшов державну експертизу, погоджений з Нововолинським водоканалом, ВАТ «Волиньобленерго»,
встановлено земельні сервітути.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Нововолинської міської ради
від 22 серпня 2006 року № 6/6 (а. с. 11)
позивачу ОСОБА_1 за його заявою (а. с. 10, 45) було надано дозвіл на розробку
проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,0897 га по АДРЕСА_1. ОСОБА_1 за
власні кошти виготовив проект землеустрою, погодив його з радою та відповідними службами, проект пройшов державну експертизу
(а. с. 5-43). Пунктом З рішення ради від 12 вересня 2006 року № 6/30 позивачу відмовлено в затвердженні
проекту землеустрою без зазначення причин і підстав (а. с. 44).

Апеляційні скарги підлягають задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню з ухваленням нової постанови про
відмову в позові з таких мотивів.

Згідно з ч. ч. 7, 9 ст. 118 Земельного кодексу України відповідна міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність
надає дозвіл на розробку проекту її відведення.
Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідному
органу місцевого самоврядування.

Частиною другою ст. 50 Закону України «Про землеустрій»
передбачено, що порядок складання проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. п. 10, 11 Порядку розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677, погоджений проект відведення земельної ділянки
підлягає державній експертизі, яка проводиться органом земельних ресурсів.
Після одержання позитивного висновку державної експертизи проект відведення земельної ділянки розглядається відповідною
радою, затверджується нею або в установленому порядку
подається до інших органів, до повноважень яких належить надання у
користування або передача у власність земельних ділянок.

З матеріалів справи вбачається, що на час винесення оспорюваного рішення
ради від 12 вересня 2006 року державна експертиза проекту землеустрою проведена не
була. Висновок цієї експертизи датований 2 жовтня 2006 року (а. с. 43), а відтак до цього часу відповідач не мав законних підстав для затвердження проекту. Згаданий
висновок державної експертизи містить цілий ряд зауважень та пропозицій щодо
матеріалів проекту землеустрою, зокрема, в експлікації

земельних
угідь не вказано, за рахунок яких земель населеного пункту відводиться земельна
ділянка, у висновку містобудування
та архітектури не вказано назву комунікацій і обмеження у використанні
земельної ділянки в зв'язку з їх наявністю, копії правовстановлюючих документів
не завірені у відповідному порядку
тощо. Дані недоліки не виправлені, що за змістом наведених правових норм саме по собі може бути підставою
для відмови в затвердженні проекту.

Крім того, відповідно до ст. 59 Закону України «Про землеустрій»,
ст. 18
Закону України «Про планування і забудову територій», п. 4 Типових регіональних правил забудови, затверджених наказом Держбуду України від 10 грудня 2001 року № 219, при здійсненні землеустрою, а також
під час планування і забудови територій на
місцевому рівні органи місцевого самоврядування зобов'язані
враховувати громадські і приватні інтереси, зокрема, вимоги власників або користувачів земельних ділянок, будівель і
споруд, що оточують місце будівництва.

Згідно з поясненнями представника відповідача в судовому засіданні причиною
відмови у затвердженні проекту землеустрою
щодо відведення спірної земельної ділянки та передачі її безоплатно у приватну власність позивачу була незгода з цим інших громадян,
які мають безпосереднє відношення до цієї ділянки.

Викладені в зверненні громадян, що мешкають поряд зі спірною земельною
ділянкою, до Нововолинського міського голови
доводи з приводу порушення можливою забудовою їхніх прав і законних інтересів (а. с. 81-82) є суттєвими і заслуговують на увагу. Врахування цих доводів міською радою при винесенні оспорюваного рішення
узгоджується з названими положеннями законодавства.

Відповідно до
ст. 83
Земельного кодексу України та ст. 32 Закону України «Про власність» спірна земельна ділянка
перебуває в комунальній власності, суб'єктом права якої є Нововолинська міська рада. Тому остання вправі розпорядитися цією
ділянкою, в тому числі передати її безоплатно у
власність громадянина чи залишити в спільному користуванні членів
територіальної громади. Рішення з цього приводу рада приймає з
врахуванням всіх обставин і вимог законодавства.
Оспорюване рішення прийнято відповідачем в межах його повноважень, визначених ст. 33 Закону «Про місцеве самоврядування в
Україні», на підставі та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України. Отже підстави для задоволення позову
відсутні.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і
зроблені з порушенням наведених вище норм
матеріального права, оскаржувану постанову слід скасувати і ухвалити
нову постанову, якою відмовити в позові.

Що стосується понесених позивачем витрат, пов'язаних з виготовленням
проекту землеустрою, то питання про їх
відшкодування може бути вирішене ним у встановленому законом порядку.

Викладені в запереченні на апеляційні скарги твердження ОСОБА_1 про
пропущення апелянтами строків апеляційного
оскарження судового рішення спростовуються наявними в матеріалах
справи документами (а. с. 83-91,
94, 100,107).

Керуючись ст.ст. 198,202,207 КАС України, колегія судців

постановила:

Апеляційні скарги відповідача Нововолинської міської ради та осіб, не
залучених до участі в справі, ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Нововолинського міського суду від 18 грудня 2006 року в даній справі скасувати і
ухвалити нову постанову.

В позові ОСОБА_1 до Нововолинської міської ради про визнання нечинним рішення про відмову в затвердженні проекту
землеустрою та передачі безоплатно у приватну власність земельної
ділянки відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня
набрання законної сили.