ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" січня 2002 р. Справа № 10/106-3603

Господарський суд Тернопільської області у складі

Судді : Півторака М.Є.

Розглянув справу

За позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

До відповідача : Тернопільської міської Ради м. Тернопіль вул. Листопадова 6

Третьої особи: Тернопільського державного комерційне-виробничого підприємства "Залізничник", м.

Тернопіль вул. Б.Хмельницького 23

За участю представників сторін

Позивача: Лозіна О.С.- приватного підприємця ;

Відповідача: Турчин М.Д.-представника

Третьої сторони: Гладчука З.О.- представника, доруч. № 305 від 05.12.2001 року ;

Суть справи:

До господарського суду Тернопільської області звернувся з позовом ОСОБА_1 - вович -приватний підприємець, житель м. Тернопіль з позовною вимогою до Тернопільської міської ради м. Тернопіль; третьої особи: Тернопільського державного комерційно-виробничого підприємст- ва " Залізничник " м. Тернопіль про зобов`язання зареєструвати за ним право власності на приміщен- ня магазину в м. Тернополі по вул. Руська 51 площею 143,60 кв. м., яке було передано йому держав - ним комерційно-виробничим підприємством "Залізничник", м. Тернопіль згідно договору Застави від 29.09.2000 року, договору передачі частки майна від 29.12.2000 року та акту передачі основних засобів від 29.12.2000 року.

У відзиві на позов та в судовому засіданні Відповідач заперечує позовні вимоги, стверджує, що вимога про оформлення права власності на дане приміщення суперечить чинному законодавству України.

12.12.2001 року позивач у відповідності до вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України звернувся до суду із заявою про зміну позовних вимог, просить визнати за ним право власнос- ті на приміщення магазину по вул. Руський, 51 в м. Тернополі площею 143,6 м. кв.

В судовому засіданні представникам сторін роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені стат- тею 22 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засі- данні оголошувалася перерва до 11 годин 30 хвилин 04.01.2002 року для надання можливості сторо- нам надати додаткові докази в підтвердження позовних вимог та їх заперечення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, заперечення відповідача господарський суд встановив наступне:

1.25.09.2000 року між Тернопільським державним комерційно-виробничим підприємством " Залізнич-

ник" м. Тернопіль, що діє на підставі Статуту підприємства та приватним підприємцем Лозіним Олек-

сандром Станіславовичем м. Тернопіль було укладено кредитний договір № 22 , згідно умов якого

позивач зобов`язувався надати грошовий або товарний кредит в сумі 75 106 грн.80 коп., які відповідач по справі зобов`язувався повернути протягом 90 календарних днів з дня отримання кредиту .

2.В якості забезпечення своєчасного виконання зобов`язання по даному договору між сторонами , за згодою Укрзалізниці ( лист від 25.07.2000 року № Ц ЗЛ - 776) було укладено договір застави від

29.09.2000 року, згідно якого Тернопільське комерційно-виробниче підприємство "Залізничник" ( заста- водавець по договору) передає в заставу заставодержателю (позивачу у справі) 143,6 кв.м. примі-

щення (під літ. "А"), що знаходиться в будинку № 51 по вул. Руській в м. Тернополі і яке належить за- ставодавцю на підставі рішення арбітражного суду Тернопільської області від 31.07.2000 року по

справі № 6/553-2746.

Договір нотаріально посвідчений 29.09.2000 року приватним нотаріусом Тернопільського міського но-

таріального округу, та зареєстровано в реєстрі за № 5661.

Договором застави сторони передбачили право заставодержателя у разі невиконання заставо- дателем зобов`язань по договору від 25.09.2000 року звернути стягнення на заставлене майно та ви- бору способу реалізації заставленого майна (в тому числі передачі заставленого майна заставодер- жателю шляхом підписання акту прийому-передачі майна).

3.24.02.2001 року, на виконання умов договору від 25.09.2000 року та договору застави від 29.09.2000 року сторони уклали договір передачі частки майна згідно умов якого заставодатель - ТДКВП "Заліз- ничник" передав заставодержателю - приватному підприємцю Лозіну О.С. м. Тернопіль у власність

частину належного йому майна, а саме: приміщення магазину по вул. Руська, 51 у м. Тернополі, пло- щею 143,6 м. кв., про що складено акт прийому - передачі від 24.02.2001 року за участю представників сторін.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач з дозволу виконавчого комітету Тернопільської

міської Ради провів реконструкцію (переобладнання) даного приміщення під продтоварну крамницю

та офіс і Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської Ради від 25.07.2001 року № 929 за- тверджено Акт державної технічної комісії про прийняття його в експлуатацію .

4.На підставі договору передачі частки майна та акту передачі від 24.02.2001 року позивач звернувся

до Тернопільської міської Ради з клопотанням про оформлення за ним права власності на магазин по вул. Руська,51 в м. Тернополі площею 143,6 м. кв.

Тернопільська міська Рада листом № 250 від 29.10.2001 року відмовила позивачу в оформлені права власності посилаючись при цьому на те, що приміщення за адресою вул. Руська 51 в м. Терно- полі зареєстровано на праві державної власності і знаходиться в господарському віданні Тернопіль-

ського державного комерційно-виробничого підприємства "Залізничник",а договір про передачу частки майна, не погоджений у встановленому Статутом ТДКВП "Залізничник" порядку.

