ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2026 р. Справа№ 910/8243/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Сибіги О.М.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьмінської О.Р.,

за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 15.04.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та Антимонопольного комітету України

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 (повний текст складено 17.02.2025)

у справі № 910/8243/25 (суддя -Котков О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Консалтингова Група "Базис"

до відповідача 1 - Антимонопольного комітету України

до відповідача 2 - Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним та скасування рішення, зупинення дії рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Консалтингова Група "Базис" (надалі - ТОВ "БКГ "Базис", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Антимонопольного комітету України (надалі - АМКУ, Комітет, відповідач-1) та Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі - Відділення, відповідач-2), у якому просить суд:

1) визнати недійсним та скасувати рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/47-р/к (справа № 54/6-24) від 01.05.2025;

2) зупинити дію рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/47-р/к (справа № 54/6-24) від 01.05.2025 в частині обов`язку ТОВ "БКГ "Базис" сплати штрафу та нарахування пені у разі несплати штрафу, до моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі;

3) зобов`язати АМКУ виключити ТОВ "БКГ "Базис" з реєстру (переліку) порушників, які вчинили антиконкурентні узгоджені дії, що передбачають обмеження права на участь у публічних закупівлях строком на три роки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/47-р/к (справа № 54/6-24) від 01.05.2025. Зобов`язано Антимонопольний комітет України виключити Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Консалтингова Група "Базис" з реєстру (переліку) порушників, які вчинили антиконкурентні узгоджені дії, що передбачають обмеження права на участь у публічних закупівлях строком на три роки. Стягнуто з Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Консалтингова Група "Базис" 3 028, 00 грн судового збору. Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Консалтингова Група "Базис" 3 028, 00 грн судового збору. У решті вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Консалтингова Група "Базис" відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 23.02.2026 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/8243/25, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/8243/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Консалтингова Група "Базис" у повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що судом першої інстанції порушено правила територіальної юрисдикції (підсудності) є беззаперечною підставою для скасування рішення від 03.02.2026 у справі №910/8243/25.

Апелянт вказує, що правова позиція яка досліджувалась Верховним Судом, у справах №910/19008/21, №910/2415/24, №910/2206/24 є саме строк розгляду справи органами Антимонопольного комітету України, так у справі №910/19008/21 з дати прийняття розпорядження про початок розгляду справи до дати прийняття рішення пройшло 9 років; у справі №910/2415/24 з дати прийняття розпорядження про початок розгляд справи до дати прийняття рішення пройшло 6 років, у справі №910/2206/24 з дати прийняття розпорядження про початок розгляд справи до дати прийняття рішення пройшло 6 років.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що безпосередньо впливає дотримання прав суб`єктів господарювання на розумність строку розгляду питання щодо наявності / відсутності у його діях порушень конкурентного законодавства є саме термін розгляду справи органами Антимонопольного комітету України (від дати прийняття розпорядження до дати ухвалення рішення).

Скаржник зазначає, що як вбачається з матеріалів справи і не заперечується Позивачем, справа 54/6-24 була розглянута Відділенням 1 рік 3 місяці та 5 днів. Отже, справу було розглянуто в межах терміну встановленого статтею 37-1 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Скаржник вказує, що справам про захист економічної конкуренції притаманний другий стандарт доказування «баланс вірогідностей», який закріплено у статті 79 ГПК України, відповідно до якої наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2026, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 апеляційну скаргу Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/8243/25 залишити без руху. Роз`яснено Південно-східному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують доплату судового збору у встановленому законодавством розмірі.

04.03.2026 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду 24.02.2026, а саме докази доплати судового збору на суму 3 633, 60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №49 від 03.03.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/8243/25. Витребувано матеріали справи № 910/8243/25 у Господарського суду міста Києва. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/8243/25 у судовому засіданні 15.04.2026.

