СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року м. Харків Справа №922/854/23 (922/1401/23)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

за участю представників:

прокурор - Сірик В.В.,

від відповідача (Харківської міської ради) - Марченко М.С.,

від відповідача (ТОВ "Фінансова компанія "Платіжний центр") Гордієнко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури (вх.№270Х від 11.02.2026) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі №922/854/23(922/1401/23) (м. Харків, суддя Лавренюк Т.А., повне рішення складено 22.01.2026)

за позовом Керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова, м.Харків,

до Харківської міської ради, м. Харків,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Платіжний центр", м.Харків,

Комунального підприємства "Харківський метрополітен", м.Харків

Комунального підприємства "Тролейбусне депо № 2", м.Харків,

Комунального підприємства "Тролейбусне депо № 3", м.Харків,

Комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо", м.Харків,

Комунального підприємства "Жовтневе трамвайне депо", м.Харків,

Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", м.Харків,

Комунального підприємство "Міський інформаційний центр", м.Харків,

Комунального підприємства "Підземне місто", м.Харків,

Комунального підприємства "Харківпасс", м.Харків,

про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради та ТОВ "ФК "Платіжний Центр", в якій просив суд:

- визнати незаконним та скасувати протокол (рішення) від 09.11.2016 № 5 чергового засідання конкурсної комісії з відбору інвестора про визнання ТОВ "ФК "Платіжний Центр" переможцем у конкурсі з відбору інвестора для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова;

- визнати незаконним та скасувати рішення Харківської міської ради 10 сесії 7 скликання "Про надання згоди на укладення інвестиційного договору з інвестором для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова" від 21.12.2016 № 503/16;

- визнати недійсним інвестиційний договір від 28.12.2016, укладений між Харківської міською радою та ТОВ "ФК "Платіжний Центр".

За клопотанням Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова, ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.06.2023 залучено до участі у справі в якості співвідповідачів: Комунальне підприємство "Харківський метрополітен"; Комунальне підприємство "Тролейбусне депо № 2"; Комунальне підприємство "Тролейбусне депо № 3"; Комунальне підприємство "Салтівське трамвайне депо"; Комунальне підприємство "Жовтневе трамвайне депо"; Комунальне підприємство "Міськелектротранссервіс"; Комунальне підприємство "Міський інформаційний центр"; Комунальне підприємство "Підземне місто"; Комунальне підприємство "Харківпасс", оскільки оспорюваний інвестиційний договір від 28.12.2016 (з урахуванням додаткової угоди від 21.12.2018) укладений за участю відповідних осіб.

Цією ж ухвалою матеріали справи № 922/1401/23 передано до Господарського суду Харківської області для подальшого розгляду в межах справи № 922/854/23 про банкрутство Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", оскільки у справі № 922/1401/23 заявлено позовні вимоги, зокрема, про визнання недійсним інвестиційного договору від 28.12.2016, учасником якого є КП "МІСЬКЕЛЕКТРОТРАССЕРВІС" - боржник, відносно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.

З урахуванням заяви про зміну предмета позову прокурор просив суд:

- визнати незаконним та скасувати протокол (рішення) від 09.11.20216 №5 чергового засідання конкурсної комісії з відбору інвестора про визнання ТОВ "ФК "Платіжний Центр" переможцем у конкурсі з відбору інвестора для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова;

- визнати незаконним та скасувати рішення Харківської міської ради 10 сесії 7 скликання від 21.12.2016 №503/16 "Про надання згоди на укладення інвестиційного договору з інвестором для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова;

- визнати недійсним інвестиційний договір від 28.12.2016, укладений між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ "ФК "Платіжний Центр" за участі Комунального підприємства "Харківський метрополітен", Комунального підприємства "Тролейбусне депо № 2", Комунального підприємства "Тролейбусне депо № 3", Комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо", Комунального підприємства "Жовтневе трамвайне депо", Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", Комунального підприємства "Міський інформаційний центр", Комунального підприємства "Підземне місто", Комунального підприємства "Харківпасс";

- застосувати наслідки недійсності правочину шляхом надання доступу Комунальним підприємством "Харківський метрополітен", Комунальним підприємством "Тролейбусне депо № 2", Комунальним підприємством "Тролейбусне депо № 3", Комунальним підприємством "Салтівське трамвайне депо", Комунальним підприємством "Жовтневе трамвайне депо", Комунальним підприємством "Міськелектротранссервіс", Комунальним підприємством "Міський інформаційний центр", Комунальним підприємством "Підземне місто", Комунальним підприємством "Харківпасс", Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Платіжний Центр" до існуючого обладнання, рухомих одиниць, приміщень та їх частини (вестибюлі, коридори, каси та ін.), територій де розміщені складові елементи об`єкту інвестування, придбаних інвестором на виконання інвестиційного договору від 28.12.2016 (обладнання, устаткування, приладдя, засобів оплати проїзду тощо), створених в результаті впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова, які на праві власності належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Платіжний Центр", з метою демонтажу раніше встановленого обладнання.

Покласти на відповідачів обов`язок нести всі судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи в суді.

В обґрунтування позову прокурором зазначено, що спірний договір не містить ознак інвестиційного договору, не відповідає вимогам законодавства, що регулює питання інвестиційної діяльності, є удаваним правочином, а саме договором про надання послуг. Підміна сторонами природи договорів вчинена з метою ухилення від проведення передбаченої Законом України "Про публічні закупівлі" процедури проведення закупівель товарів, робіт та послуг на конкурсних засадах, з метою обрання заздалегідь обумовленого переможця, тобто спірний договір є удаваним правочином згідно з ч.1 ст.235 Цивільного кодексу України, а тому спірний договір є таким, що суперечить приписам ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі 922/854/23(922/1401/23) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Заступник керівника Харківської обласної прокуратури з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі № 922/854/23(922/1401/23) та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов прокурора в повному обсязі; здійснити перерозподіл судових витрат; справу розглядати за участі представника Харківської обласної прокуратури; про дату, час та результати розгляду апеляційної скарги повідомити Шевченківську окружну прокуратуру міста Харкова, сторони та Харківську обласну прокуратуру.