5.У відповідності до Статуту Тернопільського державного комерційно-виробничого підприємства "Залі- зничник", затвердженого Наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України № 83-Ц від 06.04.1998 року, зареєстрованого Виконавчим комітетом Тернопільської міської Ради 22.05.1998 р. за № 2157 - Тернопільське державне комерційно-виробниче підприємство "Залізничник" є юридичною

особою, засновано на державній власності і входить до складу Львівської державної залізниці - Дер-жавної адміністрації залізничного транспорту України (надалі Укрзалізниця).

6.Згідно Закону України "Про залізничний транспорт" від 04.07.1996 року № 273/96-ВР, який визна-

чає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності залізничного транспорту загаль-

ного користування та регламентує його відносини з органами державної виконавчої влади, органами

місцевого самоврядування, іншими видами транспорту, пасажирами, відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транс- порту як єдиного виробничо-технологічного комплексу , залізниця - це статутне територіально-

галузеве об`єднання, до складу якого входять підприємства, установи та організації залізничного

транспорту і яке, при централізованому управлінні, здійснює перевезення пасажирів та вантажів у ви-

значеному регіоні транспортної мережі;

Майно, закріплене за залізницями, підприємствами, установами та організаціями залізничного транспорту загального користування, є загальнодержавною власністю. Управління майном підпри-

ємств залізничного транспорту загального користування здійснюється Укрзалізницею в межах повно-

важень, визначених чинним законодавством України.

У відповідності до Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.1996 року (із послідуючими змінами) Укрзалізниця (п. 4. п. 3) відповідно до покладених на неї завдань: здійснює функції з управління

майном, що перебуває у загальнодержавній власності та закріплене за підприємствами, в частині:

затвердження статутів (положень) підприємств, контролю дотримання та прийняття рішень у зв`яз- ку з порушенням їх вимог; здійснення контролю за ефективністю використання і збереженням

закріпленого за підприємствами державного майна.

Статутом Тернопільського державного комерційно-виробничого підприємства "Залізничник", за-

твердженого Наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України № 83-Ц від 06.04.1998 року, (п. 4.4.) передбачено право підприємства на відчуження засобів виробництва, що є дер-

жавною власністю за погодженням з Укрзалізницею. При цьому, одержані в результаті відчуження зазначеного майна кошти спрямовуються виключно на інвестиції підприємства і є державною власніс- тю.

Укрзалізниця листом від 25.07.2000 року № Ц ЗЛ-776, зважаючи на скрутне фінансове станови- ще Тернопільського державного комерційно-виробничого підприємства "Залізничник" та з метою по-

ліпшення обслуговування залізничників надала дозвіл на передачу приміщень магазину площею 228,8 кв.м. залишковою вартістю 27,5 т. грн. за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська 51 під заставу, що згідно

Закону України " Про Заставу" від 2.10.1992 р. ( із наступними змінами та доповненнями) передба-

чає право заставодержателя (в даному випадку позивача у справі) в разі невиконання боржником

(заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставлено-

го майна (ст. 1 Закону) шляхом звернення стягнення на заставлене майно, якщо інше не передбачено договором (ст. 20 Закону). Стаття 21 Закону України " Про заставу " визначає, що реалізація застав -

леного майна проводиться з аукціонів, якщо інше не передбачено договором .

6.Договором застави від 29.09.2000 року сторони передбачили, що у разі невиконання заставодате-

лем зобов`язань по договору поставки від 25.09.2000 року може бути здійснена передача заставленого

майна заставодержателю шляхом підписання акту прийому-передачі цього майна.

За даних обставин, уклавши договір застави майна від 29.09.2000 р. за погодженням з Укрзаліз -

ницею, якій є чинним на час розгляду справи та договір передачі майна магазину по вул. Руська,51 в м. Тернополі площею 143,6 м. кв. приватному підприємцю Лозіну Олександру Станіславовичу, жите -лю м. Тернопіль Тернопільське державне комерційно-виробниче підприємство "Залізничник" діяло в межах повноважень, передбачених Статутом підприємства, затвердженого Наказом Державної адміні -страції залізничного транспорту України № 83-Ц від 06.04.1998 року, зареєстрованого ВК Тернопільсь-

кої міської Ради 22.05.1998 р. за № 2157, а враховуючи, що договором від 24.02.2001 року передачі

частки майна, згідно акту передачі основних фондів від 24.02.2001 року Тернопільське державне ко -

мерційно-виробниче підприємство "Залізничник" передало (згідно умов договору застави) майно-

приміщення магазину, площею 143,6 м. кв., яке знаходиться за адресою: вул. Руська 51 в м. Тер -

нополі у власність позивачу, суд вважає за доцільне визнати приватного підприємця Лозіна О.С. жите -

ля , м. Тернопіль належним набувачем майна та визнати за ним право власності на майно: примі - щення магазину, площею 143,6 м. кв., яке знаходиться за адресою: вул. Руська 51 в м. Тер - нополі.

При даних обставинах справи суд встановив, що позов підлягає до задоволення як обгрунтова- но заявлений та підтверджений документально .

Витрати по сплаті державного мита в сумі 85 грн. та витрати на інформаційно-технічне забез- печення судового процесу в сумі 69 грн., згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись статтями 32-34,49,82,84,85,116 ГПК України господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити .

2.Визнати за приватним підприємцем Лозіним Олександром Станіславовичем , жителем , АДРЕСА_1 право власності на майно - приміщення магазину, площею 143,6 м. кв. ,

яке знаходиться за адресою : вул. Руська, 51 в м. Тернополі.

3.Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття .

На рішення суду , яке не набрало законної сили сторонами може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його прийняття через Господарський суд Тернопільської області .

Суддя М.Є. Півторак