Також, не погоджуючись з вказаним рішенням, 06.03.2026 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) Антимонопольний комітет України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/8243/25, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/8243/25 в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Консалтингова Група "Базис" до Антимонопольного комітету України про зобов`язання виключити з реєстру (переліку) порушників, які вчинили антиконкурентні узгоджені дії, що передбачають обмеження права на участь у публічних закупівлях строком на три роки.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що комітет не є належним відповідачем у справі, оскільки Комітет та Відділення є різними юридичними особами, які, відповідно до Закону, діють самостійно в межах наданих їм повноважень.

Апелянт вказує, що вимога позивача про виключення його з Реєстру не є похідною позовною вимогою в розумінні абзацу 2 частини першої статті 173 ГПК, оскільки для виключення Позивача з Реєстру рішення господарського суду першої інстанції повинно набрати законної сили, що передбачено Порядком № 17-рп, тобто, Господарський суд міста Києва неправомірно задовольнив позовну вимогу ТОВ «БКГ «Базис» про зобов`язання Комітету виключити Позивача з Реєстру.

Згідно з протоколом передачі справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (складу суду) від 12.03.2026, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Сибіга О.М., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/8243/25. Об`єднано апеляційні скарги Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/8243/25 в одне апеляційне провадження. Призначено до розгляду апеляційні скарги Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/8243/25 у судовому засіданні 15.04.2026.

05.04.2026 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від представника Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Солодухіна Максима Валерійовича до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про проведення засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2026 заяву представника Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Солодухіна Максима Валерійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Розгляд апеляційних скарг Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 призначено в режимі відеоконференції на раніше визначену дату 15.04.2026.

19.03.2026 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Консалтингова Група "Базис" надійшов відзив на апеляційну скаргу, який вмотивованний тим, що позивач мав право обрати територіальну підсудність за поданим позовом за місцем знаходження Відповідача 1 (м. Київ), територіальна юрисдикція справи не порушена судом при відкритті та розгляді справи.

Відзив обґрунтовано тим, що з моменту вчинення порушення (з 01.07.2019 року) до моменту прийняття рішення органом АМКУ минуло майже 6 років. Строк давності закінчився 01.07.2024, тоді як рішення АМКУ прийнято станом на 01.05.2025.

Позивач вмотивовує відзив також тим, що відповідач-2 в своїй апеляційній скарзі фактично намагається підмінити строк притягнення до відповідальності строком відкриття справи, що суперечить закону, адже на думку відповідача-2 достатньо відкрити справу до спливу 5 років, щоб не порушувати закон.

Відзив вмотивовано також тим, що Посилання АМКУ на висновки Верховного Суду, викладені у зазначених Постановах є необґрунтованими, оскільки у зазначених справах суди застосовували норми Закону України «Про захист економічної конкуренції» в редакції до 01.01.2024 р., якими не встановлювався строк розгляду АМК справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, при цьому у наведених справах такий строк тривав надто довго, від 6 до 9 років, що не відповідало принципу належного урядування та створювало для позивачів надмірний тягар.

Позивач вказує, що доказова база була сформована поза межами адміністративного провадження (відкриття справи). Це свідчить про те, що розслідування фактично було завершене органом АМКУ до відкриття справи, що підтверджує формальний характер відкриття провадження напередодні спливу строку давності.

Позивач зазначає, що наведені в апеляційній скарзі доводи щодо сукупності непрямих обставин не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки такі обставини мають переважно ймовірнісний характер і самі по собі не доводять факт узгодженість дій учасників торгів під час проведення процедури закупівлі та не можуть бути підставою для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності.

У судове засідання, що відбулось 15.04.2026 з`явились представники позивача та відповідачів надали свої пояснення щодо суті спору та просили задовольнити вимоги викладені в його процесуальних документах.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Так, Відділення обґрунтовує свою скаргу тим, що судом першої інстанції було порушено правила територіальної юрисдикції (підсудності), що є беззаперечною підставою для скасування рішення від 03.02.2026 у справі №910/8243/25.

