ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року Справа № 906/932/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Хабарова М.В.,

суддя Мамченко Ю.А.,

суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Щербак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецавтогран" на рішення Господарського суду Житомирської області від 09.02.2026 та на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 23.02.2026 у справі №906/932/25 (суддя Кравець С.Г., повне рішення складено 17.02.2026, повне додаткове рішення складено 23.02.2026)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Лоджістик Трейд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецавтогран"

про стягнення 573 176,85 грн

за участі представників:

від позивача - не з`явились

від відповідача - не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 09.02.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Спецавтогран" на користь ТОВ "Євро Лоджістик Трейд" 507332,24 грн основного боргу, 36840,42 грн пені, 3565,21 грн 3% річних, 9670,66 грн інфляційних втрат та 6688,90грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

В обґрунтування ухваленого рішення, суд першої інстанції, встановивши невиконання відповідачем зобов`язань за договором транспортно-експедиційного обслуговування вантажів №565ЄЛТ/2025 від 05.02.2025 щодо своєчасної оплати наданих йому послуг (часткова відсутність оплати за актом №4 від 30.04.2025 та повна відсутність оплати за актом №5 від 14.05.2025), дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ "Спецавтогран" 507332,24 грн.

Крім того, враховуючи прострочення відповідачем здійснення оплати основного боргу суд, здійснивши перевірку правильності нарахування позивачем заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про неправильне їх нарахування та здійснивши їх перерахунок вважає наявними підстави їх стягнення з відповідача у розмірі 36840,42 грн пені, 3565,21 грн 3% річних та 9670,66 грн інфляційних втрат.

Додатковим рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.02.2026 заяву ТОВ "Євро Лоджістик Трейд" про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Спецавтогран" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Лоджістик Трейд" 20422,14 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Обґрунтовуючи ухвалене додаткове рішення, враховуючи принципи співмірності й розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що обґрунтованою сумою витрат ТОВ "Євро Лоджістик Трейд" на отримання правничої допомоги у даній справі у суді першої інстанції є 21 000 грн із заявленої 32 261 грн.

Однак, з урахуванням того, що частина позовних вимог у розмірі 15768,32грн (979,93 грн 3% річних, 4662,35 грн інфляційних втрат, 10126,04 грн пені), визнана безпідставною, тому у відповідності до п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Житомирської області дійшов висновку, що витрати на оплату послуг адвоката підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених вимог в цій частині, а тому задоволив до стягнення з відповідача 20422,14 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ТОВ "Спецавтогран" звернулось з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Також просить скасувати оскаржуване додаткове рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове, яким зменшити розмір таких витрат до 10000 грн з подальшим їх пропорційним розподілом з урахуванням результатів перегляду справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що перевезення за актом №5-565ЄЛТ/2025 від 14.05.2025 здійснене позивачем за відсутності належної заявки клієнта та без попередньої оплати, тобто з порушенням пунктів 2.2.1, 3.3 та 6.1 Договору №565ЄЛТ/2025 від 05.02.2025. Вказане підтверджується листом позивача від 07.05.2025, за яким останній повідомив відповідача про відсутність підтвердження та гарантування оплати тарифа за вагон №52171733, що, на думку скаржника, спростовує наявність у відповідача обов`язку з оплати перевезення за актом №5-565ЄЛТ/2025 від 14.05.2025.

Щодо боргу за актом №4-565ЄЛТ/2025 від 30.04.2025 вказує, що у листі від 23.04.2025 позивач повідомив відповідача про фактичне зупинення в односторонньому порядку виконання своїх зобов`язань з організації перевезень до моменту повного погашення відповідачем заборгованості, позбавивши відповідача можливості отримувати дохід від реалізації вантажу та, відповідно, здійснювати оплату. Тобто, позивач, який протягом всього періоду співпраці свідомо надавав послуги без отримання 100% передоплати (що підтверджується його ж листом від 18.04.2025, де він визнав погодження відтермінування платежів на суму до 500 000 грн) створив умови, за яких у відповідача накопичувалась заборгованість, після чого в односторонньому порядку зупинив надання послуг, чим додатково ускладнив фінансове становище відповідача та унеможливив своєчасне погашення боргу.

Вказане свідчить про недобросовісність кредитора та зловживання правом у розумінні ч.3 ст.13 Цивільного кодексу України.