В обґрунтування апеляційної скарги заступник керівника Харківської обласної прокуратури вказує про те, що:

- правочин, який вчинено сторонами при укладенні інвестиційного договору від 28.12.2016 не тільки є незаконним, а й суперечить інтересам держави та територіальної громади, в зв`язку з тим, що він фактично свідчить про умисне приховання іншого правочину договору про надання послуг, який сторони насправді вчинили. Така ситуація з умисним приховуванням іншого правочину договору про надання послуг суперечить меті, принципам та завданням, зазначеним у законодавстві, зокрема Законі України «Про публічні закупівлі». Враховуючи викладене, спірний правочин вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. До того ж, аналізом спірного договору та додаткових угод до нього встановлено, що витрати на перевезення пасажирів в міському електротранспорті несуть виключно комунальні підприємства, а оплата вартості проїзду є нічим іншим, як компенсацією витрат комунальних підприємств на перевезення пасажирів. Враховуючи викладене, підміна сторонами природи договорів вчинена з метою ухилення від проведення передбаченої Законом України «Про публічні закупівлі» процедури проведення закупівель товарів, робіт та послуг на конкурсних засадах, з метою обрання заздалегідь обумовленого переможця, а отже спірний договір є удаваним правочином;

- оскільки процедура укладання спірного договору проведена із порушенням норм чинного законодавства, апелянт вважає, що протокол (рішення) від 09.11.20216 №5 чергового засідання конкурсної комісії з відбору інвестора про визнання ТОВ «ФК «Платіжний Центр» переможцем у конкурсі з відбору інвестора для впровадження системи «Електронний квиток» у. Міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова та рішення Харківської міської ради 10 сесії 7 скликання від 21.12.2016 №503/16 «Про надання згоди на укладення інвестиційного договору з інвестором для впровадження системи «Електронний квиток» у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова є незаконними, як наслідок підлягають скасуванню;

- правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їхніх дій, так і певних правових наслідків. Звертаючись із позовом у цій справі, прокурор доводив, зокрема, що спірний договір містить ознаки договору про надання послуг, а тому Харківська міська рада повинна була керуватися вимогами Закону України «Про публічні закупівлі» при укладенні спірного договору;

- посилаючись на порушення істотних умов спірного договору, зокрема п.3.1, часткову оплату реалізації Інвестиційного договору на підставі діючих договорів покладено на комунальні підприємства міської ради, як наслідок, і на саму раду як на їх Засновника. Також, судом не надано оцінку рішенню Харківської міської ради «Про внесення змін до Програми розвитку міського електротранспорту м. Харкова на 2021-2025 роки» від 21.04.2021 №132/21, яким міською радою КП «Харківпасс» надано державну підтримку у розмірі 145 674 000 грн на придбання інформаційних комплектів та запрограмованих карток із функціями для здійснення оплати послуг проїзду в транспорті міста Харкова (рішення Антимонопольного комітету України від 13.01.2022 № 18-р); ряду укладених угод, у тому числі за кошти місцевого бюджету, а саме на закупівлю: електронних квитків, послуг з програмування електронних квитків, на закупівлю запрограмованих електронних квитків; послуги з обліку та комплексного обслуговування електронних квитків для пільгового проїзду; на інформаційний комплект та запрограмована Картка з функціями для здійснення оплати послуг проїзду в транспорті м. Харкова; про надання в платне користування обладнання, яке є складовою Об`єкту інвестування. До того ж, поза увагою суду залишився той факт, що в 2017 році Учасниками інвестиційного договору укладено з КП «Харківпасс» (Учасник-9) договори про організацію справляння плати за проїзд, розподілу та перерахування коштів, плати за проїзд з використанням системи «Електронний квиток». Щомісячна винагорода КП «Харківпасс» за надання послуг, визначених у вказаних договорах становить 20 тис. грн з ПДВ з кожного комунального підприємства. Окрім цього між Інвестором та КП «Харківський метрополітен» (Учасник-1) укладено договір про надання послуги з тестування обладнання (пристроїв) автоматизованої системи обліку оплати проїзду, що також свідчить про додаткові витрати КП, які за суттю договору мали б покладатися на самого Інвестора. Вказане свідчить про недосягнення основної мети впровадження системи, зокрема в частині зменшення витрат підприємств міського електротранспорту і, як наслідок, оптимізація їх бюджетного фінансування. Таким чином, укладення спірного договору та додаткових угод до нього є збитковим для Замовника Харківської міської територіальної громади, яку представляє Харківська міська рада, оскільки остання, з місцевого бюджету витрачає колосальні кошти на виконання умов останнього. Вказане не відповідає загальним засадам добросовісності, справедливості, розумності, оскільки по суті інвестиційний результат має місце лише для Інвестора, а для Харківської міської ради тягарем та надмірними й необґрунтованими витратами з місцевого бюджету, що в свою чергу свідчить про укладення вказаного інвестиційного договору не на користь, а на шкоду інтересам територіальної громади;

- опрацюванням інформації, розміщеній на сайті Prozorro встановлено, що саме учасником спірного інвестиційного договору КП «Харківпасс» за власні кошти укладалися ліцензійні договори щодо передачі виключного майнового права використання програмного забезпечення для здійснення персоніфікованого обліку проїздів реєстрація яких здійснювалась за допомогою електронних квитків «E-ticket». Враховуючи викладене, спірний правочин вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;

- аналізом спірного договору та додаткових угод до нього встановлено, що витрати на перевезення пасажирів в міському електротранспорті несуть виключно комунальні підприємства, а оплата вартості проїзду є нічим іншим, як компенсацією витрат комунальних підприємств на перевезення пасажирів. Так, надання будь-яких послуг за кошти, які належать комунальним підприємствам, підпадає під дію Закону України «Про публічні закупівлі»;

- умисне приховання іншого правочину договору про надання послуг, який сторони насправді вчинили, є підставою для визнання договору недійсним. Разом з цим суд помилково обґрунтовує неефективність обраного прокурором способу захисту порушеного права, зокрема, посилаючись на рішення Господарського суду Харківської області від 29.06.2021 у справі № 922/2473/20, в якому встановлено факт введення спірного об`єкту в експлуатацію, оскільки з огляду на положення ст. 236 ЦК України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється;

- відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку із обранням прокурором неефективного способу захисту порушених інтересів, суд взагалі не дослідив підстави звернення прокурора з позовом, взагалі не дослідив правову природу спірного договору, не надав оцінку тому, що остання не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст договору, тому оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд не надав правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їхніх дій, так і певних правових наслідків;

- зазначаючи про обрання прокурором неефективного способу захисту порушених інтересів держави (територіальної громади), суд виходив із дослідження питання лише щодо виконання сторонами умов договору, тобто які не були предметом спору та підставою звернення прокурора з даним позовом. Оскільки фактично суд взагалі не надав правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, й обставин справи, суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та як наслідок щодо відсутності правових підстав для прийняття заяви ТОВ «Фінансова компанія «Платіжний центр» про визнання позову.

