номер провадження справи 21/34/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2026 Справа № 908/3395/25 (916/4080/25)

м. Запоріжжя Запорізької області

За позовною заявою - Товариства з обмеженою відповідальністю "КІВІТ ПЛЮС" (вул. 12 Повздовжня, буд. 84, м. Миколаїв, 54028, , ел. пошта: gen-tkalenko@ukr/net, має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІКС)

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ СТАРТ" (вул. Краснова Миколи, буд. 18, м. Запоріжжя, 69014, , ел. пошта , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІКС)

про стягнення 98 321, 85 грн.

в межах провадження у справі № 908/3395/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ СТАРТ" (вул. Краснова Миколи, буд. 18, м. Запоріжжя, 69014, , ел. пошта , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІКС)

Ліквідатор - Бистров Денис Анатолійович (вул. Незалежної України, буд. 35, м. Запоріжжя, 69019, має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІКС)

Суддя Володимир ЧЕРКАСЬКИЙ

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КІВІТ ПЛЮС" звернулося до Господарського суду Одеської області із позовною заявою № 377 від 01.10.2025.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 матеріали справи № 916/4080/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КІВІТ ПЛЮС" направлено за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.11.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КІВІТ ПЛЮС" № 377 від 01.10.2025 залишено без руху.

24.11.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "КІВІТ ПЛЮС" надійшла заява б/н та без дати (вх. № 16459/25 від 24.11.2025) про усунення недоліків позовної заяви, до якої позивачем долучено позовну заяву (нова редакція) б/н та без дати (вх. № 16461/25 від 24.11.2025).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2025 після усунення позивачем недоліків позовної заяви, останню було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/4080/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання за наявними матеріалами справи.

Ухвалою від 12.02.2026 матеріали справи № 916/4080/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КІВІТ ПЛЮС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ СТАРТ" про стягнення 98 321, 85 грн. передано до Господарського суду Запорізької області для розгляду спору по суті в межах справи № 908/3395/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ СТАРТ".

09.03.2026 до Господарського суду Запорізької області за підсудністю з Господарського суду Миколаївської області надійшла справа № 916/4080/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КІВІТ ПЛЮС" до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ СТАРТ" про стягнення 98 321, 85 грн.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.03.2026 розгляд справи (єдиний унікальний номер № 916/4080/25) за вище зазначеним позовом визначено судді Черкаському В.І., у провадженні якого перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ СТАРТ".

Ухвалою від 13.03.2026 справу № 916/4080/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КІВІТ ПЛЮС" (вх. № 741/08-07/26 від 09.03.2026) до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ СТАРТ" про стягнення 98 321, 85 грн. прийнято до розгляду в межах провадження у справі № 908/3395/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ СТАРТ" та відкрито провадження з розгляду позовної заяви. Присвоєно справі номер провадження 21/34/25. Ухвалено розглядати позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи за наявними у справі матеріалами та без проведення судового засідання. Ухвалено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі № 908/3497/25 (916/4080/25).

Відповідач вимог ухвали суду 13.03.2026 не виконав, відзиву на позовну заяву не надав.

Згідно ст. ст. 165, 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Отже, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання, як відзиву на позовну заяву, так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Згідно ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 250 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами загального або спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно ч. ч. 3, 5 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 3 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами заявлено не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд

УСТАНОВИВ:

Згідно статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

У провадженні судді Черкаського В.І. перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ СТАРТ".

Постановою від 09.03.2026 зокрема, визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ СТАРТ" банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ СТАРТ" призначено арбітражного керуючого Бистрова Дениса Анатолійовича. Оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України повідомлення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ СТАРТ" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним.

05 квітня 2024 року TOB "КІВІТ ПЛЮС" (надалі - Позивач) уклало з ТОВ "ОЙЛ СТАРТ" (надалі - Відповідач) Договір постачання № 53 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 9.1 Договір набирає сили з моменту його підписання і діє до 31 грудам 2024 року.

Пункт 9.2. Договору передбачає, що даний договір вважається щорічно пролонгованим на тих же умовах, якщо за місяць до закінчення терміну договору жодна зі сторін письмово не заявить про свій намір розірвати чи змінити Договір.