Апелянт зазначає, що листом від 18.04.2025 сторонами погоджено відтермінування платежів, що свідчить про їх домовленість щодо зміни строку виконання грошового зобов`язання до 05.05.2025. Вказаний лист є доказом для правильного визначення моменту початку прострочення грошового зобов`язання та, відповідно, для обчислення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Таким чином вважає, що прострочення щодо партій перевезень, які відбулись до 18.04.2025 включно могло розпочатись не раніше 06.05.2025, а тому нарахування позивачем пені за період, протягом якого він сам добровільно погодився на відтермінування платежу суперечить принципу добросовісності.

ТОВ "Спецавтогран" вказує, що з урахуванням погодженого сторонами відтермінування до 05.05.2025, прострочення виконання грошового зобов`язання для партій перевезень від 12.04.2025, 15.04.2025, 17.04.2025, 18.04.2025 та 23.04.2025 розпочалося не раніше 06.05.2025, а для партії від 05.05.2025 - з 09.05.2025.

Таким чином, загальний розмір пені, з урахуванням відтермінування, становить 31841,38 грн (замість стягнутих судом першої інстанції 36 840,42 грн), розмір 3% річних -3081,03 грн (замість стягнутих судом 3565,21 грн).

Щодо інфляційних втрат апелянт зазначає, що їх нарахування з урахуванням відтермінування становить 4058,66 грн (партії від 12.04.2025 по 23.04.2025 за один повний місяць - червень 2025 року та партія від 05.05.2025 за один повний місяць - червень 2025 року), замість стягнутих судом 9670,66 грн.

Апелянт також не погоджується із додатковим рішенням від 23.02.2026, оскільки вважає стягнуту судом суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21000 грн неспівмірною зі складністю справи та обсягом фактично виконаних адвокатом робіт.

Зазначає, що дана справа не є складною, оскільки предметом спору є стягнення заборгованості за договором транспортно-експедиційного обслуговування, підтвердженої підписаними двосторонніми актами. Вважає, що відсутність відзиву відповідача та не з`явлення його у судові засідання, свідчить про фактично безспірний спір, що не потребував значних зусиль з боку адвоката позивача.

Окрім того, вартість аналізу документів та підготовки розрахунку заборгованості у розмірі 5000 грн вважає завищеним з огляду на те, що зазначений розрахунок зводився до арифметичних дій - віднімання суми оплат від суми наданих послуг за 5 актами, а позивач при цьому допустив грубі помилки у нарахуванні пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Вказує, що вартість складання позовної заяви у розмірі 10 000 грн є неспівмірною з обсягом та якістю виконаної роботи, оскільки позовна заява містить стандартні посилання на норми Цивільного кодексу та Господарського кодексу України, які є типовими для цієї категорії справ, а правова позиція не потребувала глибокого аналізу через безспірність заборгованості, підтвердженої підписаними актами.

З огляду на вказане, апелянт просить апеляційний суд зменшити витрати на правничу допомогу до 10000 грн та здійснити їх пропорційний розподіл з урахуванням результатів перегляду справи апеляційним судом.

У відповідності до ст.263 Господарського процесуального кодексу України, ТОВ "Євро Лоджістик Трейд" подало відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що протягом періоду співпраці за результатами наданих послуг сторонами без претензій було узгоджено та підписано акти наданих послуг на загальну суму 3 095 381, 24 грн, при цьому відповідачем сплачено борг лише частково, а тому строк оплати наданих послуг згідно актів виконаних робіт: №1-565ЄЛТ/2025 від 28.02.2025; №2-565ЄЛТ/2025 від 31.03.2025; №3-565ЄЛТ/2025 від 31.03.2025; №4-565ЄЛТ/2025 від 30.04.2025; №5-565ЄЛТ/2025 від 14.05.2025, є таким, що настав. А тому, враховуючи порушення відповідачем своєчасної оплати за надані послуги, в останнього виникла заборгованість у розмірі 507 332 грн.

Щодо нарахованих розмірів пені, 3% річних та інфляційних втрат, позивач зазначає, що погоджується із зробленим перерахунком судом першої інстанції та вважає наявними підстави для стягнення з відповідача 36840,42 грн пені, 3565,21 грн 3% річних та 9670,66 грн інфляційних втрат.