Згідно чт. 2 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» Рішення Антимонопольного Антимонопольного комітету комітету України України, та адміністративної державного колегії уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Позов Позивачем подано до двох Відповідачів, а саме: 1) Антимонопольний Комітет України (м. Київ) та 2) Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного Комітету України (м. Дніпро) з дотриманням процедури.

Згідно п.1 ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Позови у спорах за участю кількох відповідачів можуть пред`являтися до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання одного з відповідачів (п.2 ст. 29 ГПК України)

Таким чином, позивач мав право обрати територіальну підсудність за поданим позовом за місцем знаходження відповідача-1 (м. Київ), тобто судом першої інстанції при відкритті та розгляді справи територіальна юрисдикція справи не порушена.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/47-р/к у справі № 54/6-24, зокрема:

- визнано, що ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, проведених районною адміністрацією Запорізької міської ради по Заводському району на закупівлю за предметом: "Реконструкція об`єктів з благоустрою уздовж проїзної частини для зупинок громадського транспорту (заїзні кишені) по вул. Павлокічкаська, Оптимістична, Історична з улаштуванням розворотнього кола по вул. Павлокічкаській у м. Запоріжжя відповідно до оголошення UA-2019-05-20-002165-а (п. 1);

- за порушення, яке викладене у п. 1 резолютивної частини цього рішення, на ТОВ "БКГ "Базис" накладено штраф у сумі 68 000, 00 грн. (п. 2).

Розпорядженням адміністративної колегії Відділення від 29.01.2024 № 54/6-рп/к було розпочато розгляд справи № 54/6-24 (далі - розпорядження) за ознаками вчинення ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів під час участі у процедурі закупівлі.

У подальшому, Відділенням АМК, ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" були вчинені наступні процесуальні дії:

- листами № 54-02/173 від 29.01.2024 та № 54-02/172 від 29.01.2024 ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" було направлене вказане розпорядження;

- Відділенням схвалено подання з попередніми висновками від 16.01.2025 № 54-03/16п про порушення законодавства про захист економічної конкуренції ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа";

- листами № 54-02/245е від 16.01.2025 та № 54-02/246е від 16.01.2025 ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" були направлені витяги з вказаним поданням з попередніми висновками від 16.01.2025 № 54-03/16п у справі № 54/6-24.

Зі змісту спірного рішення вбачається, що зауваження та заперечення на подання з попередніми висновками від 16.01.2025 № 54-03/16п у справі № 54/6-24 від ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" на адресу Відділення не надходили.

Зі змісту спірного рішення, Відділенням АМК було встановлено такі антиконкурентні узгоджені дії:

- наявність сталих господарських відносин між ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа";

- надання ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" один одному поворотної фінансової допомоги;

- одночасне перебування одних і тих самих працівників у трудових відносинах із ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа";

- засвідчення підписів на статутах ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" одним і тим самим нотаріусом;

- спільне використання ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" одних і тих самих ІР-адрес у господарській діяльності;

- використання ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" однієї й тієї самої поштової скриньки;

- спільні унікальні особливості властивостей файлів, завантажених ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" в електронну систему закупівель;

- подання ТОВ "БФ "ОСНОВА" для участі в торгах неповного пакету документів;

- схожості в оформленні ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" тендерних пропозицій.

Адміністративною колегією Відділення було встановлено, що поведінка ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" є узгодженою та стосується спотворення результатів торгів.

Звертаючись з даним позовом до суду, ТОВ "БКГ "Базис" вказує про визнання недійсним та скасування рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/47-р/к (справа № 54/6-24) від 01.05.2025, якими визнано, що ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" вчинили порушення, передбачене п. 1 статті 50 та п. 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, проведених районною адміністрацією Запорізької міської ради по Заводському району на закупівлю за предметом: "Реконструкція об`єктів з благоустрою уздовж проїзної частини для зупинок громадського транспорту (заїзні кишені) по вул. Павлокічкаська, Оптимістична, Історична з улаштуванням розворотнього кола по вул. Павлокічкаській у м. Запоріжжя відповідно до оголошення UA-2019-05-20-002165-а.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АМКУ пропущено строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, при цьому, закон не передбачає можливості поновлення цього строку, його зупинення чи переривання. Також під час прийняття рішення не були доведені обставини, які мають значення для справи і які визнано встановленими, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, були порушені та неправильно застосовані норми права.

