ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" квітня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4701/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Степанюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги Міського комунального підприємства Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона (73000, Херсонська обл., м. Херсон, площа імені Ю.Тутушкіна, буд. 9, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ТРЦ ФАБРИКА (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Залаегерсег, буд. 18, )

про стягнення 1768133,70 грн., -

за участю представників сторін: не з`явились

Суть спору: Міське комунальне підприємство Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ТРЦ ФАБРИКА про стягнення 1768133,70 грн. заборгованості за договором реструктуризації від 25.11.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості від 25.11.2021.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 18.03.2022 №11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей)» змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Херсонської області з визначенням їх територіальної підсудності Господарському суду Одеської області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.11.2025, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/4701/25; визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 23.12.2025 о 14:00.

08.12.2025 за вх.№39073/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який судом прийнято до розгляду, та додаткові документи, які судом залучено до матеріалів справи. У відзиві відповідач також заявив клопотання про зупинення розгляду справи №916/4701/25 на період дії воєнного стану. У поданому відзиві відповідач вказує, зокрема, наступне:

- військова агресія російської федерації проти України супроводжувалась чисельними обстрілами та влучаннями ворожих снарядів, внаслідок чого Торгово-розважальний центр Фабрика зазнав чисельних руйнувань (зруйнований, в тому числі майно і обладнання згоріло), і як результат - відповідач був змушений припинити ведення господарської діяльності, визначеної Статутом товариства - надання в оренду й експлуатацію власного нерухомого майна та як наслідок отримання прибутку;

- позивач фактично проігнорував і не взяв до уваги наявність вагомої, суттєвої та підтвердженої зміни обставин, безпосередньо зумовленої військовою агресією рф; така поведінка призводить до викривлення реальної картини подій і створює враження, ніби суб`єкт господарювання діяв у звичайних умовах, хоча насправді він був вимушений функціонувати в умовах форс-мажорного характеру; більш того, неврахування цих чинників суперечить принципам справедливості та добросовісності, адже саме війна істотно вплинула на можливість своєчасного виконання обов`язків, нормальне ведення бізнес процесів і загальну стабільність діяльності Товариства; у зв`язку з цим постає очевидна необхідність відкоригувати підхід до оцінки ситуації та надати належну юридичну вагу та значення реальним обставинам, спричиненим агресією рф, у зв`язку з фактичною неможливістю ведення господарської діяльності товариства;

- на сьогоднішній день задля забезпечення недопущення порушення прав та з метою забезпечення правового регулювання Верховною Радою України прийнято Закон України Про внесення змін до розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану від 27.03.2025 та набрав чинності 10 серпня 2025 року; він встановлює, що позичальник або лізингоодержувач має право на застосування мораторію щодо нарахування і сплати грошових зобов`язань (тіла кредиту, відсотків, комісій тощо) на період дії воєнного стану та протягом року після його завершення; метою закону є захист бізнесу, який зазнав втрат через бойові дії, окупацію або втрату майна, і не в змозі виконувати зобов`язання;

- наведені обставини дають підстави дійти висновку, що заявлені позовні вимоги є неспіврозмірними з фактичними умовами господарської діяльності товариства у період дії воєнного стану; об`єктивні фактори, спричинені повномасштабною збройною агресією (руйнування ТРЦ), істотно вплинули на можливість ведення діяльності товариством та належного виконання своїх зобов`язань, у тому числі на даний час такими обставинами є постійні обстріли, перебої у логістиці, обмеження доступу до ТРЦ та загальне ускладнення підприємницького середовища; такі обставини мають характер непереборної сили та підтверджують відсутність умисного ухилення від виконання обов`язків;

- позивачем не зазначено поважних причин щодо пропуску позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості;

- при поданні позовної заяви позивачем не було вказано наявність у нього або в іншої особи оригіналів усіх поданих ним до господарського суду копій письмових доказів в порушення ст. 91 ГПК України.

22.12.2025 за вх.№40962/25 до суду від позивача надійшов супровідний лист, до якого доданий оригінал договору від 25.11.2021 для огляду, який був оглянутий судом.

Ухвалою суду від 23.12.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 23.01.2026 о 12:00. Підготовче засідання 23.01.2026 о 12:00 не відбулось на підставі акту Господарського суду Одеської області від 22.01.2026, складеного керівником апарату і відповідальними працівниками суду із засвідченням того факту, що в будівлі суду сталась розгерметизація системи опалення і наступне різке охолодження повітря в адміністративній будівлі, у зв`язку з чим з 22.01.2026 до усунення відповідних несправностей було призупинено як реєстрацію вхідної кореспонденції, так і проведення призначених судових засідань. Ухвалою суду від 27.01.2026 підготовче засідання призначено на 11.02.2026 о 15:50. Ухвалою суду від 11.02.2026 відкладено підготовче засідання на 06.03.2026 о 14:15. Ухвалою суду від 06.03.2026 відкладено підготовче засідання на 27.03.2026 о 09:50.

У підготовчому засіданні 27.03.2026 судом у протокольній формі відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження по справі №916/4701/25 на період дії воєнного стану у зв`язку з його необґрунтованістю, зокрема у зв`язку з тим, що така підстава для зупинення не передбачена вимогами діючого законодавства.

У підготовчому засіданні 27.03.2026 судом у протокольній формі винесено ухвалу у порядку ст. 185 ГПК України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.04.2026 о 15:30.

У судове засідання 16.04.2026 сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення та доставлення ухвал суду до їх електронних кабінетів, про що свідчать відповідні довідки про доставку електронного документу. Відповідно до п.2 ч.6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 12 січня 2026 року №40/2026, затвердженим Законом України від 14.01.2026 №4757-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб.

Справа №916/4701/25 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.

Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом, про намір вчинити такі дії до суду від учасників справи не надійшло.

У відповідності до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В судовому засіданні 16.04.2026 господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 16.04.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

У листі від 24.11.2021 №469 ТОВ ТРЦ ФАБРИКА (відповідач) звернувся до МКП Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона (позивач) із зазначенням, що ТОВ ТРЦ ФАБРИКА отримало поштою лист МКП Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона №4681-44/вих від 10.11.2021 та акт-рахунок №3940E від 09.11.202; сума зазначеного рахунку є досить значною, і ТОВ ТРЦ ФАБРИКА не має можливості оплатити акт-рахунок №3940Е від 09.11.2021 разовим платежем; у зв`язку із викладеним, відповідач просив реструктурувати вказану заборгованість та погодити графік її погашення.

25.11.2021 між Міським комунальним підприємством Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТРЦ ФАБРИКА (споживач, відповідач) був укладений договір про реструктуризацію заборгованості.

Відповідно до п.1 договору споживач повністю визнає та зобов`язується сплатити виконавцю заборгованість з плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій (К) забруднюючих речовин (акт-рахунок від 09.11.2021 №3940E на суму 2344947,10 грн. (два мільйони триста сорок чотири тисячі дев`ятсот сорок сім грн 10 коп.), що встановлено аналізом контрольної проби та підтверджено актом відбору проби (акт від 26.10.2021 №89) за період з 29.07.2021 по 26.10.2021.

Згідно з п.2 договору споживач гарантує виконання своїх зобов`язань за даним договором в строк до 31.12.2022 згідно з графіком погашення заборгованості: до 01.02.2022 - 400000 грн.; до 01.03.2022 - 176813,40 грн.; до 01.04.2022 - 176813,37 грн.; до 01.05.2022 - 176813,37 грн.; до 01.06.2022 - 176813,37 грн.; до 01.07.2022 - 176813,37 грн.; до 01.08.2022 - 176813,37 грн.; до 01.09.2022 - 176813,37 грн.; до 01.10.2022 - 176813,37 грн.; до 01.11.2022 - 176813,37 грн.; до 31.12.2022 - 176813,37 грн.

За п.п. 3, 4 договору під час виконання своїх зобов`язань за цим договором, споживач зобов`язаний сплачувати поточні платежі за договором від 07.11.2012 №3940 за послуги з прийому та очищення стічних вод у повному обсязі; споживач має право достроково погасити заборгованість за даним договором в повному обсязі або її частину.

Відповідно до п.5 договору у разі несвоєчасного внесення плати за даним договором (в тому числі прострочення зобов`язань по оплаті за графіком, визначеним в п.2 даного договору та/або оплаті поточних платежів), виконавець має право звернутися до суду з покладанням на споживача збитків, пов`язаних з неналежним виконанням зобов`язань за даним договором та припинити надання послуг шляхом відключення мереж водовідведення.

Пунктом 6 договору передбачено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

В матеріалах справи наявні журнал проводок, з якого вбачається сплата відповідачем за договором від 25.11.2021 576813,40 грн. (400000 грн. - 10.01.2022, 176813,40 грн. - 15.02.2022).

В наступному решти платежів за договором відповідачем не здійснено, як вбачається з наявних матеріалів справи.

В матеріалах справи наявні надані відповідачем докази:

- постанова Херсонської окружної прокуратури про визнання потерпілим від 20.06.2022, якою залучено ТОВ ТРЦ ФАБРИКА до кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000103 від 27.02.2022 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 438, ч.3 ст. 110 КК України;

- рішення щодо можливості чи неможливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 12.10.2022 №1801/6/34-00-04-02-02, яким повідомлено ТОВ ТРЦ ФАБРИКА про прийняте рішення щодо неможливості неможливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості від 25.11.2021 в частині повної та своєчасної сплати грошових коштів згідно з узгодженим графіком погашення заборгованості стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

За ст.ст. 627, 628 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: баланс імовірностей (balance of probabilities) або перевага доказів (preponderance of the evidence); наявність чітких та переконливих доказів (clear and convincing evidence); поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt). Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Господарський суд зазначає, що предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 1768133,70 грн. заборгованості за договором про реструктуризацію заборгованості від 25.11.2021, за яким відповідач визнав та зобов`язався сплатити позивачу 2344947,10 грн. заборгованості з плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин за узгодженим у договорі графіком погашення (щомісячно, до 31.12.2022). При цьому, передумовою для укладення даного договору став лист відповідача від 24.11.2021, в якому сам відповідач просив реструктуризувати заборгованість та погодити графік її погашення. В матеріалах справи відсутні відомості про визнання недійсним вказаного договору.

Разом з тим, як було встановлено судом, відповідачем лише частково сплачено за спірним договором 576813,40 грн. двома платежами (400000 грн. - 10.01.2022, 176813,40 грн. - 15.02.2022). Докази сплати решти визнаної відповідачем у договорі заборгованості у розмірі 1768133,70 грн. в матеріалах справи відсутні.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що відповідач в порушення умов договору та цивільного законодавства у строки, обумовлені договором, не виконав своїх зобов`язань зі сплати заборгованості, внаслідок чого у відповідача перед позивачем наявний борг у розмірі 1768133,70 грн., який відповідачем жодними доказами не спростований, а докази його сплати в матеріалах справи відсутні, а тому позовні вимоги Міського комунального підприємства Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона про стягнення з відповідача заявленої суми заборгованості у розмірі 1768133,70 грн. є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на військову агресію російської федерації проти України, наявність форс-мажору та призупинення господарської діяльності не можуть бути підставою для невиконання взятих на себе зобов`язань за укладеним договором та слугувати підставою для відмови у позові, оскільки:

- існування форс-мажорних обставин звільняє сторону договору саме від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання, а не від самого обов`язку виконати це зобов`язання; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (постанови Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 25.01.2022 в справі №904/3886/21, від 30.05.2022 у справі №922/2475/21, від 31.08.2022 у справі №910/15264/21);

- у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків у результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій; відсутність прибутку та невиконання контрагентами позивача своїх грошових зобов`язань перед ним, а також інфляційні процеси становлять один із можливих ризиків підприємницької діяльності;

- в умовах правового режиму воєнного стану працюють обидва підприємства - і позивач, і відповідач, і відповідач відповідно не довів суду обставин для звільнення його від виконання взятих на себе договірних зобов`язань;

- посилання відповідача на Закон України Про внесення змін до розділу Прикінцеві та перехідні положення щодо застосування мораторію щодо нарахування і сплату грошових зобов`язань не приймаються судом до уваги, оскільки вказані норми стосуються правовідносин щодо грошових зобов`язань за договорами кредиту (позики) та лізингу, а тому дані положення не застосовуються до спірних у даній справі правовідносин.

Щодо посилань відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Приписи ст. 260 ЦК України передбачають, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

11.03.2020 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відповідно до якої з урахуванням внесених до неї в подальшому численних змін, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 на усій території України з 12.03.2020 встановлено карантин.

Законом України №540-IX від 30.03.2020 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: 12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту, в редакції Закону України № 3450-IX від 08.11.2023: У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Суд зазначає, що карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 (постанова Кабінету міністрів України від 27.06.2023 № 651), проте правовий режим воєнного стану продовжує діяти і на даний час.

Отже, на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 257, 258 Цивільного кодексу України, були продовжені, а у подальшому - зупинені на строк дії воєнного стану, який (загальновідомий факт) діє безперервно до цього часу.

Згідно з Законом України Про внесення змін до розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14 травня 2025 року №4434-IX (набрання чинності з 04.09.2025) пункт 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України виключено.

Водночас, вирішуючи питання щодо клопотання відповідача про застосування до вимог позивача строків позовної давності, суд зазначає, що відповідно до змісту п.п. 12, 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України загальний строк позовної давності, визначений ЦК України, був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (з 12.03.2020 по 30.06.2023), а також зупинений на час дії в Україні воєнного стану (введений з 24.02.2022) до 04.09.2025.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 по справі №903/602/24 зауважено, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.

Враховуючи вищевикладене, строк позовної давності для звернення позивача до суду 21.11.2025 із заявленими позовними вимогами не пропущений, з огляду на що клопотання відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Іншого відповідачем не доведено.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Міського комунального підприємства Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТРЦ ФАБРИКА (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Залаегерсег, буд. 18, ) на користь Міського комунального підприємства Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона (73000, Херсонська обл., м. Херсон, площа імені Ю.Тутушкіна, буд. 9, код ЄДРПОУ 03355 /один мільйон сімсот шістдесят вісім тисяч сто тридцять три/ грн. 70 коп. заборгованості та 21217 /двадцять одну тисячу двісті сімнадцять/ грн. 60 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 27 квітня 2026 р.

Суддя Ю.С. Бездоля