Доводи апелянта про наявність підстав для зменшення витрат на правову допомогу вважає необґрунтованими, зважаючи на кількість проведених судових засідань, додаткового обґрунтування підстав та розміру позовних вимог. Тому, враховуючи принципи співмірності й розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, позивач вважає висновки суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 20 422,14 грн обґрунтованими.

У судове засідання, що відбулося 23.04.2026, позивач та відповідач явку своїх повноважних представників не забезпечили.

При цьому, судом враховується, що 15.04.2026 позивачем було подано клопотання про проведення судового засідання у даній справі в режимі відеоконференції, яке ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 було задоволено.

Під час здійснення технічної фіксації судового засідання, що відбулося 23.04.2026, секретарем судового засідання встановлено, що представник ТОВ "Спецавтогран" був присутній в мережі, приєднався до відеоконференції, однак мав технічні проблеми свого обладнання (відсутнє зображення).

Згідно ч.8 ст.197 Господарського процесуального кодексу України використовувані судом і учасниками судового процесу технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення та звуку, а також інформаційну безпеку.

Відповідно до приписів ч.5 ст. 197 Господарського процесуального кодексу України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Враховуючи приписи ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а також те, що правова позиція позивача викладена у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Крім того, від апелянта 23.04.2026 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтовуючи яке останній вказує на погіршення стану здоров`я та наявністю ознак ГРВІ.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Апеляційний суд, зазначає, що норми чинного законодавства не обмежують представництво сторін конкретними особами, відтак, у відповідача була можливість забезпечити участь іншого представника для захисту своїх прав при розгляді даної справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 вказано, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

З огляду на вказане, враховуючи, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а також приймаючи до уваги відсутність будь-яких підтверджуючих документів щодо погіршення стану здоров`я, а також те, що правова позиція позивача викладена в апеляційній скарзі і про її зміну апелянт будь-яких заяв або клопотань не подавав, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи та відповідно можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності позивача за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.02.2025 між ТОВ "Євро Лоджістик Трейд" (експедитор) та ТОВ "Спецавтогран" (клієнт) укладено договір транспортно-експедиційного обслуговування вантажів №565ЄЛТ/2025, згідно з п.1.1 якого клієнт доручає, а експедитор приймає на себе зобов`язання від свого імені за плату та за рахунок клієнта здійснити транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів залізничним транспортом по території України (окрім територій України, де проходять бойові дії та самопроголошених ДНР, ЛНР), країнах СНД та інших держав та/або послуги з організації оплати провізних платежів, а також інші види погоджених сторонами супутніх послуг (а.с.14-17).

Відповідно до п.1.2 договору експедитор надає клієнту транспортно-експедиторські послуги у відповідності з цим договором, заявками та інструкціями клієнта, Законом України №1955-IV від 01.07.2004 "Про транспортно-експедиторську діяльність", Цивільним та Господарським кодексами України, Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998.

Цей договір загальним належить до виду генеральних угод, а вид та обсяг додаткових послуг, вид та найменування вантажу, розмір плати експедитору, вартість перевезення, пункт відправлення та призначення, термін надання послуг тощо зазначаються в заявці клієнта та узгоджуються в додатках, які є невід`ємною частиною договору (п.6.1 договору).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що конкретизація додаткових послуг, що надаються клієнту, вартість транспортування і страхування заявлених клієнтом вантажів, якщо таке страхування здійснюється на підставі письмової заявки клієнта, а також їх експедирування, визначаються в додатках, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.3.3 договору клієнт здійснює на розрахунковий рахунок експедитора 100% (стовідсоткову) попередню оплату вартості перевезення і транспортно-експедиційного обслуговування вантажів, суми страхової премії, якщо перевезення, вантаж або рухомий склад застраховані, вартості митно-брокерських послуг, або за інших погоджених сторонами в установленому цим договором порядку послуг на підставі рахунків експедитора, по факту прибуття вагона на станцію навантаження. Попередня оплата вважається здійсненою належним чином в день надходження коштів на банківський рахунок експедитора в повному обсязі.

При цьому, згідно з п.3.4 договору у разі, якщо за згодою експедитора, перевезення вантажу клієнта розпочато до надходження 100% попередньої оплати в порядку п.3.3 цього договору, клієнт повинен провести 100% оплату за фактичне завантаження вагонів, що здійснюється згідно цього договору, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати початку перевезення певної партії вантажу.