Розглянувши апеляційні скарги Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та Антимонопольного комітету України колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У частині 1 статті 48 Закону зазначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Згідно з частиною 1 статті 60 Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є:

- неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

- заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції";

- порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

У статті 5 Закону зазначено, що узгодженими діями є укладення суб`єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об`єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб`єктів господарювання. Особи, які чинять або мають намір чинити узгоджені дії, є учасниками узгоджених дій.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону антиконкурентними узгодженими діями вважається також вчинення суб`єктами господарювання схожих дій (бездіяльності) на ринку товару, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції у разі, якщо аналіз ситуації на ринку товару спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій (бездіяльності).

Це порушення установлюється за результатами такого аналізу органом Антимонопольного комітету України ситуації на ринку товару, який: свідчить про погодженість конкурентної поведінки суб`єктів господарювання; спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення зазначених дій.

Пов`язані з наведеним обставини з`ясовуються і доводяться відповідним органом Антимонопольного комітету України.

Ознаки схожості в діях (бездіяльності) суб`єктів господарювання не є єдиним достатнім доказом наявності попередньої змови (антиконкурентних узгоджених дій). Антиконкурентна узгоджена поведінка підлягає встановленню та доведенню із зазначенням відповідних доказів у рішенні органу Антимонопольного комітету України. При цьому схожість має бути саме результатом узгодженості конкурентної поведінки, а не виявлятися у простому співпадінні дій суб`єктів господарювання, зумовленим специфікою відповідного товарного ринку.

Висновок органу Антимонопольного комітету України щодо відсутності у суб`єкта господарювання об`єктивних причин для вчинення схожих дій (бездіяльності) має ґрунтуватися на результатах дослідження усієї сукупності факторів, що об`єктивно (незалежно від суб`єкта господарювання) впливають на його поведінку у спірних відносинах, а не бути наслідком обмеженого кола факторів (наприклад, тільки ціни придбання товару).

Зокрема, суд має з`ясовувати, чи зазначено в рішенні органу Антимонопольного комітету України докази обмеження конкуренції внаслідок дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання або іншого негативного впливу таких дій (бездіяльності) на стан конкуренції на визначеному відповідним органом ринку, протягом певного періоду часу, чи досліджено в такому рішенні динаміку цін, обставини і мотиви їх підвищення або зниження, обґрунтованість зміни цін, співвідношення дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання з поведінкою інших учасників товарного ринку, в тому числі й тих, що не притягалися до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, витрати суб`єкта господарювання, які впливають на вартість товару, тощо.

При цьому, саме орган Антимонопольного комітету України має довести безпідставність посилання заінтересованої особи на інші чинники, що можуть позначатися на поведінці суб`єкта господарювання (зокрема, на специфіку відповідного товарного ринку; тривалість та вартість зберігання товару; час та вартість доставки; витрати на реалізацію товару тощо). На відповідний орган покладається обов`язок не лише доведення однотипної і одночасної (синхронної) поведінки суб`єктів господарювання на ринку, а й установлення шляхом економічного аналізу ринку (в тому числі, за необхідності, шляхом залучення спеціалістів та експертів) відсутності інших, крім попередньої змови, чинників (пояснень) паралельної поведінки таких суб`єктів господарювання.

Відділенням АМК було встановлено факти, які у своїй сукупності не можуть бути результатом випадкового збігу обставин чи наслідком дії об`єктивних чинників, а свідчать про узгодження (координацію) учасниками своєї поведінки при підготовці до участі та участі у торгах (тендері), зокрема, про обмін ними інформацією.

