УХВАЛА

м. Київ

29.04.2026Справа № 910/13839/20

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В. В., за участю секретаря судового засідання Ліпіної В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мега-Поліс" про заміну сторони стягувача у виконавчому документі по справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ РЕ"

про стягнення 3 550, 10 грн,

Представники учасників судового процесу:

Заявник: не з`явився

Відповідач: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Мега-Поліс" з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ РЕ", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в порядку суброгації в розмірі 3 550, 10 грн, яку позивачем було виплачено страхувальнику за договором добровільного страхування наземного транспорту № 15200-10 від 18.09.2018 як вартість відновлювального ремонту автомобіля, який було пошкоджено транспортним засобом під керуванням Бондаренко А.А., цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача згідно полісу № АО1014366.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

21.09.2020 Господарським судом міста Києва здійснено судовий запит до Моторно (транспортного) страхового бюро України про отримання інформації стосовно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

09.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь Моторно (транспортного) страхового бюро України надійшла відповідь на судовий запит.

У запропонований в ухвалі від 21.09.2020 п`ятнадцятиденний строк відзиву від відповідача до суду не надійшло.

Рішенням від 25.11.2020 Господарського суду міста Києва позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" задоволено; стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ РЕ" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" страхове відшкодування в сумі 3 550,10 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 грн.

16.12.2020 на виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/13839/20 від 25.11.2020 було видано наказ.

03.04.2026 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мега-Поліс" про заміну стягувача, з огляду на створення заявника шляхом перетворення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс".

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 03.04.2026 заяву для розгляду передано судді Князькову В.В.

Ухвалою від 20.04.2026 було призначено розгляд заяви на 29.04.2026. Сторони у судове засідання не з`явились, проте, про дату, час там місце розгляду заяви були повідомлені належним чином. Наразі, суд зазначає, що неявка учасників судового процесу не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши у судовому засіданні 29.04.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мега-Поліс" про заміну сторони по справі, суд дійшов висновку щодо наявності достатніх підстав для її задоволення з урахуванням такого.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що обов`язковість виконання рішення є однією із засад виконання виконавчого провадження.

Частиною 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; обов`язковість судового рішення.

За змістом статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

У рішенні у справі "Янголенко проти України" від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

Таким чином, оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ГПК України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 334 Господарського процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч.5 ст.334 Господарського процесуального кодексу України).

На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу з урахуванням підстав, визначених статтею 52 Господарського процесуального кодексу України. У цьому випадку приписи статті 334 Господарського процесуального кодексу України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №34/425 та від 08.02.2022 у справі № 2-7763/10).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 2-7763/10 дійшла висновку про те, що враховуючи завдання виконавчого провадження, як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи зі складу спірного матеріального правовідношення. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 по справі №910/20338/16, від 04.10.2019 по справі №907/515/17.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника (постанови Верховного Суду від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 від 19.10.2021 у справі №908/3929/14, від 21.10.2021 у справі №15/60 тощо).

Основою процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному праві, яке настало після відкриття провадження у справі. Виходячи з цього, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав та обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір (постанова Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №5010/2403/2011-14/120).

Зазначеною статтею Господарського процесуального кодексу України передбачено процесуальне правонаступництво у зв`язку не лише зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України.

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 Господарського процесуального кодексу України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №916/617/17 (провадження № 12-48гс20).

За приписами ст. 334 Господарського процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч.5 ст. 334 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту доданих до заяви документів вбачається, що наказ у справі вже пред`являвся до примусового виконання. Постановою від 29.12.2023 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бендар М.М. було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №264/5957/17).

Відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Статтею 106 Цивільного кодексу України передбачено, що злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади. Законом може бути передбачено одержання згоди відповідних органів державної влади на припинення юридичної особи шляхом злиття або приєднання.

Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення регламентовано статтею 107 Цивільного кодексу України, за приписами якої кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до Єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Отже, законодавець визначив дві форми припинення юридичної особи - в результаті реорганізації або в результаті ліквідації, а також визначив наслідки припинення юридичної особи в результаті реорганізації, які, на відміну від припинення юридичної особи в результаті ліквідації, полягають, зокрема у переході майна, прав і обов`язків до правонаступників.

Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17.

Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а всієї їх сукупності. Тобто, при універсальному правонаступництві до правонаступника чи правонаступників переходить усе майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать (незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва) на підставі передавального акта. Наведені обставини передують внесенню запису до Реєстру про припинення юридичної особи, яка припиняється в результаті реорганізації.

Як вбачається з доданих до заяви доказів, 21.10.2024 загальними зборами Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" прийнято рішення про припинення товариства шляхом перетворення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мега-Поліс". Вказане рішення оформлено протоколом №38 від 21.10.2024.

Загальними зборами (засновників) учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мега-Поліс" було прийнято рішення, яке оформлено протоколом №1 від 21.01.025 про створення Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мега-Поліс" шляхом перетворення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс". Загальними зборами визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мега-Поліс» є правонаступником всіх прав та обов`язків як майнового, так і немайнового характеру Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" (). Означене також вказано у п.1.3 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мега-Поліс".

Згідно змісту витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мега-Поліс» () є правонаступником всіх прав та обов`язків як майнового, так і немайнового характеру Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" ().

За таких обставин, враховуючи все наведене у сукупності, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для здійснення заміни сторони стягувача у виконавчому документі по справі №910/13839/20 - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" () на Товариство з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мега-Поліс» ().

Отже, з урахуванням наведеного, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мега-Поліс» про заміну сторони стягувача у виконавчому документі по справі №910/13839/20 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 52, 234-237, 334 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мега-Поліс» про заміну сторони стягувача у виконавчому документі по справі №910/13839/20 - задовольнити.

2. Замінити стягувача у виконавчому документі по справі №910/13839/20 - наказі Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Поліс» (03049, м.Київ, вул.Богданівська, буд.24, офіс 23, ), його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Мега-Поліс» (03049, м.Київ, вул.Богданівська, буд.24, офіс 23, )

У судовому засіданні підписано вступну та резолютивну частини ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 29.04.2026.

Суддя В. В. Князьков