Умовами п.4.8 договору передбачено, що у разі прострочення платежів, клієнт сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожен день такого прострочення, а також 3% річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України.

Договір набуває чинності з дати його підписання і діє по 31.12.2025, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. У тих випадках, коли перевезення заявленого вантажу клієнтом розпочато в межах терміну дії договору, а закінчується після 31.12.2025, дія договору автоматично продовжується на весь період перевезення даного вантажу (п.7.1 договору).

ТОВ "Спецавтогран" виставило позивачу письмові заявки на перевезення: №0602-01 від 06.02.2025 на 48 вагонів (на звороті а.с.17), №0602-01 від 06.02.2025 на 13 вагонів (а.с.18), №2402-01 від 24.02.2025 на 30 напіввагонів, №2403-01 від 24.03.2025 (на звороті а.с.25).

Сторонами до договору транспортно-експедиційного обслуговування вантажів №565ЄЛТ/2025 від 05.02.2025 укладено ряд додаткових угод, а саме: №1 від 07.02.2025, №2 від 10.02.2025, №3 від 05.03.2025, №4 від 10.03.2025, №5 від 07.04.2025, у яких сторони погодили: станцію завантаження, станцію вивантаження, вид вантажу, тип вагону, нормативний час навантаження/розвантаження вагону, додаткові умови, а також вартість ставки за один вагон (на звороті а.с.18; а.с.19; а.с.21; а.с.22; а.с.26).

Пунктом 7 додаткових угод №1-5 передбачено, що фактична (остаточна) вартість кожного вагоно-перевезення та фактична вартість ТЕО відображається та узгоджується сторонами у акті наданих послуг.

До договору №565ЄЛТ/2025 від 05.02.2025 між сторонами підписано акти виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 2 995 381,24грн, а саме:

- акт №1-565ЄЛТ/2025 від 28.02.2025 з додатком на суму 777 024,00грн (на звороті а.с.19-20);

- акт №2-565ЄЛТ/2025 від 31.03.2025 з додатком на суму 941 724,80грн (на звороті а.с.22-23);

- акт №3-565ЄЛТ/2025 від 31.03.2025 з додатком на суму 305 480,20грн (на звороті а.с.23-24);

- акт №4-565ЄЛТ/2025 від 30.04.2025 з додатком на суму 952 145,00грн (на звороті а.с.26-27);

- акт №5-565ЄЛТ/2025 від 14.05.2025 з додатком на суму 19 007,24грн (на звороті а.с.27-28).

Додатком до кожного з актів виконаних робіт є відомості, у яких вказано: дати відправки, станцію відправлення/призначення, найменування вантажу, номери вагонів, тонаж, залізничний тариф, вартість надання вагону, винагороду експедитора та загальну вартість наданих послуг.

Відповідачем у період з 12.02.2025 по 15.07.2025 оплачено надані позивачем послуги на суму 2 488 049,00 грн, що підтверджується банківською випискою.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями. Зокрема, ТОВ "Євро Лоджістик Трейд" у вимозі №07/03 від 08.07.2025, вимагало останнього здійснити оплату боргу у розмірі 557 332,24 грн (станом на 08.07.2025) не пізніше - 18.07.2025. Однак, відповідач відповіді на вимогу не надав, вимог позивача не виконав.

У зв`язку з наведеним, враховуючи відсутність повної оплати ТОВ "Спецавтогран" наданих йому послуг, ТОВ "Євро Лоджістик Трейд" заявив для стягнення з відповідача 573176,85 грн заборгованості, з яких: 507332,24 грн основного боргу, 46966,46 грн пені, 4545,14 грн 3% річних та 14333,01 грн інфляційних втрат.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом положень ст.ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст.ст. 525,526,629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини у даній справі виникли на підставі договору транспортно-експедиційного обслуговування вантажів №565ЄЛТ/2025 від 05.02.2025, який є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, відповідно до положень ст.ст. 11, 202,509 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначені Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Статтею 1 вказаного Закону встановлено, що транспортно-експедиторська діяльність це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (ч.1 ст.9 Закону).

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку (ст.11 Закону).

