ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/190/26

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригузи П.Д.,

за участю секретаря судового засідання Повідайчик Т.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця", код ЄДРПОУ - 40075815, 03680, вул. Єжи Гедройця, буд. 5,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпат Харбор", код ЄДРПОУ - 44680636, 89623, Закарпатська область, Мукачівський район, с. Клячаново, вул. Автомобілістів, буд. 15,

про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "Українська залізниця", код ЄДРПОУ - 40075815, звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпат Харбор", код ЄДРПОУ - 44680636, з позовними вимогами стягнення суми боргу в розмірі 614 818.31 грн за договором на організацію складування вантажів від 17.10.2022 року.

Обґрунтування позовних вимог прокурором:

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на таке.

1) Між сторонами спору 17.10.2022 було укладено договір №Л-ДН-5/22-20пр "На організацію складування вантажів". Предметом даного договору є розміщення вантажу на відкритій частині майданчика у смузі відведення залізниці, який розташований за адресою: м. Мукачево, Закарпатська область.., між коліями 38 та 107 вантажного двору станції Мукачево на відстані 1706 км+240м-1706км+270м, загальною площею 600 кв.м.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди №2 від 19.06.2023 до договору - загальна площа майданчика становить 3952.8 кв.м.

Згідно з п. 3 додаткової угоди №3 від 01.06.2024 - вартість послуг складає 1 грн. 54 коп. за 1 кв. м. за добу.

Пунктом 2 додаткової угоди №3 від 01.06.2023 - договір діє до 01.06.2025 року.

Пунктом 5.2.3. договору передбачено, що відповідач повинен був звільнити частину майданчику після закінчення строку, визначеного у пункті 3.1.1. договору.

Позивач стверджує, що після закінчення терміну дії договору відповідач майданчик не звільнив. Даний факт підтверджується зокрема актом від 09.09.2025 року, підписаним працівниками залізниці та представником відповідача, де зазначено, що на майданчику перебувають матеріали, пристрої та обладнання відповідача вагою 647.8 тон.

Згідно з п. 5.4.2. договору відповідач має внести оплату за весь фактичний період складування вантажу, якщо не звільнить частину майданчику у строк, передбачений п. 3.1.1. договору (01.06.2025 року).

На підставі вищевикладеного позивач просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 614 818.31 грн.

Правова позиція відповідача у справі.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, хоча був своєчасно та в належний спосіб повідомлений про відкриття провадження у справі. Так, ухвала суду від 18.02.2026 була направлена до електронного кабінету відповідача та отримана ним 18.02.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

В пунктах 41-42 постанови Верховного Суду від 30.08.2022 у справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до Електронного кабінету є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.

Отже, судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про необхідність явки в підготовче судове засідання та подачі відзиву.

Відповідно до правової доктрини та ст. 2 та ст. 14 ГПК України суд керується засадами диспозитивності при здійсненні господарського судочинства.

Учасникам справи процесуальний закон покладає тягар доказування на сторони, надаючи їм право виявляти процесуальну активність та ініціативу у розвитку процесу для досягнення мети правосуддя.

Кожна сторона справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, яких суд вважає достатніми для ухвалення судового рішення.

Суд виходить з презумпції правомірності правочину на підставі якого виникли правовідносини та обставин, оскільки відповідач, не зважаючи на вимоги господарського суду, без поважних причин відзиву не подав та не заперечив обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Відповідач згідно правил ст. 165 ГПК України позбавляється права заперечувати проти таких обставини під час розгляду справи по суті.

Процесуальні дії суду.

Ухвалою суду від 18.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Згідно з частиною 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судом.

Судом встановлено, що дійсно 17.10.2022 між сторонами спору був укладений договір №Л-ДН-5/22-20пр "На організацію складування вантажів".

Відповідно до розділу 1 договору, Сторона 1 (позивач) надає Стороні 2 (відповідач) право на розміщення вантажу (складування) на відкритій частині майданчику у смузі відведення залізниці, який розташований за адресою: м. Мукачево, Закарпатська область, між коліями 38 та 107 вантажного двору станції Мукачево на відстані 1706 км + 240 м - 1706 км + 270 м, загальною площею 600 кв. м., відповідно до схеми розташування майданчика, яка додається до договору та є його невід`ємною частиною, а Сторона 2 приймає та оплачує вказану послугу.