Системою автоматизованого розподілу справ відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2026 для розгляду справи №922/854/23(922/1401/23) визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури (вх.№270Х від 11.02.2026) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі №922/854/23(922/1401/23). Призначено справу до розгляду на "26" березня 2026 р. о 10:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/854/23(922/1401/23).

20.02.2026 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/3206/25 (вх.№ 2091).

Від Комунального підприємства "Міський інформаційний центр" до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2368 від 26.02.2026), в якому останнє просить апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі № 922/824/23 (922/1401/23) залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу Комунальне підприємство "Міський інформаційний центр" вказує про те, що:

- висновки суду стосовно обрання неналежного способу захисту щодо вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради 10 сесії 7 скликання від 21.12.2016 № 503/16 «Про надання згоди на укладення інвестиційного договору з інвестором для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова» засновані на правильному застосуванні норм матеріального права та повністю узгоджуються із підходами до їх застосування у судовій практиці, в тому числі на рівні правових висновків Верховного Суду, де предметом правового аналізу останнього поставали питання можливості оспорювання актів індивідуальної дії, ухвалення яких є окремим юридичним фактом, що лише передує виникненню певних правовідносин між сторонами, зокрема, укладенню правочину між такими;

- не вбачаються обґрунтованими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, посилання прокурора на ознаки удаваності оспорюваного правочину інвестиційного договору від 28.12.2016, та його укладення не на користь, а на шкоду інтересам територіальної громади, тобто з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Останнє спростовується встановленими в іншому рішенні Господарського суду Харківської області від 29.06.2021 у справі № 922/2473/20, що набрало законної сили, обставин та фактів виконання Інвестором ТОВ «Фінансова компанія «Платіжний центр» своїх зобов`язань за оспорюваним у цій справі інвестиційним договором, зокрема, щодо введення в експлуатацію Об`єкта інвестування (системи «Електронний квиток» у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова) у строки передбачені Графіком реалізації проекту у повному обсязі, а також наявним документальним підтвердженням функціонування Системи та введення Об`єкта інвестування в експлуатацію (Акт технічної готовності системи «Електронний квиток» в міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова до експлуатації від 09.06.2021);

- КП «МІЦ» не вважає за можливим та обґрунтованим надавати правову оцінку правочинам, вчиненим іншими учасниками інвестиційного договору, укладення яких на думку прокурора свідчить про недосягнення основної мети впровадження системи «Електронний квиток», зокрема в частині зменшення витрат підприємств міського електротранспорту і, як наслідок, оптимізації їх бюджетного фінансування, позаяк КП "Міський інформаційний центр" не було стороною таких договорів. Разом із тим, не вбачається належно доведеним, що укладення відповідних договорів комунальними підприємствами здійснювалося з метою, що завідомо суперечили інтересам держави та суспільства, та переслідували як мету приховання через конструкцію інвестиційного договору іншого договору про надання послуг. Останнє, виглядає досить суперечливим, зокрема у вже згаданому вище наявному та неспростованому прокурором факту наявності створеного Об`єкта інвестування та введення його в експлуатацію, досягнення чого і є було предметом оспорюваного інвестиційного договору від 28.12.2016;

- оскільки не виникала необхідність реалізації певних технічних та цифрових рішень саме за участі підприємства, КП «МІЦ» не залучалось до реалізації цього інвестиційного проєкту й жодних договорів між Інвестором та КП «МІЦ» не укладалось, а отже будь-яких зобов`язань, у тому числі, фінансового характеру, між Інвестором та КП «МІЦ», не виникло. Так само, виходячи зі змісту Графіку реалізації Інвестиційного проекту «Електронний квиток» у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова, затвердженого Додатковою угодою від 24.02.2021, КП «МІЦ» не визначався відповідальною особою та / або безпосереднім учасником заходів, пов`язаних з реалізацією інвестиційного проекту. Разом із тим із змісту уточненої позовної заяви, поданої прокурором (вих. № 55 104-3297вих-23 від 16.06.2023), так само як із змісту заяви про зміну предмета позову від 04.11.2025, не вбачається у чому конкретно полягає порушення прав та законних інтересів держави, безпосередньо КП «МІЦ» у спірних правовідносинах, які визначають необхідність їх захисту та стали підставою заявлення вимог саме до КП "Міський інформаційний центр". Останнє, свідчить про відсутність у діях КП «МІЦ» будь-яких ознак порушення інтересів держави, зумовлених участю у оспорюваному інвестиційному договорі й, як наслідок, вважаємо вказує на те, що КП «МІЦ» помилково було визначено прокурором як належного відповідач у вказаній справі;

- ані зі змісту письмових заяв по суті справи та доказів, наданих прокурором під час провадження у суді першої інстанції, так само як і зі змісту апеляційної скарги і доданих до неї матеріалів, не вбачається встановленим та доведеним яке саме обладнання, рухомі одиниці, приміщення та їх частини (вестибюлі, коридори, каси та ін.), території де розміщені складові елементи Об`єкту інвестування, придбаних інвестором на виконання інвестиційного договору від 28.12.2016 (обладнання, устаткування, приладдя, засобів оплати проїзду тощо), створених в результаті впровадження системи «Електронний квиток» встановлені та перебувають саме у володінні КП «МІЦ» і до яких підприємство, у випадку задоволення позову, має надати доступ.

Від Харківської міської ради до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2520 від 03.03.2026), в якому остання просить в задоволенні апеляційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі № 922/854/23 (922/1401/23) за позовом Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова до Харківської міської ради, ТОВ «ФК «Платіжний Центр», КП «Харківський метрополітен», КП «Тролейбусне депо №2», КП «Тролейбусне депо №3», КП «Салтівське трамвайне депо», КП «Жовтневе трамвайне депо», КП «Міськелектротранссервіс», КП «Міський інформаційний центр», КП «Підземне місто», КП «Харківпасс» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору - відмовити повністю. Рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі № 922/854/23 (922/1401/23) за позовом Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова до Харківської міської ради, ТОВ «ФК «Платіжний Центр», КП «Харківський метрополітен», КП «Тролейбусне депо №2», КП «Тролейбусне депо №3», КП «Салтівське трамвайне депо», КП «Жовтневе трамвайне депо», КП «Міськелектротранссервіс», КП «Міський інформаційний центр», КП «Підземне місто», КП «Харківпасс» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору - залишити без змін. Судові витрати покласти на Позивача.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу Харківська міська рада вказує про те, що:

- система «Електронний квиток» фінансується інвестором згідно з інвестиційним договором про впровадження системи «Електронний квиток» в міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова. За рахунок коштів бюджету здійснювалось лише придбання пільгових електронних квитків. Звертаючись з даним позовом прокурор не здійснив аналіз економічної доцільності впровадження системи «Електронний квіток» у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м Харкова та не оцінив наслідки визнання недійсним інвестиційного договору. Враховуючи викладене, прокурором не дотримано балансу між поставленими цілями та використаними засобами та не визначено, які цілі будуть досягнуті, ураховуючи, що визнання незаконним рішень Харківської міської ради та інвестиційного договору вплине на запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду, її функціонування та відповідного обслуговування, що призведе до негативних наслідків;

- інвестиційний договір не є договором про закупівлю товарів, робіт та послуг у розумінні Закону України «Про публічні закупівлі». Інвестиційна діяльність не підпадає під визначення товарів, робіт і послуг відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) тому інвестиційний договір укладений без проведення процедури закупівель, що була визначена Законом України «Про публічні закупівлі». Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів спрямованості волі сторін спірного інвестиційного договору на встановлення інших цивільно правових відносин, ніж ті, які передбачені цим договором, та настання між сторонами такого договору інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені інвестиційним договором та наявності у сторін договору наміру приховати який небудь інший правочин та збитковості замовника;

- судом першої інстанції правомірно зазначено, що Інвестором було повністю виконано зобов`язання Інвестиційного договору щодо введення в експлуатацію Об`єкта інвестування (системи Електронний квиток у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова) у строки передбачені Графіком реалізації проекту у повному обсязі. За умовами спірного договору протягом дії цього договору інвестор є власником обладнання, іншого майна та майнових прав на створені в результаті реалізації проєкту об`єкти. Після закінчення строку дії цього договору інвестор передає об`єкт інвестування у комунальну власність (п.3.6 договору). Отже, позивачем не доведено в чому буде полягати захист інтересів держави в разі визнання спірного договору недійним, внаслідок чого вже створений та введений в експлуатацію об`єкт інвестування не буде переданий у комунальну власність. Виходячи із заявлених прокурором позовних вимог створений та введений в експлуатацію об`єкт інвестування повинен буди повернутий інвестору і будь якого відшкодування вартості сплачених у процесі реалізації спірного договору бюджетних коштів не відбувається. Зазначене також ставить питання щодо ефективності обраного прокурором способу захисту та не зрозумілим є яким чином відновлюються інтереси держави і в чому полягає захист її інтересів в результаті пред`явлення прокурором відповідного позову;

- щодо вимог про визнання незаконним та скасування протоколу (рішення) від 09.11.20216 № 5 чергового засідання конкурсної комісії з відбору інвестора про визнання ТОВ "ФК "Платіжний Центр" переможцем у конкурсі з відбору інвестора для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова та рішення Харківської міської ради 10 сесії 7 скликання від 21.12.2016 № 503/16 "Про надання згоди на укладення інвестиційного договору з інвестором для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова, то вони є актами індивідуальної дії, які вичерпують свою дію виконанням. На час звернення прокурора з відповідним позовом до суду вони є виконаними шляхом укладення відповідного договору, що також свідчить про неефективність обраного прокурором способу захисту в цій частині.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2026 розгляд справи №922/854/23(922/1401/23) відкладено на 16 квітня 2026 року о 10:15 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Платіжний центр" - адвоката Гордієнко А.Г. (вх.№4058 від 10.04.2026) про її участь у судовому засіданні, призначеному на 16.04.2026 о 10:15 год, з розгляду справи №922/854/23 (922/1401/23) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника. Судове засідання у справі №922/854/23 (922/1401/23), яке відбудеться 16.04.2026 о 10:15 год, постановлено провести за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Платіжний центр" - адвоката Гордієнко А.Г. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного заявника.

Повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи відповідачі: КП "Харківський метрополітен", КП "Тролейбусне депо № 2", КП "Тролейбусне депо № 3", КП "Салтівське трамвайне депо", КП "Жовтневе трамвайне депо", КП "Міськелектротранссервіс", КП "Міський інформаційний центр", КП "Підземне місто", КП "Харківпасс" у судове засідання не з`явилися. Зважаючи на те, що відповідно до ч. 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а явка сторін обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про розгляд апеляційної скарги у даному судовому засіданні за відсутності представників вказаних відповідачів.

У судовому засіданні 16.04.2026 прокурор просила задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов прокурора в повному обсязі, здійснити перерозподіл судових витрат.

Представник відповідача Харківської міської ради просила в задоволенні апеляційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 відмовити повністю, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Платіжний центр" підтримала апеляційну скаргу, просила апеляційну скаргу прокурора задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Харківської міської ради Харківської області 7 сесії 7 скликання від 06.07.2016 № 316/16 "Про створення системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова" затверджено Концепцію системи "Електронний квиток"; надано згоду КП "Харківський метрополітен", КП "Салтівське трамвайне депо", КП "Жовтневе трамвайне депо", КП "Тролейбусне депо № 2", КП "Тролейбусне депо № 3", КП "Міськелектротранссервіс", КП "Міський інформаційний центр" та КП "Підземне місто" на впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова на умовах залучення інвестицій на конкурсних засадах.

Цим же рішенням затверджено Положення про умови проведення конкурсу з відбору інвестора для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова; Департаменту інфраструктури Харківської міської ради доручено організацію та проведення інвестиційного конкурсу з метою залучення суб`єкта підприємницької діяльності (інвестора) для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова; розробку та затвердження конкурсної документації для проведення інвестиційного конкурсу.

Зі змісту розділу 6 Концепції системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова (далі - Концепція) вбачається, що основною метою впровадження системи, зокрема є:

- для міста - збереження і розвиток електротранспортної інфраструктури; зменшення експлуатаційних витрат підприємств міського електротранспорту на організацію збору виручки та контроль за ними; участь органів місцевого самоврядування у впровадженні єдиної системи оплати проїзду на міському електротранспорті тощо;

- для перевізників - підвищення економічної ефективності діяльності підприємств га зменшення залежності від бюджетних дотацій та скорочення витрат на емісію і обіг паперових проїзних квитків за рахунок довшого терміну служби безконтактних електронних карток тощо.

Згідно з розділом 9 Концепції очікуваними результатами реалізації Концепції, зокрема є: зменшення витрат підприємств міського електротранспорту і, як наслідок, оптимізація їх бюджетного фінансування та прибутковість підприємств міського електричного транспорту тощо.