З матеріалів справи вбачається, що справу № 54/6-24 було відкрито за результатами проведеного дослідження на виконання доручення АМКУ від 16.09.2019 № 13-01/937, наданого Запорізькому обласному територіальному відділенню АМКУ.

Розпорядженням адміністративної колегії Відділення від 29.01.2024 № 54/6-рп/к було розпочато розгляд справи № 54/6-24 за ознаками вчинення ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" порушення, передбаченого п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Рішення № 54/47-р/к у справі № 54/6-24 Відділенням було прийнято 01.05.2025.

Разом з тим, статтею 42 вказаного Закону передбачено, що суб`єкт господарювання не може бути притягнений до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо минув строк давності притягнення до відповідальності.

Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п`ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення.

Рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі Ireland v. the United Kingdom (Ірландія проти Сполученого Королівства, від 18.01.1978, § 154) містить вказівку про те, що судові рішення, насправді, слугують не лише для вирішення справ у суді, а і загалом для того, щоб пояснити, забезпечити й удосконалити норми, визначені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), сприяючи таким чином виконанню державами своїх зобов`язань як учасників Конвенції.

АМК як державний орган із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель (частина 1 статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України"), будує свою діяльність на принципах законності, гласності та захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів (стаття 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що господарські суди у розгляді справ про визнання недійсними рішень АМК не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК, але при цьому зобов`язані перевіряти правильність застосування органами АМК відповідних правових норм. Вказана позиція, викладена у низці постанов Верховного Суду, у тому числі, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 зі справи № 910/23000/17.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися органом свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником щодо корупції та свавільних рішень в умовах максимально широкої дискреції державного органу (пункт 75 постанови від 02.07.2019 зі справи № 910/23000/17).

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № К(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У пункті 45 Доповіді Венеціанської комісії щодо верховенства права, серед іншого, зазначено, що "Потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон (a law), яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади. Отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій".

У пункті 47 Венеціанська комісія корелювала ці вимоги із зверненням до законодавчого органу: "…парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів. Цим досягається істотно важливий юридичний захист особи супроти держави та її органів і посадових осіб".

Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи, Венеційської комісії хоч формально і не мають обов`язкового характеру, однак вони є дуже важливими для національної практики, зокрема, для надання змістовного тлумачення.

Конституційний Суд України визнає за органом публічної влади право на певні дискреційних повноваження у прийнятті рішень, та застерігає, що "цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів" (абзац 3 підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини рішення № 3-рп/2016 від 08.06.2016).

З позиції гарантування основоположних прав людини надання дискреційних повноважень органам, обсяг яких не має чітко визначених меж, було б несумісним з принципом верховенства права, як одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією і Конституцією України.

У пункті 70 рішення ЄСПЛ у справі "Рисовський проти України" [заява № 29979/04, прийняте 20.10.2011, набуло статусу остаточного 20.01.2012] вказав таке: "Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 08.04.2008, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п 51, від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) ".

Отже, принцип "належного урядування" покладає обов`язок на орган діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування" має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу "належного урядування" забезпечує прийняття суб`єктами легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип "належного урядування" підкреслює те, що між особою та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

Тобто, дискреційні повноваження АМК мають узгоджуватися з конституційним принципом верховенства права, та такими його елементами, як юридична визначеність та заборона свавілля.

При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Враховуючи статтю 19 Конституції України, статтю 6 Конвенції, вказані рішення ЄСПЛ, приписи Закону, Закону України "Про Антимонопольний комітет України", АМК під час прийняття рішення має переслідувати лише ту мету, задля якої його наділено такими повноваженнями; дотримуватися принципу об`єктивності й безсторонності, враховуючи лише ті чинники, які стосуються конкретної справи; дотримуватися принципу рівності перед законом, не допускаючи несправедливої дискримінації; забезпечувати належну рівновагу між несприятливими наслідками, які його рішення може мати для прав, свобод чи інтересів осіб, та переслідуваною при цьому метою; приймати своє рішення в межах строку, прийнятного під кутом зору питання, яке вирішується; забезпечувати послідовне застосування загальних нормативно-правових приписів з одночасним врахуванням конкретних обставин кожної справи, пропорційності, розумності строку, обґрунтованості.

Критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності такого суб`єкта, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) АМК поза межами перевірки за критеріями, визначеними у статті 19 Конституції України та статті 59 Закону.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу.

Відтак, судова практика ЄСПЛ щодо правозастосування статті 6 Конвенції у контексті питання необхідного обсягу судового контролю встановлює загальну рамку, в межах якої дискреційна влада може здійснюватися і юридично контролюватися.

Критеріями перевірки законності оспорюваного рішення є конституційні положення про те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України (формальний критерій), а складові принципу верховенства права дають суду підстави досліджувати зміст ухваленого (сутнісний критерій) на предмет відповідності легітимній меті, недискримінації, пропорційності тощо.

Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки, згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України

Доводи комітету, що строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції не було порушено, оскільки оголошення про проведення торгів замовником розміщено в системі 20.05.2019, договір з переможцем укладено - 01.07.2019, а розгляд справи № 54/6-24 розпочато розпорядженням № 54/6-рп/к - 29.01.2024, а тому 5-ти річний строк притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції закінчується 29.01.2024, тобто, днем, коли розпочато розгляд справи.

Отже, як вважає відповідач-2, з 01.07.2029 по 29.01.2024 минуло лише 4,5 роки.

Із змісту ст. 42 Закону України "Про захист економічної конкуренції" вбачається, що строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції визначається з дня вчинення порушення та становить 5 років.

Суд першої інстанції, відхиляючи вказаний довод цілком вірно вказав, що договір з переможцем було укладено 01.07.2019, тобто, фактично строк давності притягнення до відповідальності закінчується 01.07.2024, проте, спірне рішення № 54/47-р/к у справі № 54/6-24, у якому відповідач-2 встановив порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції було прийнято 01.05.2025.

Тобто, Комітетом був порушений строк давності притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачений ст. 42 Закону України "Про захист економічної конкуренції", що є окремою підставою для визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/47-р/к (справа № 54/6-24) від 01.05.2025.

Щодо посилань відділення на практику Верховного Суду, у справах №910/19008/21, №910/2415/24, №910/2206/24, колегія суддів відхиляє, оскільки у зазначених справах суди застосовували норми Закону України «Про захист економічної конкуренції» в редакції до 01.01.2024 р., якими не встановлювався строк розгляду АМК справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, при цьому у наведених справах такий строк тривав надто довго, від 6 до 9 років, що не відповідало принципу належного урядування та створювало для позивачів надмірний тягар.

Під час розгляду Комітетом справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з 29.01.2024 до 01.05.2025 розгляд органом АМКУ здійснювався відповідно до положень ст. 37 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у редакції закону, яка почала діяти лише з 01.01.2024. Отже, висновки Верховного Суду у справах № 910/19008/21, №910/2415/24, №910/2206/24 були сформовані за іншого правового регулювання та інших фактичних обставин, що виключає можливість їх врахування при розгляді цієї справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд органом АМКУ справи мав бути здійснений в такі строки, які б не перевищували строків давності притягнення до відповідальності визначених у ч. 1 ст. 42 Закону, недотримання яких має наслідком звільнення особи від відповідальності.

В силу положень ст. 19 Конституції України України «Про Антимонопольний комітет України» та п. 1 ст. 3 Закону не наділяють правом органи АМК щодо притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення конкурентного законодавства поза межами строку, визначеними у частині п. 1 ст. 42 Закону

Крім того, слід зазначити стосовно обставин, встановлених Відділенням АМК у спірному рішенні.