Як вбачається з п.3.1. договору конкретизація додаткових послуг, що надаються клієнту, вартість транспортування і страхування заявлених клієнтом вантажів, якщо таке страхування здійснюється на підставі письмової заявки клієнта, а також їх експедирування, визначаються в додатках, які є невід`ємною частиною цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами укладено додаткові угоди: №1 від 07.02.2025, №2 від 10.02.2025, №3 від 05.03.2025, №4 від 10.03.2025, №5 від 07.04.2025, у яких сторони погодили станцію завантаження, станцію вивантаження, вид вантажу, тип вагону, нормативний час навантаження/розвантаження вагону, додаткові умови, а також вартість ставки за один вагон.

Пунктом 7 додаткових угод №№1-5 передбачено, що фактична (остаточна) вартість кожного вагоно-перевезення та фактична вартість ТЕО відображається та узгоджується сторонами у акті наданих послуг.

На підтвердження виконання зобов`язань за договором №565ЄЛТ/2025 від 05.02.2025, позивачем надано акти виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 2 995 381,24грн, які підписані обома сторонами, а саме: №1-565ЄЛТ/2025 від 28.02.2025 на суму 777 024,00 грн, №2-565ЄЛТ/2025 від 31.03.2025 на суму 941 724,80 грн, №3-565ЄЛТ/2025 від 31.03.2025 на суму 305 480,20 грн, №4-565ЄЛТ/2025 від 30.04.2025 на суму 952 145,00 грн, №5-565ЄЛТ/2025 від 14.05.2025 на суму 19 007,24 грн.

Додатком до кожного із актів виконаних робіт є відомості, у яких вказано дати відправки, станцію відправлення/призначення, найменування вантажу, номери вагонів, тонаж, залізничний тариф, вартість надання вагону, винагороду експедитора та загальну вартість наданих послуг.

Вказані акти виконаних робіт та додатки до них підписані обома сторонами.

Таким чином, позивач належним чином і в повному обсязі виконав договірні зобов`язання, надавши відповідачу транспортно-експедиційні послуги, які були прийняті останнім без застережень, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Статтею 931 Цивільного кодексу України визначено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається зі змісту п.3.3 договору, клієнт здійснює на розрахунковий рахунок експедитора 100% (стовідсоткову) попередню оплату вартості перевезення і транспортно-експедиційного обслуговування вантажів, суми страхової премії, якщо перевезення, вантаж або рухомий склад застраховані, вартості митно-брокерських послуг, або за інших погоджених сторонами в установленому цим договором порядку послуг на підставі рахунків експедитора, по факту прибуття вагона на станцію навантаження. Попередня оплата вважається здійсненою належним чином в день надходження коштів на банківський рахунок експедитора в повному обсязі.

При цьому, відповідно до п.3.4 договору у разі, якщо за згодою експедитора, перевезення вантажу клієнта розпочато до надходження 100% попередньої оплати в порядку п.3.3 цього договору, клієнт повинен провести 100% оплату за фактичне завантаження вагонів, що здійснюється згідно цього договору, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати початку перевезення певної партії вантажу.

Відповідно, строк оплати наданих послуг згідно актів виконаних робіт: №1-565ЄЛТ/2025 від 28.02.2025; №2-565ЄЛТ/2025 від 31.03.2025; №3-565ЄЛТ/2025 від 31.03.2025; №4-565ЄЛТ/2025 від 30.04.2025; №5-565ЄЛТ/2025 від 14.05.2025, є таким, що настав.

Матеріалами справи підтверджується здійснення відповідачем оплати, за надані позивачем послуги, лише частково, на суму 2 488 049,00 грн, що підтверджується банківською випискою та не заперечується сторонами. Натомість доказів оплати решти вартості отриманих послуг у розмірі 507 332,24 грн, матеріали справи не містять.

Таким чином, з огляду на встановлений факт надання позивачем послуг (що підтверджується підписаними обома сторонами акти виконаних робіт) та їх часткової оплати відповідачем, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача 507 332,24 грн (за частково неоплачений акт №4-565ЄЛТ/2025 від 30.04.2025 (на загальну суму 952 145,00 грн) у розмірі 488 325,00 грн та за повністю неоплачений - акт №5-565ЄЛТ/2025 від 14.05.2025 на суму 19 007,24 грн.)