З метою забезпечення дотримання єдиних принципів при обранні переможця конкурсу, розпорядженням Харківського міського голови від 08.08.2016 № 105 прийнято рішення про створення конкурсної комісії з відбору інвестора для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова та затверджено її персональний склад.

На виконання вищевказаного рішення Департаментом інфраструктури Харківської міської ради проведено інвестиційний конкурс з метою залучення суб`єкта підприємницької діяльності (інвестора) для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова.

Відповідно до протоколу від 09.11.2016 № 5 чергового засідання конкурсної комісії з відбору інвестора для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова, затвердженого Головою конкурсної комісії з питань інфраструктури міста, участь у конкурсі брали два учасники: ТОВ "Фінансова компанія "Платіжний Центр" та ТОВ "Фінансова компанія "Актинія".

Переможцем конкурсу з відбору інвестора для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова, відповідно до протоколу від 09.11.2016 № 5 чергового засідання конкурсної комісії з відбору інвестора для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова, визнано ТОВ "Фінансова компанія "Платіжний центр", оскільки пропозиція останнього є найбільш економічно привабливою (винагорода інвестора становить 6,5% від загальної суми платежів).

У подальшому рішенням Харківської міської ради Харківської області 10 сесії 7 скликання від 21.12.2016 № 503/16 надано згоду на укладення інвестиційного договору з інвестором та доручено Харківському міському голові від імені Харківської міської ради укласти інвестиційний договір на впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова.

За результатами проведеного конкурсу та на виконання рішення Харківської міської ради від 21.12.2016 № 503/16 між Харківською міською радою (далі - Замовник) за участю КП "Харківський метрополітен", КП "Тролейбусне депо № 2", КП "Тролейбусне депо № 3", КП "Салтівське трамвайне депо", КП "Жовтневе трамвайне депо", КП "Міськелектротранссервіс", КП "Міський інформаційний центр" та КП "Підземне місто" (далі - учасники) та ТОВ "Фінансова компанія "Платіжний центр" (далі - інвестор) 28.12.2016 укладено інвестиційний договір (далі - договір), відповідно до умов якого замовник залучає інвестора до участі у впровадженні системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова, а Інвестор здійснює реалізацію проєкту та забезпечує функціонування об`єкта інвестування, на умовах цього договору.

Відповідно до п.2.2 договору інвестування здійснюється у формі створеного інвестором чи за його рахунок з метою реалізації проєкту рухомого та нерухомого майна (споруд, устаткування та інші матеріальні цінності), майнових прав інтелектуальної власності, а також сукупності технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для реалізації проєкту.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що загальна орієнтована вартість реалізації проєкту складає 185 500 000,00 грн (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 24.02.2021 - 194 724 751грн) та підлягає уточненню після виконання умов п.3.2 цього договору, а також може збільшуватись або зменшуватись залежно від зміни фактичних витрат інвестора на реалізацію проєкту з урахуванням затвердженої ПКД, коливань курсів іноземних валют, встановлених НБУ, індексу інфляції, змін особливих вимог до технічних характеристик і якості матеріалів, технологічних умов надання послуг перевезення перевізниками, на підставі нових законодавчих актів, інших нормативних документів, шляхом підписання сторонами додаткової угоди до цього договору.

У пункті 2.4 договору сторони визначили, що в рамках цього договору перевізники доручають інвестору здійснення (самостійно або із залученням третіх осіб) випуску засобів сплати проїзду для міського електротранспорту (метрополітену, трамвая, тролейбуса) м. Харків (транспортних карток тощо), а також організацію здійснення приймання від фізичних та юридичних осіб на користь перевізника платежів для оплати послуг проїзду у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова та в подальшому перерахування перевізникам прийнятих грошових коштів відповідно до умов цього договору, а інвестор приймає на себе зазначені зобов`язання.

Відповідно до п.3.1 договору інвестор взяв на себе зобов`язання забезпечувати фінансування усіх витрат, пов`язаних з проєктуванням, створенням, встановленням, введенням в експлуатацію та подальшою експлуатацією об`єкта інвестування, відповідно до ПКД, графіку реалізації проєкту.

Протягом дії цього договору інвестор є власником обладнання, іншого майна та майнових прав на створені в результаті реалізації проєкту об`єкти. Після закінчення строку дії цього договору інвестор передає об`єкт інвестування у комунальну власність у порядку, визначеному чинним законодавством України (п.3.6 договору).

Пунктом 3.7 договору передбачено, що інвестору надається виключне право та доручається перевізникам здійснення випуску засобів оплати проїзду для міського електротранспорту (метрополітену, трамвая, тролейбуса) м. Харків (транспортних карток тощо) потягом усього строку дії цього договору. Дане право інвестор може реалізовувати як особисто, так і разом із залученими ним до реалізації проєкту особами. Замовник та перевізники не можуть надавати право та доручати здійснення випуску вищевказаних засобів оплати проїзду іншим особам без попередньої письмової згоди інвестора. Інвестор самостійно визначає умови (кількість, строки тощо) випуску засобів оплати проїзду.

У пункті 3.8 договору сторони дійшли згоди, що з метою реалізації проєкту замовник надає інвестору виключне право здійснювати програмування та кодування інформації засобів оплати проїзду (безконтактних електронних карток тощо), які забезпечать можливість здійснювати оплату послуг проїзду у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харків в системі, створеній в результаті реалізації проєкту.

Право, визначене в цьому пункті, може реалізуватися як інвестором особисто, так і залученою інвестором до реалізації проєкту особою або ними разом на власний розсуд. Замовник не може передавати чи надавати це право будь-якій іншій особі без попередньої письмової згоди інвестора.

Відповідно до п.3.9 договору після введення об`єкту інвестування в експлуатацію інвестор забезпечує його експлуатацію протягом усього строку дії договору та забезпечує організацію приймання грошових коштів від споживачів послуг, їх обробку, розподіл та перерахування із використанням об`єкту інвестування.

Пунктом 3.11.2 договору передбачено, що за виконання зобов`язань, передбачених цим договором, інвестор отримує винагороду у розмірі 6,5% від загальної суми платежів, прийнятих з використанням об`єкту інвестування (його частини).

За згодою Сторін, у разі необхідності, в рамках реалізації проєкту, інвестор, відповідно до п.3.14 договору, має право застосовувати існуюче обладнання, засоби, що знаходяться у володінні учасників, в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством України, інвестиційним проєктом та окремих договорів, укладених між інвестором та учасниками.