Так, щодо висновків Відділення АМК про наявність господарських відносин між ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа", то суд зазначає, що Відділенням АМК не враховано, що відповідно до відомостей, що містяться в ЄДР, основним КВЕД ТОВ "БКГ "Базис" є "будівництво житлових і нежитлових будівель", а ТОВ "БФ "Основа" - "неспеціалізована оптова торгівля".

Тобто, укладення договору № 16/5 від 01.07.2019 за результатами закупівлі із предметом закупівлі: "Реконструкція об`єктів з благоустрою уздовж проїзної частини для зупинок громадського транспорту (заїзні кишені) по вул. Павлокічкаська, Оптимістична, Історична з улаштуванням розворотнього кола по вул. Павлокічкаській у м. Запоріжжя" є результатом ведення господарської діяльності ТОВ "БКГ "Базис", тим більше, що надані на дослідження відповідачу та враховані останнім у спірному рішенні правочини, були укладені сторонами у тому числі ще у 2018 році. А, як було роз`яснено Верховним Судом, негативним наслідком є саме факт спотворення результатів торгів/аукціонів (через узгодження поведінки конкурсантами) (постанови від 19.02.2019 у справі № 916/499/18, від 02.03.2019 у справі № 914/88/18, від 22.01.2019 у справі № 922/1269/18, ід 05.12.2019 у справі № 910/14337/18, ід 23.01.2020 у справі № 922/1539/19, від 27.04.2020 у справі № 922/895/19, від 21.01.2021 у справі № 917/1983/19, від 26.01.2021 у справі № 910/2576/20, від 15.07.2021 у справі № 922/2940/20).

Щодо використання ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" однієї і тієї ж ІР-адреси, то суд зазначає, що Відділенням АМК був досліджений період з 09.01.2019, у той час, як оголошення про проведення торгів оприлюднене 20.05.2019.

Також дані про ІР-адреси та їх використання підтверджені довідками, що оформлені, зібрані та використані Відділенням у матеріалах справи пізнього періоду (2023 - 2024 роки), у той час, як оголошення про проведення торгів замовником розміщено в системі 20.05.2019, а договір з переможцем укладено - 01.07.2019.

Крім того, переможцем у процедурі закупівлі було визнано ТОВ "БКГ "Базис", як особу, якою було запропоновано меншу ціну, що не може свідчити про змову чи спотворення торгів.

Щодо обставин, зазначених у спірному рішенні, зокрема, щодо надання ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" один одному поворотної фінансової допомоги, то суд зазначає, що документи, що відображають рух коштів між цими особами протягом 2019 року були сформовані та використані Відділенням лише після їх отримання у листопаді 2023, тобто до прийняття розпорядження про початок розгляду справи від 29.01.2024.

Більше того, зі змісту спірного рішення вбачається, що основні докази, на яких грунтується це рішення, були фактично зібрані також у 2023 році, тобто, до прийняття вказаного розпорядження від 29.01.2024.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, висновки покладені Відділенням АМК в основу рішення від 01.05.2025 № 54/47-р/к у справі № 54/6-24 обґрунтовано розцінюються судом першої інстанції як такі, що мають переважно імовірний характер і ґрунтуються на зроблених відповідачем-2 помилкових припущеннях, оскільки Відділенням АМК під час розслідування справи не доведено, що позивач, діючи свідомо та недобросовісно у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, шляхом погодженості поведінки між учасниками торгів за взаємоузгодженим між ними планом, бажав спотворити результати торгів і сприяв настанню такому наслідку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним та скасування рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/47-р/к (справа № 54/6-24) від 01.05.2025 та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що доводи Комітету про те, що він (відповідач-1) не є належним відповідачем у справі, оскільки Комітет та Відділення (відповідач-2) є різними юридичними особами, які, відповідно до Закону, діють самостійно в межах наданих їм повноважень, судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6-7 ст. 12-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" рішення адміністративної колегії Антимонопольного комітету України приймається від імені Антимонопольного комітету України. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України приймається від імені територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Предметом розгляду у даній справі є, зокрема, вимога позивача про визнання недійсним та скасування рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 01.05.2025 № 54/47-р/к та зупинення дії даного рішення в частині обов`язку сплати штрафу та нарахування пені

Таким чином, спірне рішення у даній справі було безпосередньо прийняте Південно-східним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України.