Щодо доводів апелянта про відсутність у нього боргу за актом №5-565ЄЛТ/2025 на суму 19007,24 грн, посилаючись на лист позивача від 07.05.2025, в якому ТОВ "Євро Лоджістик Трейд" зазначило про відсутність отримання від відповідача в травні 2025 року заявки на відправлення вагону та попередню оплату за перевезення, колегія суддів зазначає, що вказаний лист не спростовує факту виникнення у відповідача грошового зобов`язання та не є належним і достатнім доказом відсутності заборгованості, оскільки має виключно інформаційний характер і не змінює умов укладеного між сторонами договору.

Твердження апелянта про здійснення перевезення без заявки та попередньої оплати, а відтак на власний ризик позивача, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається з умов договору, у клієнта є обов`язок здійснити 100% попередню оплату (п.3.3), однак також прямо встановлено можливість за згодою експедитора розпочати перевезення до її надходження, при цьому обов`язок клієнта щодо повної оплати вартості послуг зберігається незалежно від факту попереднього розрахунку (п.3.4).

За таких обставин, попередня оплата не є відкладальною умовою виникнення зобов`язання, а визначає лише порядок розрахунків між сторонами, у зв`язку з чим її відсутність не впливає на обов`язок відповідача оплатити фактично надані та прийняті послуги.

Варто зазначити, що вирішальне значення у даному випадку має факт належного оформлення та підписання обома сторонами актів виконаних робіт, якими підтверджено надання позивачем послуг та їх прийняття відповідачем без зауважень.

Щодо посилання апелянта на лист від 23.04.2025, зі змісту якого вбачається, що позивач фактично в односторонньому порядку зупинив виконання своїх зобов`язань з організації перевезень, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки умовами п.4.7 договору, сторонами погоджено право експедитора, у разі затримки клієнтом оплати всіх сум, обумовлених цим договором, заявками або додатками до нього, зупинки вантажу на мережі залізниць до моменту врегулювання фінансових питань, при цьому штрафні санкції за простій вантажів будуть оплачені за рахунок клієнта.

Оцінюючи наявність правових підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у спірних правовідносинах, апеляційний суд вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1, 2 ст.551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 4.8 договору сторони погодили, що у разі прострочення платежів, клієнт сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожен день такого прострочення, а також 3% річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що клієнт здійснює на розрахунковий рахунок експедитора 100% (стовідсоткову) попередню оплату вартості перевезення і транспортно-експедиційного обслуговування вантажів, суми страхової премії, якщо перевезення, вантаж або рухомий склад застраховані, вартості митно-брокерських послуг, або за інших погоджених сторонами в установленому цим договором порядку послуг на підставі рахунків експедитора, по факту прибуття вагона на станцію навантаження.

При цьому, відповідно до п.3.4 договору, у разі, якщо за згодою експедитора, перевезення вантажу клієнта розпочато до надходження 100% попередньої оплати в порядку п.3.3 цього договору, клієнт повинен провести 100% оплату за фактичне завантаження вагонів, що здійснюється згідно цього договору, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати початку перевезення певної партії вантажу.

Оскільки матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем у період квітень-травень 2025 року оплати на умовах п. 3.3 договору (100% попередньої оплати), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порядок розрахунків між сторонами регулюється п.3.4 договору.

З матеріалів справи вбачається, що згідно додатку №1 до акту №4-565ЄЛТ/2025 від 30.04.2025, з урахуванням часткової оплати, неоплаченими відповідачем залишилися партії перевезення, які відбулися: 12.04.2025 - на суму 71 620,60грн, 15.04.2025 - на суму 97 128,00грн, 17.04.2025 - на суму 76 028,96грн, 18.04.2025 - на суму 76 028,96грн, 23.04.2025 - на суму 197 518,48грн (а.с.27).

Колегія суддів, перевіривши здійснений перерахунок пені судом першої інстанції, погоджується з її розміром та вважає наявними підстави для стягнення з відповідача пені у розмірі 36 840,42 грн, із заявленої позивачем 46 966,46 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання замовником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити постачальнику, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (п.43 постанови).

З огляду на встановлений факт часткової оплати відповідачем вартості наданих транспортно-експедиційних послуг, та перевіривши правильність нарахування 3% річних і інфляційних втрат у межах заявлених вимог, апеляційний суд погоджується з перерахунком, здійсненим судом першої інстанції з урахуванням правильно визначених періодів нарахування, які узгоджуються з періодами нарахування пені.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача 3 565,21грн 3% річних із заявлених 4545,14 грн та 9670,66 грн інфляційних втрат із заявлених 14444,01грн.

Щодо посилання апелянта на лист позивача від 18.04.2025, який, на його думку, підтверджує погодження позивача на відтермінування платежів, а тому нарахування 3% річних, пені та інфляційних втрат мають здійснюватися за інші періоди, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи листом від 18.04.2025 №1804-07 відповідач повідомив про заборгованість у розмірі 582 777,56 грн та гарантував її погашення в строк до 05.05.2025.

У відповідь на вказаний лист, позивач листом від 18.04.2025 №04/09 зазначив: "У відповідності до наших домовленостей, ми погодили відтермінування платежів за здійснені перевезення на певний термін на суму, яка не перевищуватиме 500 000 грн"

Колегія суддів, оцінюючи вказаний лист позивача не вважає його доказом погодження між сторонами термінів платежу, оскільки у листах від 18.04.2025 №1804-07 та від 18.04.2025 №04/09 зазначені різні суми заборгованості та зазначений у листі позивача термін "на певний термін" не свідчить про погодження відтермінування платежу саме в строк до 05.05.2025.

Таким чином, наведений лист не підтверджує погодження сторонами відтермінування платежів та не є підставою для зміни періодів нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Щодо оскарження додаткового рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про стягнення з відповідача 32 261,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження надання ФОП Лінницькій Л.С. професійної правничої допомоги представник позивача подав суду: ордер на надання правничої допомоги серії АА №1604130 від 18.07.2025; договір №17/06/2024 про надання правничої допомоги від 17.06.2024; Додаткову угоду від 15.07.2025 до договору №17/06/2024, акт приймання-передачі наданої правової допомоги №17/06/2024 від 17.06.2024 .

17.06.2024 між Адвокатським об`єднанням "Ніка Восток" (виконавець) та ТОВ "Євро Лоджістик Трейд" (клієнт) укладено договір №17/06/2024 про надання правничої допомоги, згідно п.1.1 якого, на умовах визначених цим договором адвокат зобов`язується надати за дорученням клієнта правову допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити її надання, а також відшкодувати фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Конкретні види правової допомоги, які надаються клієнту, визначаються цим договором. Надання правової допомоги клієнту здійснює адвокат Неділько Ольга Сергіївна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ХС №000205 (п.2.6 договору)

За надання правової допомоги за цим договором клієнт сплачує виконавцю на підставі відповідних додаткових угод до даного договору (п.4.1).

Додатковою угодою від 15.07.2025 до договору №17/06/2024 від 17.06.2024 про надання правничої допомоги, сторони у п.1 погодили, що клієнт доручає, а виконавець зобов`язується надати клієнту правову (професійну правничу) допомогу, направлену на стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецавтогран" заборгованості за надані послуги на підставі договору транспортно-експедиційного обслуговування вантажів №565ЄЛТ/2025 від 05.02.2025.

Відповідно до п.2 цієї додаткової угоди виконавець зобов`язується падати клієнту наступні види правової (професійної правничої) допомоги:

2.1. Аналіз документів та підготовка розрахунку заборгованості за договором транспортно-експедиційного обслуговування вантажів №565ЄЛТ/2025 від 05.02.2025.

2.2. Складення позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецавтогран" про стягнення заборгованості за надані послуги на підставі договору транспортно-експедиційного обслуговування вантажів №565ЄЛТ/2025 від 05.02.2025 та її подання до Господарського суду Житомирської області.

2.3. Складення заперечення на відзив на позовну заяву у справі за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецавтогран" про стягнення заборгованості.

2.4. Представництво інтересів клієнта у судах під час господарського судочинства у справі за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецавтогран" про стягнення заборгованості.

Згідно п.3 додаткової угоди, за надання правової (професійної правничої) допомоги, передбаченої цією додатковою угодою до договору клієнт зобов`язується оплатити гонорар у наступному розмірі:

3.1. За надання правової (професійної правничої) допомоги, передбаченої п.2.1. цієї додаткової угоди до договору, клієнт оплачу виконавцю 5 000,00грн.

3.2. За надання правової (професійної правничої) допомоги, передбаченої п.2.2. цієї додаткової угоди до договору, клієнт оплачує виконавцю 10 000,00грн.