Площа майданчика для організації складування вантажу Стороною 1 та строк складування визначається в заявці (додаток 1), що надається стороною (п. 2.2. договору).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що за надання послуг з організації складування вантажу сторона 2 здійснює оплату стороні 1 в такому порядку, розмірах та строки: 4.1.1. вартість послуг з організації складування вантажу визначається з розрахунку вартості організації складування вантажу на 1 м. кв. за добу та становить за цим договором 0.95 грн, крім того ПДВ 0.19 грн, а всього з ПДВ 1.14 грн.

Відповідно загальна вартість послуг з організації складування протягом строку дії цього договору складає 249 660 грн з ПДВ.

Оплата послуг відповідно до цього договору здійснюється у національній валюті України на умовах 100 % попередньої оплати (п. 4.1.2. договору).

Пунктом 4.1.3. договору передбачено, що сторона 2 здійснює оплату стороні 1 за надання послуг з організації складування вантажу на умовах, визначених у п. 4.1.2. цього договору в розмірі, що розраховується з урахуванням площі майданчику, на якому планується розмістити вантаж та строку надання послуг.

Відповідно до п. 4.3. договору, факт надання послуг стороною 1 та прийняття їх результатів стороною 2 оформлюється актом приймання - передачі наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуг.

У випадку, якщо надісланий стороною 1 акт приймання - передачі не підписаний стороною 2 протягом 10 робочих днів з моменту його отримання і належним чином не повідомлено про причини не підписання, послуги вважаються прийнятими у повному обсязі, в такому разі, датою підписання акта є дата його отримання стороною 2 (п. 4.4. договору).

Пунктом 5.2.2. договору передбачено, що сторона 2 зобов`язується здійснювати оплату послуг, що надаються стороною 1 відповідно до умов цього договору. Також п. 5.2.3. договору передбачено, що сторона 2 зобов`язується також звільнити частину майданчику після закінчення строку визначеного у пункті 3.1.1 цього договору, а також внести оплату за весь фактичний період складування вантажу, якщо сторона 2 після закінчення строку визначеного пунктом 3.1.1 цього договору не звільнила частину майданчику (п. 5.2.4. договору).

Згідно з п. 5.2.7. договору, сторона 2 зобов`язується після закінчення строку дії договору, або у разі його припинення та розірвання здійснити заходи з приведення території майданчика частини майданчика у первісний стан. У разі нездійснення таких заходів, сторона 2 має компенсувати стороні 1 вартість робіт з приведення майданчика у первісний стан.

Судом встановлено, що вказаний договір підписано уповноваженими представниками сторін.

20.02.2023 між сторонами була укладена додаткова угода №1 до вказаного вище договору, якою сторони внесли зміни до банківських реквізитів сторони - 2 договору.

19.06.2023 між сторонами була укладена додаткова угода №2 до вказаного вище договору, якою було визначено строк дії договору - до 01.06.2024 року.

Відповідно до укладеної додаткової угоди між сторонами була підписана заявка, згідно з даними якої було визначено площу складування - 3352.8 кв.м.

Надалі, 01.06.2024 між сторонами була підписана додаткова угода №3 до договору. Відповідно до даних такої угоди - договір діє до 01.06.2025 року. Також сторони виклали в новій редакції і пункт договору, який стосувався вартості послуг та порядку розрахунків. Так, вартість послуг складування вантажу на 1 кв.м. за добу становить за цим договором 1 грн 28 коп, крім того ПДВ 0.26 грн, а всього разом - 1 грн 54 коп.

Судом встановлено, що 24.07.2025 позивач направляв відповідачу лист, в якому вказував, що термін дії договору на організацію складування вантажів закінчився 01.06.2025 року. Станом на 23.07.2025 відповідачем не приймаються міри щодо продовження терміну дії договору, не вирішені питання підписання додаткових угод.

Позивач вказував, що в разі не прийняття мір щодо продовження терміну дії договору, відповідачу слід до 01.08.2025 звільнити частину майданчику, вказаного в договорі, від обладнання та пристроїв, здійснити заходи з приведення території майданчика у первісний стан.

05.09.2025 позивачем повторно направлявся відповідачу лист, в якому він зазначав, що термін дії договору на організацію складування вантажів №Л/ДН-5/22-20-пр від 17.10.2022 - закінчився 01.06.2025 року. Станом на 05.09.2025 відповідачем не виконано жодних вимог, зазначених у листі від 24.07.2025 року, а саме не звільнено частину майданчика, вказаного в договорі, та не здійснено заходів з приведення території у первісний стан. Позивач також попередив відповідача, що 09.09.2025 буде проведене комісійне обстеження майданчика з складанням акту.