За умовами, п.6.2.1 договору передбачено, що учасники та перевізники зобов`язані в рамках реалізації проєкту створювати інвестору належні умови для виконання зобов`язань, взятих на себе останнім, що включають, але не виключно: забезпечення Інвестора усіма необхідними ресурсами (електроенергією, водозабезпеченням, опаленням, зв`язком, можливістю використання локальних мереж для забезпечення роботи ПАК, електроживленням та інше), технічною документацією; здійснення необхідної розробки технічних умов чи іншої документації для розміщення обладнання інвестора; надання консультацій кваліфікованих спеціалістів; надання існуючого обладнання, рухомі одиниці, приміщення та їх частини (вестибюлі, коридори, каси, та ін.), території для розміщення складових елементів об`єкту інвестування тощо.

Відповідно до п.11.1 цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє 10 років з дня підписання додатку до договору, складеного на підставі наданого інвестором акту про введення в експлуатацію об`єкта інвестування.

Якщо будь-яке положення цього договору буде визнано судом чи іншим уповноваженим органом недійсним чи таким, що суперечать чинному законодавству України, це не буде впливати на дійсність інших положень договору (п.12.6 договору).

В подальшому, у зв`язку з залученням КП "Харківпас", як учасника системи "Електронний квиток", рішенням Харківської міської ради 16 сесії 7 скликання від 08.11.2017 № 846/17 (вебсайт: https://dok. city. kharkov. ua/ru/profile/dokument/view/id/ 663861) внесено відповідні зміни до:

- концепції системи "Електронний квиток", затвердженої рішенням 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 06.07.2016 № 316/16 "Про створення системи "Електронний квиток" в міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова" шляхом визначення функцій Комунального підприємства "Харківпасс" у зазначеній системі;

- інвестиційного договору від 28.12.2016, підписаного на підставі рішення 10 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.12.2016 № 503/16 "Про надання згоди на укладення інвестиційного договору з інвестором для впровадження системи "Електронний квиток" в міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова" шляхом введення в нього "учасника - № 9" - Комунального підприємства "Харківпасс" та визначення його функцій за договором.

У подальшому, рішенням Харківської міської ради Харківської області 17 сесії 7 скликання від 20.12.2017 № 958/17 внесено зміни до Концепції системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова та викладено додаток 1 у новій редакції.

Крім цього, між замовником та інвестором укладено ряд додаткових угод, якими внесено зміни до договору, зокрема:

- введено до інвестиційного договору "учасника-9" - Комунальне підприємство "Харківпасс";

- розділ 2 договору доповнено п.2.5 наступного змісту: "перевізники доручають учаснику-9, у порядку та на умовах визначених окремими договорами, отримувати від інвестора прийняті на користь перевізників платежі для оплати послуг проїзду у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова та перераховувати перевізникам грошові кошти сплачені споживачами послуг за надані перевізниками послуги проїзду у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова";

- в розділі 3 договору п.3.10 виклали в наступній редакції: "сторони домовились, що приймання грошових коштів від споживачів послуг та їх перерахування здійснює інвестор, який одночасно є небанківською фінансовою установою, має ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків та є учасником в одній із платіжних систем. Перевізники доручають, а інвестор приймає на себе зобов`язання щодо приймання від фізичних та юридичних осіб платежів для оплати послуг проїзду у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова та в подальшому перерахування прийнятих грошових коштів відповідно до умов цього договору;

- перший абзац п.3.11 та підп.3.11.1 пункту 3.11 виклали в такій редакції: "з метою організації реалізації проєкту та подальшої експлуатації об`єкта інвестування в частині забезпечення приймання грошових коштів від споживачів послуг інвестор протягом дії цього договору здійснює приймання та подальше перерахування коштів за оплату проїзду у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова на наступних умовах:

3.11.1 інвестор, з урахуванням п.3.10 цього договору, зобов`язується забезпечити організацію приймання від фізичних та юридичних осіб платежів для оплати послуг та в подальшому перерахування прийнятих інвестором грошових коштів, згідно із умовами договору (договорів) переказу коштів, який (які) укладається (укладаються) з учасником (учасниками) додатково";

- до п. 3.2 договору внесено зміни в частині збільшення термінів введення об`єкту інвестування в експлуатацію з 15 до 54 місяців тощо.

В межах розгляду господарським судом Харківської області справи № 922/2473/20 за позовом ТОВ "ФК "Платіжний центр" до Комунального підприємства "Харківпасс" про стягнення заборгованості за спірним договором, судом встановлено, що Інвестором виконано зобов`язання Інвестиційного договору, щодо введення в експлуатацію Об`єкта інвестування (системи Електронний квиток у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова) у строки передбачені Графіком реалізації проекту у повному обсязі. Документальним підтвердженням функціонування Системи та введення Об`єкта інвестування в експлуатацію є Акт технічної готовності системи Електронний квиток в міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова до експлуатації від 09.06.2021, Наказ Департаменту Інфраструктури Харківської міської ради № 180 Про технічну готовність до введення в експлуатацію системи Електронний квиток в міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова від 09.06.2021, складені відповідно умов Інвестиційного договору та Додатку № 1 до нього - Графіку реалізації Інвестиційного проекту системи Електронний квиток у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова (далі - Графік). Пунктом 5 зазначеного Акту, підписаного у тому числі стороною Відповідача сторони встановили, що Замовник даним Актом підтверджує технічну готовність до введення в експлуатацію системи Електронний квиток у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова та реалізацію Інвестиційного проекту в цілому. Наказом № 180 Департаментом Інфраструктури Харківської міської ради систему Електронний квиток у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова введено в експлуатацію.

Таким чином, рішенням господарського суду Харківської області від 29.06.2021 у справі № 922/2473/20, що набрало законної сили, встановлено факт введення в експлуатацію Об`єкта інвестування - системи «Електронний квиток» в міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова у строки передбачені Графіком реалізації проекту у повному обсязі.

