ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

27.04.2026м. ДніпроСправа № 904/2273/26

за заявою Дніпровської міської ради про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви

позивач: Дніпровська міська рада, м. Дніпро

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотрейд компані", м. Львів

про стягнення заборгованості у сумі 255 977 грн 47 коп.

Суддя Рудь І.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дніпровська міська рада 24.04.2026 звернулася через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення та просить:

- накласти арешт на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотрейд компані" (), а саме: об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: м. Дніпро, шосе Донецьке, 2Г (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотрейд компані" (), у межах суми стягнення в розмірі 255 977 грн 47 коп., до набрання рішенням у справі законної сили.

В обґрунтування поданої заяви Дніпровська міська рада посилається на те, що за результатом обстеження земельної ділянки (кадастровий номер :01:291:0002) за адресою: м. Дніпро, шосе Донецьке, 2Г, було встановлено розташування автозаправного комплексу, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстрований на праві власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Екотрейд компані" відповідно до акта приймання-передачі, виданого 28.03.2017.

Заявник стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотрейд компані" користується вказаною земельною ділянкою безоплатно та без достатньої правової підстави.

За розрахунком комісії з визначення розміру збитків, здійсненим на підставі акта Інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради від 22.05.2025 № 0262, витягів № НВ-025, № НВ-026 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, сума безпідставно збережених Товариством з обмеженою відповідальністю "Екотрейд компані" коштів внаслідок безпідставного користування ним земельною ділянкою (кадастровий номер :01:291:0002) за адресою: м. Дніпро, шосе Донецьке, 2Г з 30.05.2025 по 02.04.2026 становить 255 977 грн 47 коп.

Заявник зазначає, що за відсутності вжиття заходів забезпечення позову об`єкти, розміщені на земельній ділянці, можуть бути відчужені на користь третіх осіб, грошові кошти можуть бути виведені з рахунків відповідача, що у подальшому може ускладнити виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалено на користь позивача.

Обґрунтовуючи обраний захід забезпечення позову, заявник зауважує, що такий захід убезпечить від затягування розгляду справи шляхом залучення до участі у справі нових учасників, не порушує прав відповідача та інших осіб, є пропорційним, обґрунтованим, співмірним та адекватним до позовних вимог, є збалансованим стосовно інтересів учасників судового процесу, сприятиме ефективному поновленню порушених прав позивача.

Заявник також указав на те, що застосування запропонованих ним заходів забезпечення не завдасть шкоди Товариству з обмеженою відповідальністю "Екотрейд компані", а тому відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення позову.

Правовою підставою заяви про забезпечення позову Дніпровська міська рада зазначає статті 136, 137, 140 Господарського процесуального кодексу України, а також численну практику Верховного Суду.

За загальним правилом, унормованим частиною першою статті 140 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін (ч. 4 ст. 140 ГПК України).

Наданих заявником доказів в обґрунтування викладених ним обставин достатньо для розгляду судом цієї заяви без призначення судового засідання й виклику сторін.

ВИСНОВКИ СУДУ, НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає врахування господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Правова позиція Верховного Суду в питаннях забезпечення позову зводиться до того, що господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.10.2018 у справі № 913/257/18).

У постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову (п. 46).

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами (п. 47).

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (п. 48).

У постановах Верховного Суду від 15.09.2023 у справі № 910/6804/23, від 18.10.2023 у справі № 922/1864/23 викладено висновок про те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Використана Верховним Судом конструкція речення із словами "може" та "тощо" означає можливість, а не обов`язковість чи то певну винятковість перелічених ним дій відповідача. Тобто вчинення відповідачем дій, що свідчать про ухилення від виконання зобов`язання, може проявлятися в різних формах, яким суд має надати оцінку з урахуванням обставин справи, відповідно до вимог чинного законодавства та в межах своєї дискреції.

Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Водночас об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, розглядаючи питання забезпечення позову у справах про стягнення заборгованості, сформулювала такі висновки.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення (п. 21).

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (п. 23).

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. У разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду. Крім того, подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (п. 24).

За умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення коштів доцільно було накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була би достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів (п. 31).

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.10.2022 у справі № 905/446/22, Верховний Суд у постанові від 07.11.2024 у справі № 915/538/24 зазначив, що у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач, зокрема і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності (п. 32).

Наведений підхід щодо розподілу тягаря доказування обставин співмірності заходів забезпечення позову є логічним та раціональним, адже інформація щодо діяльності та фінансового стану товариства (в тому числі відомості стосовно комерційної діяльності товариства, фінансово-економічного стану, а також відомості про банківські рахунки товариства та проведені за ними операції) у розумінні статті 21 Закону України "Про інформацію" та статті 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" є банківською таємницею, тобто інформацією з обмеженим доступом, а тому саме відповідач має можливість більш повно доводити наведені обставини. Зокрема спростувати підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми; обґрунтувати яким чином накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми порушує його права; зазначити про наявність у нього на відкритих ним рахунках в банківських установах достатньої кількості грошових коштів, про наявність іншого майна (із конкретизацією переліку та вартості), що в сукупності свідчитимуть про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову. Тобто спростувати обставини імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у справі про задоволення позову в разі невжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах спірної суми (п. 33).

У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (п. 34).

За змістом статей 2, 13 ГПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суть якої зводиться до того, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 170 ГПК України встановлено, що будь-яка письмова заява з процесуальних питань повинна містити, окрім іншого, перелік доказів (за наявності), що додаються до заяви.

За змістом частин першої, другої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Оцінюючи наведені заявником обставини в обґрунтування заяви про забезпечення позову та надані докази, суд доходить висновку про наявність правових підстав для її задоволення.

Частиною третьою статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Отже, учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зважаючи на викладені заявником обґрунтування заяви про забезпечення позову, суд вважає їх такими, що заслуговують на увагу.

За вказаних обставин, враховуючи загальний обсяг право- та дієздатності юридичної особи-відповідача, а відтак і можливість вільного розпорядження ним майном чи майновими правами, що не потребує доведенню, застосовуючи принципи розумного сумніву та розсуду, суд доходить висновку, що неприйняття заходів забезпечення позову може у подальшому ускладнити/унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист права в межах майбутнього заявленого предмета позову.

Зазначений висновок узгоджується також і з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 904/1934/23 (право відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном), згідно з якою Верховний Суд звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Відтак суд не може покладатися на ймовірність добросовісної поведінки учасників справи за наявності між ними спору.

За умови неможливості встановити достатність майна та грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на його банківських рахунках, накладення арешту одночасно на майно і на грошові кошти відповідача є допустимим.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту (тимчасового обмеження права на відчуження та розпорядження майном) на об`єкт нерухомого майна, що належать відповідачу на праві власності без обмеження/позбавлення права користування ним, не призведе до невиправданого обмеження його майнових прав, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Забезпечення позову обмежується розміром ціни позову, що відповідає висновкам Верховного Суду у його постанові від 18.02.2022 у справі №910/12404/21, а також у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 (п.п. 30, 32, 35).

Суд зауважує, що на випадок зміни обставин, які впливають на прийняте судом рішення про забезпечення позову, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч. 1 ст. 145 ГПК України).

При цьому можлива відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову (ч. 6 ст. 145 ГПК України).

Отже, передбачені законом як забезпечення позову, так і його скасування дозволяють врахувати інтереси обох сторін під час судового вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 233 - 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви про стягнення коштів - задовольнити повністю.

Накласти арешт на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотрейд компані" (), а саме: об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: м. Дніпро, шосе Донецьке, 2Г (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотрейд компані" (), у межах суми стягнення в розмірі 255 977 грн 47 коп., до набрання рішенням у справі законної сили.

Стягувач: Дніпровська міська рада (Ідентифікаційний код: 26510514; місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, буд. 75).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотрейд компані" (Ідентифікаційний код: 39760185; місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 42, офіс 508).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 27.04.2026.

Ухвала, як виконавчий документ, може бути пред`явлена до примусового виконання до 28.04.2029 включно.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Суддя І.А. Рудь