Актом від 09.09.2025, підписаним обома сторонами, підтверджується, що в ході проведення обстеження встановлено, що 01.06.2025 закінчився термін дії договору на організацію складування вантажів №Л/ДН-5/22-20-пр від 17.10.2022, укладений між сторонами спору. ТОВ "КАРПАТ ХАРБОР" не дотримані вимоги пункту 5.2.7. договору, а саме після закінчення строку дії договору, або у разі його припинення та розірвання, сторона 2 не здійснила заходів з приведення території майданчика (частини майданчика) у первісний стан. На майданчику складування станом на 09.09.2025 року знаходяться матеріали, пристрої та обладнання, наведені по списку. Загальна вага матеріалів, пристроїв та обладнання на майданчику складування ТОВ "КАРПАТ ХАРБОР" складає 647.8 т.

Пунктом 4 такого акту встановлено, що в зв`язку із закінченням з 01.06.2025 терміну дії договору на організацію складування вантажів, нарахування платежів за зберігання вище перерахованих матеріалів, пристроїв та обладнання має проводитися як на місцях загального користування згідно розділу 3 збірника тарифів за перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України.

За розрахунком позивача, сума боргу відповідача за позивачем за надані послуги складає - 614 818.31 грн.

Мотивувальна частина.

Правове обґрунтування і оцінка (висновки) суду.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями ст. 11 ЦКУ передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 ЦКУ, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; зміна правовідношення; припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.202 ЦК).

Статтею 204 ЦКУ передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 2 статті 214 Цивільного кодексу України передбачено, що особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

Згідно положень ст. 509 ЦКУ, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦКУ).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦКУ).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦКУ).

Частиною 1 ст. 604 ЦКУ передбачено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦКУ).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦКУ, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно з ст. 615 ЦКУ, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦКУ, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦКУ).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКУ).

Згідно ст. 631 ЦКУ, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Нормою ст. 638 ЦКУ передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 651 ЦКУ передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ст. 653 ЦКУ).

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦКУ).

Судом встановлено, що договір на організацію складування від 17.10.2022 є за своєю суттю договором про надання послуг.

Приписами ст. 901 ЦКУ передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦКУ).

Мотивована оцінка судом аргументів учасників справи.

Судом встановлено, що дійсно 17.10.2022 між сторонами спору був укладений договір №Л-ДН-5/22-20пр "На організацію складування вантажів".

Відповідно до розділу 1 договору, Сторона 1 (позивач) надає Стороні 2 (відповідач) право на розміщення вантажу (складування) на відкритій частині майданчику у смузі відведення залізниці, який розташований за адресою: м. Мукачево, Закарпатська область, між коліями 38 та 107 вантажного двору станції Мукачево на відстані 1706 км + 240 м - 1706 км + 270 м, загальною площею 600 кв. м., відповідно до схеми розташування майданчика, яка додається до договору та є його невід`ємною частиною, а Сторона 2 приймає та оплачує вказану послугу.

Пунктом 5.2.2. договору передбачено, що сторона 2 зобов`язується здійснювати оплату послуг, що надаються стороною 1 відповідно до умов цього договору. Також п. 5.2.3. договору передбачено, що сторона 2 зобов`язується також звільнити частину майданчику після закінчення строку визначеного у пункті 3.1.1 цього договору, а також внести оплату за весь фактичний період складування вантажу, якщо сторона 2 після закінчення строку визначеного пунктом 3.1.1 цього договору не звільнила частину майданчику (п. 5.2.4. договору).

Згідно з п. 5.2.7. договору, сторона 2 зобов`язується після закінчення строку дії договору, або у разі його припинення та розірвання здійснити заходи з приведення території майданчика частини майданчика у первісний стан. У разі нездійснення таких заходів, сторона 2 має компенсувати стороні 1 вартість робіт з приведення майданчика у первісний стан.

19.06.2023 між сторонами була укладена додаткова угода №2 до вказаного вище договору, якою було визначено строк дії договору - до 01.06.2024 року.

Відповідно до укладеної додаткової угоди між сторонами була підписана заявка, згідно з даними якої було визначено площу складування - 3352.8 кв.м.

Надалі, 01.06.2024 між сторонами була підписана додаткова угода №3 до договору. Відповідно до даних такої угоди - договір діє до 01.06.2025 року. Також сторони виклали в новій редакції і пункт договору, який стосувався вартості послуг та порядку розрахунків. Так, вартість послуг складування вантажу на 1 кв.м. за добу становить за цим договором 1 грн 28 коп, крім того ПДВ 0.26 грн, а всього разом - 1 грн 54 коп.