За результатом розгляду позовної заяви судом першої інстанції прийнято рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд мотивував рішення тим, що позивач не довів в чому буде полягати захист інтересів держави в разі визнання спірного договору недійним, внаслідок чого вже створений та введений в експлуатацію об`єкт інвестування не буде переданий у комунальну власність. Виходячи із заявлених прокурором позовних вимог створений та введений в експлуатацію об`єкт інвестування повинен бути повернутий інвестору і будь якого відшкодування вартості сплачених у процесі реалізації спірного договору бюджетних коштів не відбувається. Зазначене також ставить питання щодо ефективності обраного прокурором способу захисту та не зрозумілим є яким чином відновлюються інтереси держави і в чому полягає захист її інтересів в результаті пред`явлення прокурором відповідного позову. Щодо вимог про визнання незаконним та скасування протоколу (рішення) від 09.11.20216 № 5 чергового засідання конкурсної комісії з відбору інвестора про визнання ТОВ "ФК "Платіжний Центр" переможцем у конкурсі з відбору інвестора для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова та рішення Харківської міської ради 10 сесії 7 скликання від 21.12.2016 № 503/16 "Про надання згоди на укладення інвестиційного договору з інвестором для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова, то вони є актами індивідуальної дії, які вичерпують свою дію виконанням. На час звернення прокурора з відповідним позовом до суду вони є виконаними шляхом укладення відповідного договору, що також свідчить про неефективність обраного прокурором способу захисту в цій частині. Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову через неефективність обраного прокурором способу захисту.

Розглянувши заяву ТОВ "ФК "Платіжний Центр" про визнання ним позову суд першої інстанції зазначив, що визнання позову одним з відповідачів не завершує справу автоматично, а є лише одним з елементів доказування, який суд оцінює разом з іншими доказами та позиціями інших сторін, перевіряючи його на відповідність закону. Сам по собі факт визнання позову відповідачем не може бути покладений в основу судового рішення без наявності для того законних підстав. Тобто, повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для його задоволення. Оскільки суд за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, суд не приймає заяву ТОВ "ФК "Платіжний Центр" про визнання позову. З цих же підстав суд не розглядає заяву відповідача (ТОВ "ФК "Платіжний Центр") про застосування строку позовної давності, оскільки дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави у даній справі суд вказує про таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частиною 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до частин 1, 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу.

Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом, як заявив прокурор. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.

Предметом позову у даній справі, зокрема є вимога про визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради 10 сесії 7 скликання від 21.12.2016 № 503/16 "Про надання згоди на укладення інвестиційного договору з інвестором для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова, а також визнання недійсним інвестиційного договору від 28.12.2016, укладеного між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ "ФК "Платіжний Центр" за участі Комунального підприємства "Харківський метрополітен", Комунального підприємства "Тролейбусне депо № 2", Комунального підприємства "Тролейбусне депо № 3", Комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо", Комунального підприємства "Жовтневе трамвайне депо", Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", Комунального підприємства "Міський інформаційний центр", Комунального підприємства "Підземне місто", Комунального підприємства "Харківпасс".

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальна громада міста є первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень, а відповідно до ст.10 цього ж Закону сільська, селищна рада є представницьким органом територіальної громади і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження, визначені Конституцією та законами. Статтею 2 Цивільного кодексу України визначено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

За приписами ст.4 Закону України "Про місцеве самоврядування" міський голова укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи рішення від 21.12.2016 № 503/16 "Про надання згоди на укладення інвестиційного договору з інвестором для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова", яке є предметом спору у даній справі, прийнято Харківською міською радою, та саме на підставі цього рішення безпосередньо Харківською міською радою укладено спірний договір з інвестором за участю комунальних підприємств.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, прокурор одним із співвідповідачів вказав Харківську міську раду, оскільки рішення саме цього органу, а також інвестиційний договір, що був укладений безпосередньо міською радою, оспорюються прокурором, із зазначенням того, що вказане рішення та договір прийняті та укладені із порушенням чинного законодавства. Цим прокурор обґрунтовував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, тобто, навів підставу для представництва інтересів держави.

Враховуючи те, що захист інтересів держави в особі територіальної громади м. Харкова має здійснювати Харківська міська рада, проте, саме цей орган місцевого самоврядування вчинив дії у вигляді прийняття рішення та підписання договору, які прокурор вважає незаконними та такими, що порушують інтереси держави в особі територіальної громади м. Харкова, з огляду на що, суд доходить висновку, що прокурором правомірно заявлено відповідний позов, як позивачем, а Харківську міську раду визначено одним із відповідачів у цій справі, тому що іншого органу місцевого самоврядування, який би міг здійснити захист інтересів держави в особі територіальної громади м. Харкова, виходячи із спірних правовідносин, не існує.

З урахуванням викладеного, а також того, що Харківську міську раду визначено одним з співвідповідачів у справі, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку прокурор належним чином підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та звернувся до суду як самостійний позивач.

Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Однак якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 Господарського процесуального кодексу України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Сполученого Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції залежить, зокрема, від характеру скарг заявника. Однак засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ від 5 квітня 2005 року у справі Афанасьєв проти України (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома іншими способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні способи захисту не встановлені, то особа має право обрати спосіб із передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Тож у кожному конкретному спорі суд насамперед повинен оцінювати застосовувані способи захисту порушених прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та передбачені статтею 13 ЦК України обмеження щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав будь-якою особою.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних правовідносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є матеріально-правові вимоги прокурора в інтересах держави про визнання незаконним та скасування протоколу (рішення) від 09.11.20216 №5 чергового засідання конкурсної комісії з відбору інвестора про визнання ТОВ "ФК "Платіжний Центр" переможцем у конкурсі з відбору інвестора для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова; визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради 10 сесії 7 скликання від 21.12.2016 №503/16 "Про надання згоди на укладення інвестиційного договору з інвестором для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова; визнання недійсним інвестиційного договору від 28.12.2016; застосування наслідків недійсності правочину шляхом надання доступу комунальними підприємствами "Харківський метрополітен", "Тролейбусне депо № 2", "Тролейбусне депо № 3", "Салтівське трамвайне депо", "Жовтневе трамвайне депо", "Міськелектротранссервіс", "Міський інформаційний центр", "Підземне місто", "Харківпасс", ТОВ "ФК "Платіжний Центр" до існуючого обладнання, рухомих одиниць, приміщень та їх частини (вестибюлі, коридори, каси та ін.), територій де розміщені складові елементи об`єкту інвестування, придбаних інвестором на виконання інвестиційного договору від 28.12.2016 (обладнання, устаткування, приладдя, засобів оплати проїзду тощо), створених в результаті впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова, які на праві власності належать ТОВ "ФК "Платіжний Центр", з метою демонтажу раніше встановленого обладнання.

Положення частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Визнання правочину недійсним являє собою спосіб захисту, наслідком застосування якого є припинення регулятивної сили правочину як юридичного факту, тобто визнання його таким, що не породжує юридичних наслідків. Відповідно разом з цим анулюються цивільні права та обов`язки, що виникли у сторін при вчиненні правочину, або цивільні права та обов`язків припиняються на майбутнє (якщо за недійсним правочином права й обов`язки передбачалися лише на майбутнє) для недопущення розвитку на підставі правочину відповідних йому правовідносин, пов`язаних з його виконанням, а також встановлення заборони на виконання правочину.