Щодо вимоги про зобов`язання АМКУ виключити ТОВ "БКГ "Базис" з реєстру (переліку) порушників, які вчинили антиконкурентні узгоджені дії, що передбачають обмеження права на участь у публічних закупівлях строком на три роки, то суд зазначає наступне.

Так, позивач посилається на те, що наявність інформації у Державному реєстрі суб`єктів господарювання, притягнутих до відповідальності за вчинення порушення, яке передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендері (далі - Державний реєстр), щодо прийняття рішення № 54/47-р/к від 01.05.2025 порушує права позивача на участь у закупівлях та завдає збитки позивачу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 17 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник приймає рішення про відмову учаснику у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника в разі, якщо суб`єкт господарювання (учасник) протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів (тендерів).

Враховуючи приписи пункту 4 частини першої статті 17 Закону України "Про публічні закупівлі", наявність інформації щодо ТОВ "БКГ "Базис" у Державному реєстрі фактично є підставою для прийняття замовником рішення про відмову учаснику у процедурі закупівлі та зобов`язання відхилити тендерну пропозицію учасника.

При цьому, замовники при проведенні процедур закупівель використовують Державний реєстр та не допускають до участі у закупівлях суб`єктів господарювання, щодо яких АМК прийняті рішення; відповідна інформація фактично ніким не оспорюється і є відомою, а відтак, і намагання позивача готуватися до участі у закупівлях, збирати та подавати замовникам відповідні документи для участі є недоцільним та фактично призводить до понесення позивачем збитків.

Отже, наявність у Державному реєстрі інформації щодо прийняття Відділенням АМК спірного рішення № 54/47-р/к від 01.05.2025 стосовно ТОВ "БКГ "Базис", позбавляє останнього брати участь у закупівлях.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги ТОВ "БКГ "Базис" про зобов`язання АМКУ виключити ТОВ "БКГ "Базис" з реєстру (переліку) порушників, які вчинили антиконкурентні узгоджені дії, що передбачають обмеження права на участь у публічних закупівлях строком на три роки, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги стосовно зупинення дії рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/47-р/к (справа № 54/6-24) від 01.05.2025 в частині обов`язку ТОВ "БКГ "Базис" сплати штрафу та нарахування пені у разі несплати штрафу, до моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", особа, на яку накладено штраф рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Встановлені у рішенні органу Антимонопольного комітету України зобов`язання, передбачені статтею 48 цього Закону, підлягають виконанню у двомісячний строк з дня одержання рішення органу Антимонопольного комітету України, якщо інше не передбачено законом або цим рішенням.

Строки, передбачені абзацом першим цієї частини, зупиняються на час розгляду судом справи про оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а також на час проведення перевірки чи перегляду рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органом Антимонопольного комітету України.

Відповідно до ч. 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Нарахування пені зупиняється на час розгляду органом Антимонопольного комітету України заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Отже, зважаючи на звернення ТОВ "БКГ "Базис" до суду із позовом про оскарження рішення Відділення № 54/47-р/к від 01.05.2025, відкриття судом провадження у справі № 910/8243/25, то строки оплати накладеного таким рішенням штрафу та пені зупинилися на час розгляду даної справи судом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовна вимога ТОВ "БКГ "Базис" про зупинення дії рішення в частині обов`язку ТОВ "БКГ "Базис" сплати штрафу та нарахування пені у разі несплати штрафу, є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Консалтингова Група "Базис" до Антимонопольного комітету України та Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення, зупинення дії рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду 03.02.2026 у справі № 910/8243/25 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за їх подання і розгляд покладаються на скаржників.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/8243/25 - залишити без змін.

Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржників.

Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 24.04.2026

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді О.М. Сибіга

О.В. Тищенко