Судом встановлено, що 24.07.2025 позивач направляв відповідачу лист, в якому вказував, що термін дії договору на організацію складування вантажів закінчився 01.06.2025 року. Станом на 23.07.2025 відповідачем не приймаються міри щодо продовження терміну дії договору, не вирішені питання підписання додаткових угод.

Позивач вказував, що в разі не прийняття мір щодо продовження терміну дії договору, відповідачу слід до 01.08.2025 звільнити частину майданчику, вказаного в договорі, від обладнання та пристроїв, здійснити заходи з приведення території майданчика у первісний стан.

05.09.2025 позивачем повторно направлявся відповідачу лист, в якому він зазначав, що термін дії договору на організацію складування вантажів №Л/ДН-5/22-20-пр від 17.10.2022 - закінчився 01.06.2025 року. Станом на 05.09.2025 відповідачем не виконано жодних вимог, зазначених у листі від 24.07.2025 року, а саме не звільнено частину майданчика, вказаного в договорі, та не здійснено заходів з приведення території у первісний стан. Позивач також попередив відповідача, що 09.09.2025 буде проведене комісійне обстеження майданчика з складанням акту.

Актом від 09.09.2025, підписаним обома сторонами, підтверджується, що в ході проведення обстеження встановлено, що 01.06.2025 закінчився термін дії договору на організацію складування вантажів №Л/ДН-5/22-20-пр від 17.10.2022, укладений між сторонами спору. ТОВ "КАРПАТ ХАРБОР" не дотримані вимоги пункту 5.2.7. договору, а саме після закінчення строку дії договору, або у разі його припинення та розірвання, сторона 2 не здійснила заходів з приведення території майданчика (частини майданчика) у первісний стан. На майданчику складування станом на 09.09.2025 року знаходяться матеріали, пристрої та обладнання, наведені по списку. Загальна вага матеріалів, пристроїв та обладнання на майданчику складування ТОВ "КАРПАТ ХАРБОР" складає 647.8 т.

Пунктом 4 такого акту встановлено, що в зв`язку із закінченням з 01.06.2025 терміну дії договору на організацію складування вантажів, нарахування платежів за зберігання вище перерахованих матеріалів, пристроїв та обладнання має проводитися як на місцях загального користування згідно розділу 3 збірника тарифів за перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України.

За розрахунком позивача, сума боргу відповідача за позивачем за надані послуги складає - 614 818.31 грн.

Суд зазначає, що відповідачем не долучено до матеріалів справи доказів сплати боргу за фактичне використання майданчику, як і не долучено доказів звільнення майданчика у встановлений строк.

Суд зазначає, що належними і допустимими доказами у справі підтверджується надання позивачем на користь відповідача послуг складування вантажів. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач оспорював надані послуги, не погоджувався з їх наданням; відповідач до суду власного контррозрахунку заборгованості не подав.

На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги повністю в частині стягнення з відповідача на користь позивача 614 818.31 грн за надані послуги складування вантажів.

Висновки суду.

Матеріалами справи підтверджується порушення прав позивача відповідачем стосовно прострочення виконання ним власних обов`язків за договором на організацію складування вантажів від 17.10.2022 року. Так, відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, а також не виконав свої обов`язки за п. 5.2.2., 5.2.3. та 5.2.4. договору і не звільнив майданчик у встановлений строк, що підтверджується зокрема актом від 09.09.2025, підписаним з обох сторін. Матеріалами справи підтверджується наявність непогашеної заборгованості у розмірі 614 818.31 грн - основного боргу.

Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відтак з урахуванням усіх встановлених обставин та зроблених правових висновків, враховуючи аргументи позивача та подані ним докази, суд вказує, що існують підстави для повного задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 129 ГПК України, на відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі - 9222.27 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпат Харбор", код ЄДРПОУ - 44680636, 89623, Закарпатська область, Мукачівський район, с. Клячаново, вул. Автомобілістів, буд. 15, на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця", код ЄДРПОУ - 40075815, 03680, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, суму боргу у розмірі 614 818.31 грн (шістсот чотирнадцять тисяч вісімсот вісімнадцять гривень 31 копійок).

3. Судові витрати покласти на відповідача у справі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпат Харбор", код ЄДРПОУ - 44680636, 89623, Закарпатська область, Мукачівський район, с. Клячаново, вул. Автомобілістів, буд. 15, на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця", код ЄДРПОУ - 40075815, 03680, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, сплачений судовий збір у розмірі 9222.27 грн (дев`ять тисяч двісті двадцять дві гривні 27 копійок).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано - 27.04.2026 року.

Суддя Пригуза П.Д.