3.3. За надання правової (професійної правничої) допомоги, передбаченої п.2.3. цієї додаткової угоди до договору, клієнт оплачує виконавцю 5 000,00грн.

3.4. За надання правової (професійної правничої) допомоги, передбаченої п.2.4. цієї додаткової угоди до договору, клієнт оплачує виконавцю 1 500,00грн за кожне судове засідання.

Надання правової (професійної правничої) допомоги, передбаченої пп.3.1.-3.4. цього договору підтверджується актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін (п.4 додаткової угоди).

10.02.2026 між сторонами складено та підписано акт приймання-передачі, згідно з яким Адвокатським об`єднанням "Ніка Восток" надано ТОВ "Євро Лоджістик Трейд" послуги на загальну суму 32 261,00 грн, однак сторонами не зазначено точної вартості кожної з послуг.

Разом з тим, проаналізувавши вказаний акт, з врахуванням умов договору №17/06/2024 про надання правничої допомоги від 17.06.2024 та додаткової угоду від 15.07.2025 (у якій сторони погодили вартість послуг за договором про надання правової допомоги), можна дійти висновку, що загальна вартість послуг включає у себе:

- аналіз документів та підготовку розрахунку заборгованості за договором транспортно-експедиційного обслуговування вантажів №565ЄЛТ/2025 від 05.02.2025 - 5 000,00грн;

- складання позовної заяви про стягнення з ТОВ "Спецавтогран" заборгованості за договором транспортно-експедиційного обслуговування вантажів та її подання до Господарського суду Житомирської області - 10 000,00грн;

- представництво адвокатом інтересів позивача у господарському суді у 4 судових засідання - всього 6 000,00грн (по 1 500,00грн за 1 судове засідання).

Таким чином, загальна вартість наданих послуг становить 21 000,00грн.

Також сторонами визначено вартість гонорару у розмірі 11261 грн.

Суд першої інстанції, дослідивши поданий акт дійшов висновку, що "гонорар успіху" не є складовою витрат позивача на професійну правничу допомогу, а тому у задоволенні стягнення з відповідача 11 261,00 грн відмовив. Однак, решту заявлених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000 грн суд визнав співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем, згідно з вимогами ст.74 Господарського процесуального кодексу України, доведено надання йому послуг правової допомоги під час розгляду справи №906/932/25 у Господарському суді Житомирської області.

За змістом п.1 ч.2 ст. 126, ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зважаючи на викладене, а також приймаючи до уваги визначені ч.5 ст.129 Господарського процесуального кодексу України критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причинно пов`язаних з розглядом справи, проаналізувавши подані заявником докази в підтвердження понесених витрат, враховуючи критерії реальності та розумності понесених витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, час витрачений адвокатом, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відшкодуванню позивачу підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 21000 грн, як такі, що відповідають критерію розумної необхідності, є співмірними із виконаною адвокатом роботою.

Посилання апелянта на відсутність складності справи, неявку відповідача та неподання ним відзиву, на думку апеляційного суду, не можуть бути підставою для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки обсяг правничої роботи визначається діями представника позивача, а не процесуальною поведінкою відповідача.

Неподання відзиву та неявка в судові засідання не звільняють позивача від належного обґрунтування позовних вимог, підготовки правової позиції, доказової бази та процесуальних документів, що об`єктивно потребує витрат часу і професійних зусиль адвоката.

Крім того, помилковість у періодах у проведених позивачем розрахунках не свідчить про можливість зменшення розміру заявлених судових витрат, оскільки для його проведення адвокатом позивача потребувалось не лише механічне розрахування пені, 3% річних, інфляційних втрат, а й аналіз первинних документів, перевірку взаєморозрахунків та формування правової позиції щодо розміру вимог.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

У силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваних рішень судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування ухвалених у справі рішень, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Житомирської області від 09.02.2026 та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 23.02.2026 у справі №906/932/25 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецавтогран" задоволенню не підлягає.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно з ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецавтогран" на рішення Господарського суду Житомирської області від 09.02.2026 та на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 23.02.2026 у справі №906/932/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Житомирської області від 09.02.2026 та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 23.02.2026 у справі №906/932/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 29.04.2026

Головуючий суддя Хабарова М.В.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Петухов М.Г.