Згідно п. 1.1. цього Договору, Постачальник (ТОВ "КІВІТ ПЛЮС") зобов`язується поставляти Покупцю (ТОВ "ОЙЛ СТАРТ") товар (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується приймати цей товар і вчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Виконуючи свої зобов`язання за Договором, ТОВ "КІВІТ ПЛЮС" в період часу з 04 жовтня 2024 року по 23 листопада 2024 року поставило Товар Відповідачу, що підтверджується видатковими накладними, товарно - транспортними накладними та податковими накладними на яких стоять відмітки про те, що податкові накладні прийняті контрагентом, що означає, що Відповідач скористався своїм правом на податковий кредит, що також підтверджує факт поставки Товару Відповідачу.

ТОВ "КІВІТ ПЛЮС" виконало свої зобов`язання за Договором у повному обсязі і поставило ТОВ "ОЙЛ СТАРТ" Товар та надало всі необхідні документи. Факт виконання Позивачем своїх зобов`язань підтверджується товаро - транспортними накладними, видатковими накладними, податковими накладними, актом звірки розрахунків Б-00000079 від 31.12.2024 року.

Відповідно до п. 5.2. Договору розрахунки за пославлений товар провадяться протягом 14 (чотирнадцяти) календарного дня з моменту поставки партії Товару. Відповідач не виконав свої зобов`язання, відповідно до п. 5.2. Договору у повному обсязі та не сплатив ТОВ "КІВІТ ПЛЮС" грошові кошти у розмірі 78 258, 54 грн.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права і обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України установлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, встановлений відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України.

Статтями 526 ЦК України та 193 ГК України установлено, що зобов`язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначених Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем вартості Товару) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання з боку відповідача.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги доводи позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "КІВІТ ПЛЮС" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ СТАРТ" прострочену заборгованість у розмірі 78 258 грн. 54 коп.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 6 844, 91 грн. втрат від інфляції, 2 066, 39 грн. 3 % річних, 11 152, 01 грн. пені.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Варто також зауважити на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 стосовно того, що зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Сплата 3 % річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, заявляючи вимогу щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У зв`язку із простроченням Відповідачем терміну оплати за надані послуги Позивачем, згідно ч. 2. ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховано інфляційні втрати у розмірі 7 744 грн. 23 коп. та три відсотка річних у розмірі 2 204 грн. 95 коп.

Наданий розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" та установлено, що розрахунок позивачем виконаний вірно.

Таким чином, стягненню підлягають інфляційні втрати у розмірі 7 744 грн. 23 коп. та 3 % річних у розмірі 2 204 грн. 95 коп.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно ст. 549, ст. 551 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивачем вимоги щодо розміру пені заявлені на підставі п. 10.2 Договору, яким передбачено, що при прострочені платежів, вказаних в п. 5.2 даного Договору, стягується штраф в розмірі 0,1 % за кожний день прострочення платежу.

У зв`язку із простроченням Відповідачем терміну оплати за надані послуги Позивачем, згідно п. 10.2 Договору нараховано Відповідачу пеню у розмірі 11 152 грн. 01 коп.

Наданий розрахунок пені судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" та установлено, що розрахунок позивачем виконаний вірно.

Таким чином, стягненню підлягає пеня у розмірі 11 152 грн. 01 коп.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивач надав докази в підтвердження наявності заборгованості за Договором постачання № 53 від 05.04.2024 у розмірі 78 258 грн. 80 коп.

Відповідач не спростував доводи позивача, не надав доказів оплати заборгованості за надані послуги або обґрунтованих заперечень проти позову.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною "права на суд", адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Судом досліджено усі обставини даної справи та надано оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам.

Отже, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є доведеними, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 11, 13, 14, 15, 24, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 238, 240, 241, 254, 256-257, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ СТАРТ" вул. Краснова Миколи, буд. 18, м. Запоріжжя, 69014, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КІВІТ ПЛЮС" (вул. 12 Повздовжня, буд. 84, м. Миколаїв, 54028, ) 78 258 (сімдесят вісім тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн. 54 коп. простроченої заборгованості, 6 844 (шість тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 91 коп. втрат від інфляції, 2 066 (дві тисячі шістдесят шість) грн. 39 коп. 3 % річних, 11 152 (одинадцять тисяч сто п`ятдесят дві) грн. 01 коп. пені, 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати позивачу, відповідачу (ліквідатору Бистрову Д.А.) (до електронного кабінету).

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256, пп. 17.5 п. 17 розділу XI Перехідних положень ГПК України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.04.2026.

Суддя Володимир ЧЕРКАСЬКИЙ