Частинами першою та другою статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину.

Як вже зазначалося, в межах розгляду господарським судом Харківської області справи №922/2473/20 за позовом ТОВ "ФК "Платіжний центр" до Комунального підприємства "Харківпасс" про стягнення заборгованості за спірним договором, судом встановлено, що Інвестором виконано зобов`язання Інвестиційного договору, щодо введення в експлуатацію Об`єкта інвестування (системи «Електронний квиток» у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова) у строки передбачені Графіком реалізації проекту у повному обсязі. Документальним підтвердженням функціонування Системи та введення Об`єкта інвестування в експлуатацію є Акт технічної готовності системи «Електронний квиток» в міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова до експлуатації від 09.06.2021, Наказ Департаменту Інфраструктури Харківської міської ради № 180 Про технічну готовність до введення в експлуатацію системи Електронний квиток в міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова від 09.06.2021, складені відповідно умов Інвестиційного договору та Додатку № 1 до нього - Графіку реалізації Інвестиційного проекту системи «Електронний квиток» у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова (далі - Графік). Пунктом 5 зазначеного Акту, підписаного у тому числі стороною Відповідача сторони встановили, що Замовник даним Актом підтверджує технічну готовність до введення в експлуатацію системи «Електронний квиток» у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова та реалізацію Інвестиційного проекту в цілому. Наказом № 180 Департаментом Інфраструктури Харківської міської ради систему «Електронний квиток» у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова введено в експлуатацію.

За умовами спірного договору протягом дії цього договору інвестор є власником обладнання, іншого майна та майнових прав на створені в результаті реалізації проєкту об`єкти. Після закінчення строку дії цього договору інвестор передає об`єкт інвестування у комунальну власність (п.3.6 договору).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком першої інстанції, що позивач не довів в чому буде полягати захист інтересів держави в разі визнання спірного договору недійним, внаслідок чого вже створений та введений в експлуатацію об`єкт інвестування не буде переданий у комунальну власність.

Виходячи із заявлених прокурором позовних вимог щодо застосування наслідків недійсності правочину шляхом надання доступу комунальними підприємствами Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Платіжний Центр" до існуючого обладнання, рухомих одиниць, приміщень та їх частини (вестибюлі, коридори, каси та ін.), територій де розміщені складові елементи об`єкту інвестування, придбаних інвестором на виконання інвестиційного договору від 28.12.2016 (обладнання, устаткування, приладдя, засобів оплати проїзду тощо), створених в результаті впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова, які на праві власності належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Платіжний Центр", з метою демонтажу раніше встановленого обладнання будьякого відшкодування вартості сплачених у процесі реалізації спірного договору бюджетних коштів не відбувається. Зазначене також ставить питання щодо ефективності обраного прокурором способу захисту та не зрозумілим є яким чином відновлюються інтереси держави і в чому полягає захист її інтересів в результаті пред`явлення прокурором відповідного позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апелянта стосовно того, що суд першої інстанції обґрунтовує неефективність обраного прокурором способу захисту порушеного права, зокрема, посилаючись на рішення Господарського суду Харківської області від 29.06.2021 у справі № 922/2473/20, в якому встановлено факт введення спірного об`єкту в експлуатацію, оскільки з огляду на положення ст. 236 ЦК України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Щодо вимог про визнання незаконним та скасування протоколу (рішення) від 09.11.20216 № 5 чергового засідання конкурсної комісії з відбору інвестора про визнання ТОВ "ФК "Платіжний Центр" переможцем у конкурсі з відбору інвестора для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова та рішення Харківської міської ради 10 сесії 7 скликання від 21.12.2016 № 503/16 "Про надання згоди на укладення інвестиційного договору з інвестором для впровадження системи "Електронний квиток" у міському електротранспорті (метрополітені, трамваї, тролейбусі) м. Харкова, то вони є актами індивідуальної дії, які вичерпують свою дію виконанням.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на час звернення прокурора з відповідним позовом до суду вони є виконаними шляхом укладення відповідного договору, що також свідчить про неефективність обраного прокурором способу захисту в цій частині.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову через неефективність обраного прокурором способу захисту.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Крім того, у своєму рішенні суд першої інстанції вказав, що за приписами ч.4 ст.191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, визнання позову одним з відповідачів не завершує справу автоматично, а є лише одним з елементів доказування, який суд оцінює разом з іншими доказами та позиціями інших сторін, перевіряючи його на відповідність закону. Сам по собі факт визнання позову відповідачем не може бути покладений в основу судового рішення без наявності для того законних підстав. Тобто, повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для його задоволення.

Оскільки суд першої інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, суд першої інстанції не прийняв таку заяву ТОВ "ФК "Платіжний Центр" про визнання позову.

З цих же підстав суд не розглянув заяву відповідача (ТОВ "ФК "Платіжний Центр") про застосування строку позовної давності, оскільки дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що обраний позивачем неефективний спосіб захисту порушеного права виключає дослідження та вирішення судом заявлених позовних вимог по суті, оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду із позовом про захист права із застосуванням належного та ефективного способу захисту (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №911/269/19, від 16.11.2021 у справі №924/1304/20).

Отже, вказане виключає як необхідність вирішення судом заявлених позовних вимог по суті на предмет їх обґрунтованості/необґрунтованості, зокрема шляхом подальшого дослідження підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позовних вимог прокурора, так і необхідність надання апеляційним судом оцінки будь-яким іншим аргументам скаржника.

Відтак, всі інші доводи апелянта, у тому числі стосовно того, що зазначаючи про обрання прокурором неефективного способу захисту порушених інтересів держави (територіальної громади), суд першої інстанції виходив із дослідження питання лише щодо виконання сторонами умов договору, тобто які не були предметом спору та підставою звернення прокурора з даним позовом, не надання правової кваліфікації викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог й обставин справи, не мають вирішального значення з урахуванням того, що обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові, що у свою чергу виключає необхідність надання правової оцінки іншим доводам скаржника.

Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з правовою оцінкою, наданою судом першої інстанції, і не містять обставин, які б свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті судом першої інстанції оскаржуваного рішення, не знайшли свого підтвердження, а тому суд залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі №922/854/23(922/1401/23) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 27.04.2026.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук