ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

29.04.2026 Справа № 905/269/26

Господарський суд Донецької області у складі судді Фурсової С.М. розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» (49041, місто Дніпро, вулиця Панікахи, будинок №15; )

до Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (125993, Російська Федерація, місто Москва, вулиця Велика Дмитрівка, будинок №15-А, корпус 1 МСП-3)

та до Публічного акціонерного товариства «Газпром» (197229, Російська Федерація, місто Санкт-Петербург, проспект Лахтинський, будинок №2, корпус №3, будівля №1)

Товариства з обмеженою відповідальністю «Газпром Капітал» (195277, Російська Федерація, місто Санкт-Петербург, внутрішньоміська територія, муніципальний округ Сампсонієвське, Большой Сампсоніївський проспект, будинок №28/2, літера «Д», приміщення 43-н, приміщення №58)

Міжнародної компанії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газпром Інтернешнл Лімітед» (126006, Російська Федерація, Калінінградська область, місто Калінінград, бульвар Сонячний, будинок №3, офіс №4)

про стягнення збитків та упущеної вигоди

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю «Омега» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Газпром», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газпром Капітал», Міжнародної компанії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газпром Інтернешнл Лімітед» про відшкодування 720 054,50 доларів США збитків та 27 177 доларів США упущеної вигоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилаються на те, що відповідачем1 своєю збройною агресією завдано збитки у вигляді реальних збитків та у вигляді упущеної вигоди. Відповідачі2,3,4, як alter ego Російської Федерації, мають нести солідарну відповідальність за статтею 543 ЦК України у деліктних правовідносинах, у зв`язку з чим збитки у загальному розмірі 747231,50 доларів США, заподіяні Російською Федерацією, підлягають відшкодуванню також і цими відповідачами.

Заявлені вимоги відносяться до юрисдикції та підсудні Господарському суду Донецької області, але є не достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам Глави 1 Розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Основні вимоги, що пред`являються до форми та змісту позовної заяви, а також вимоги щодо надання разом з нею певних доказів, визначені статтями 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Матеріали позовної заяви не містять доказів в підтвердження сплати судового збору.

Позивач у позові зазначає, що звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Однак суд не погоджується з даним твердженням позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Зокрема, така пільга передбачає звільнення від сплати судового збору за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Позовні вимоги становлять вимогу щодо стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 27 177 доларів США.

Збитками, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто відшкодування упущеної вигоди - це захід цивільно-правової відповідальності, що застосовується з метою захисту порушених прав і полягає у відшкодуванні боржником вартості майнових вигод, які кредитор міг би отримати, якби його суб`єктивне право не було б порушено.

Відповідної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, зокрема у своїй постанові від 04.05.2022 у справі №761/28949/17.

За приписами ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Отже, майном як особливим об`єктом цивільних прав є, серед іншого, майнові права.

При цьому, суд відмічає, що Закон України «Про судовий збір» (а саме п. 22 ч. 1 ст. 5 цього Закону) не пов`язує звільнення від сплати судового збору з порушенням права власності на майно як загальне поняття і особливий об`єкт цивільних прав, що охоплює й майнові права.

Натомість необхідною умовою звільнення від сплати судового збору за Законом України «Про судовий збір» є порушення права власності саме на рухоме та/або нерухоме майно.

Виходячи з правової природи упущеної вигоди та положень ст. 190 ЦК України, упущена вигода (неотриманий прибуток) є майновим правом та, відповідно, неспоживною річчю.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Отже, упущена вигода (неотриманий прибуток) не належить до нерухомого чи рухомого майна (рухомої речі, яку можна вільно переміщувати у просторі).

У пункті 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору законодавець пов`язує з вимушеним переселенням з тимчасово окупованих територій України, загибеллю, пораненням, перебуванням в полоні, незаконним позбавленням волі або викраденням, а також порушенням права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Водночас порушення права на отримання прибутку, тобто, порушення майнового права, є відмінним від порушення права власності на рухоме майно в контексті змісту п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

За таких обставин передбачені чинним законодавством умови, необхідні для звільнення позивача від сплати судового збору в частині стягнення упущеної вигоди відсутні.

Крім того, позивачем у цій справі в якості відповідачів 2, 3, 4 визначає юридичних осіб: Публічне акціонерне товариство «Газпром», Товариство з обмеженою відповідальністю «Газпром Капітал», Міжнародну Компанію товариство з обмеженою відповідальністю «Газпром Інтернешнл Лімітед», а не саму державу - агресора.

Пункт 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлює, що від сплати судового збору звільняються позивачі у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації. Отже, відповідачем за такими позовами закон чітко визначає державу-агресора Російську Федерацію. Ця норма не може тлумачитись розширено та поширювати свою дію на інших відповідачів.

Будь-яких виключень щодо інших суб`єктів, пов`язаних з державою-агресором, як і таких що замінюють або доповнюють останню вказана стаття не містить, що свідчить про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору щодо позовних вимог до відповідачів 2, 3 та 4, оскільки приписи пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» таких умов не передбачає.

Вказане узгоджується з висновком Верховного суду, зазначеним в ухвалі від 17.04.2025 у справі №905/1640/24, в якій він погодився з судом апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для звільнення від сплати судового збору, в тому числі на підставі п.22 ч.1 ст.5 «Про судовий збір», а також висновками Верховного Суду, зазначеними в постановах Верховного суду від 13.11.2025 по справі №911/1595/25, від 11.11.2025 у справі №911/591/25.

Таким чином, позивач при подачі позову повинен був сплатити судовий збір.

Згідно з приписами ч.7 ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. Судовий збір справляється з урахуванням загальної суми позову також у разі подання позову одним позивачем до кількох відповідачів.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з приписами ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір»).

За приписами ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня складає 3 328,00 гривень.

Позов подано до суду в електронній формі через підсистему «Електронний суд», отже при поданні позовної заяви має застосовуватись коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Ціна позову визначена позивачем в іноземній валюті та складає 747 231,50 доларів США.

Суд визначає позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви, зазначених в цій ухвалі, шляхом надання до суду заяви про усунення недоліків, до якої у тому числі, слід долучити документ на підтвердження сплати судового збору у встановленому законом порядку і розмірі (у гривневому еквіваленті від 747 231,50 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США встановленого Національним банком України на день сплати судового збору х 1,5% x 0,8).

Наприклад, якби позивач сплачував судовий збір станом на дату подачі позову 24.04.2026, то за офіційним курсом гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 24.04.2026, еквівалент одного долару США складає 43,9412 гривень, отже до сплати підлягав би судовий збір у розмірі 394 010,99 гривень (747 231,50 доларів США (ціна позову) х 43,9412 гривень (офіційний курс гривні до іноземної валюти, встановлений Національним банком України станом на 24.04.2026) х 1,5% (ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру) x 0,8 (коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору)).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують направлення іншим учасникам справи копій позовної заяви і доданих до неї документів з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копію та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу (ч.1 ст.172 Господарського процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу, що матеріали позовної заяви надійшли через підсистему «Електронний суд».

Оскільки відповідачі є нерезидентами та не зареєстровані за законодавством України, обов`язок у останніх зареєструвати електронні кабінети відсутній, то позивач, у свою чергу, має обов`язок щодо направлення копії позовної заяви з доданими до неї документами.

За приписами ст.3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст.365 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан, який триває по теперішній час.

Відповідно до ч.1 ст.12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

За зверненням Міністерства юстиції України Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією Росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.

Згідно з листом Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» №25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами Російської Федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.

Крім того, відповідно до повідомлення, розміщеного 25.02.2022 на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку Росії та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з Поштою Росії та Білорусі; посилки та перекази в ці країни не приймаються.

За змістом листа Міністерства закордонних справ України від 11.08.2022 щодо можливості вручення документів Російській Федерації як стороні по справі, відповідно до якого у зв`язку із порушенням Російською Федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного Акта, Паризької Хартії для Нової Європи та ряді інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справи України 24.02.2022 нотифікувало МЗЗ РФ про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією від 14.02.1992.

Відтак, діяльність дипломатичних представництв України в Росії та Росії в України, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської Конвенції про дипломатичні зносини 1961 року.

Отже, на теперішній час застосування відповідного алгоритму з отримання згоди Російської Федерації на відмову від судового імунітету, а також подача будь-яких судових документів до російської сторони дипломатичними каналами не є можливим з огляду на розірвання дипломатичних відносин та евакуацію всіх співробітників дипломатичних та консульських установ України через повномасштабну агресію РФ проти України.

Проте, незважаючи на введення воєнного стану в Україні, дотримання процесуального механізму належного повідомлення учасників справи є необхідною і важливою умовою для забезпечення та реалізації завдань та принципів правосуддя, у зв`язку з чим процесуальний обов`язок позивача щодо направлення копії позовної заяви з додатками відповідачам є невід`ємною частиною процесуального механізму та не може бути скасовано в умовах можливості вжиття інших заходів на виконання норм процесуального закону.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості направити позовну заяву з додатками та відповідним перекладом на адресу посольств Російської Федерації у інших державах, на свій вибір та надати суду докази такого перекладу з належним чином оформленими доказами направлення.

Вимога щодо надання доказів надсилання копії позову іншій стороні у справі, в першу чергу покликана на необхідність забезпечення дотримання принципів рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін, а також надати рівну можливість з іншими особами представити свою позицію перед судом.

Суд зазначає, що до матеріалів справи додано супровідний лист позивача адресований Посольству Російської Федерації в Польщі №24/04/20-26 від 24.04.2026 та квитанція Укрпошти від 24.04.2026.

Водночас, суд зазначає, що зі змісту листа позивача №24/04/20-26 від 24.04.2026, який долучений до позовної заяви, не вбачається, що наданий в межах справи №905/269/26 примірник позовної заяви з додатками про стягнення збитків та упущеної вигоди в розмірі 747 231,50 доларів США, був направлений на адресу Посольства Російської Федерації в Польщі.

Отже, суд пропонує позивачу здійснити переклад позовної заяви з додатками на російську мову з нотаріальним засвідченням його вірності та надіслати відповідачам на адресу посольства Російської Федерації у державі, де наявна така установа, за вибором позивача; докази направлення разом з примірником направлених документів надати до матеріалів справи.

Згідно зі ст.174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, враховуючи, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Омега» не дотримано вимоги господарського процесуального законодавства, позов підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст. 164, 174, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В

1. Залишити без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» про відшкодування реальних збитків та упущеної вигоди.

2. Встановити позивачу строк для усунення наведених в ухвалі недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення її без руху.

3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Омега» що в разі не усунення всіх недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась з позовною заявою відповідно до п.п. 4, 5 ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя С.М. Фурсова