ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року Справа № 902/1081/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А. , суддя Романюк Ю.Г.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

позивача: Олексюк Т.С., представника за довіреністю від 17.10.2025

відповідача: Романенка А.В., адвоката, ордер на надання правничої допомоги від 20.04.2026 серія ВХ №1124385

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" (вх. 634/26 від 09.02.2026) на рішення Господарського суду Вінницької області, постановлену 08.01.26р. суддею Анатолієм ТВАРКОВСЬКИМ о 10:25 у м.Вінниці, повний текст складено 19.01.26р. у справі № 902/1081/25

за позовом: Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" (вул. Шевченка, 34, офіс 397, м. Хмельницький, 29007)

про стягнення 17 940 964,94 грн,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Вінницької міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" 12 962 766,94 грн безпідставно збережених коштів.

В обґрунтування заявленого позову позивач вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" як замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 08.01.2026 у справі №902/1081/25 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" на користь Вінницької міської ради 12 962 766,94 грн - безпідставно збережених коштів; 3 887 338,05 грн - інфляційних втрат; 1 090 859,95 грн - 3% річних та 269 114,47 грн - витрат на сплату судового збору.

Не погодившись із винесеним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області у справі №902/1081/25 від 8 січня 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Вінницької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю ЛІСОПАРК+ у повному обсязі.

Об`єкт будівництва було прийнято в експлуатацію 12 січня 2023 року згідно з сертифікатом №ВН55, виданим Департаментом архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської Ради. У розділі «Пайова участь» цього сертифікату замовником будівництва було зазначено: «Підстава для звільнення від сплати пайової участі - Пункт 13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-ІХ від 20.09.2019».

Орган державного архітектурно-будівельного контролю, здійснюючи перевірку відповідності закінченого будівництвом об`єкта вимогам законодавства, не встановив порушень щодо сплати пайової участі та прийняв об`єкт в експлуатацію, підтвердивши правомірність посилання замовника на Закон №132-ІХ як підставу для звільнення від сплати.

01 липня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІСОПАРК+» було розпочато будівництво об`єкта відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт № ВН20, виданого Департаментом архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради, а саме: «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку із вбудованим паркінгом по вул. 600-річчя, 3 в м.Вінниці (кадастровий номер земельної ділянки :02:045:0114)».

На цей момент - липень 2020 року - статті 40 Закону №3038-VI не існувало вже більше пів року. Відповідач, як суб`єкт господарювання, здійснюючи інвестиційну діяльність, мав правомірні очікування щодо відсутності обов`язку сплачувати пайову участь, оскільки відповідний інститут було скасовано законодавцем.

Відповідач не звертався до Вінницької міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі у розвитку інфраструктури. Вінницька міська рада не надавала жодного розрахунку розміру пайової участі. Договір про пайову участь між відповідачем та Вінницькою міською радою не укладався ані в усній, ані в письмовій формі.

Звертає увагу, що на момент розгляду справи (2025 рік) відсутня будь-яка чинна норма законодавства, яка б встановлювала обов`язок замовників будівництва сплачувати пайову участь. Стаття 40 Закону №3038-VI виключена з 01.01.2020. Перехідні положення Закону №132-ІХ встановлювали спеціальний порядок виключно для 2020 року. Жодних інших законодавчих актів, які б передбачали інститут пайової участі, не існує.

Вважає, що відсутні підстави для звернення із вказаним позовом до суду на підставі ст. 1212 ЦК України.

Крім того, зазначає про неправильне визначення та завищення розміру позовних вимог.

Так, з посиланням на підпункт 1 пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 132-ІХ вказує, що критерієм вибору методу розрахунку є не наявність у складі об`єкта окремих приміщень різного функціонального призначення, а юридична та містобудівна класифікація об`єкта будівництва як цілісного об`єкта - житлового або нежитлового.

Звертає увагу, що жодної норми щодо змішаного (комбінованого) підходу до розрахунку пайової участі в межах одного житлового будинку, із застосуванням 2% до житлових приміщень та 4% - до вбудованих чи прибудованих нежитлових приміщень, Закон № 132-ІХ не містить.

У даному ж випадку об`єкти будівництва, щодо яких здійснено спірний розрахунок, у дозвільній та містобудівній документації однозначно визначені як багатоквартирні житлові будинки, що підтверджується назвами об`єктів у дозволах на виконання будівельних робіт та сертифікатах про прийняття їх в експлуатацію. Жоден із цих об`єктів не класифікований як нежитлова будівля або споруда.

Отже, вбудовані або прибудовані нежитлові приміщення (паркінги, технічні приміщення, комерційні площі), які є функціонально допоміжними елементами житлового будинку, не змінюють правового статусу об`єкта будівництва та не можуть бути самостійною підставою для застосування ставки 4%.

Вважає, що нарахування пайової участі за ставкою 4% до нежитлових приміщень у житловому будинку є методологічно помилковим, оскільки ставка 4% за своєю природою прив`язана до загальної кошторисної вартості нежитлового об`єкта, тоді як кошторисна вартість окремих приміщень у складі житлового будинку законом не визначена як самостійна база оподаткування.

Таким чином, застосований позивачем та підтриманий судом першої інстанції підхід призводить до штучного та необґрунтованого завищення розміру пайової участі, що не відповідає ані буквальному змісту Закону № 132-ІХ, ані його меті, ані системному тлумаченню норм містобудівного законодавства України.

Крім того, з посиланням на ст. ст. 551, 625 ЦК України, ст. 233 ГК України, постанови Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 та від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18 розмір інфляційних втрат та процентів річних, розрахований Вінницькою міською радою, є непропорційно великим та підлягає зменшенню.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду. Просить апеляційну скаргу Товариством з обмеженою відповідальністю "Лісопарк +" - залишити без задоволення, а рішенням Господарського суду Вінницької області від 01.08.2026 року у справі № 902/1081/25 без змін.

Від скаржника надійшла відповідь на відзив, у якому наводить додаткові доводи на спростування доводів позивача. Зазначає, що Вінницька міська рада у відзиві посилається на постанови Верховного Суду від 23.09.2025 у справі № 910/9916/24, від 17.12.2024 у справі № 903/283/24, від 20.08.2024 у справі № 910/7707/19, від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, які не є релевантними для вирішення цього спору. Також звертає увагу на відмінність обставин, за яких формувалися наведені правові висновки, від обставин справи ТОВ «ЛІСОПАРК+». Посилання у відзиві на ДБН В.2.2-15:2019 не утворює правової підстави для розширення бази нарахування понад те, що передбачено законом.

Просить задовольнити апеляційну скаргу ТОВ «ЛІСОПАРК+» у повному обсязі; скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 08.01.2026 у справі № 902/1081/25; ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Вінницької міської ради у повному обсязі.

У додаткових поясненнях позивач на підтвердження своєї позиції щодо правильності розрахунків посилається на постанови Верховного Суду від 20.02.2025 у справі №914/3777/23, від 03.02.2026 у справі №914/830/25.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи викладені в скарзі та відповіді на відзив та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить її задоволити.

Представник позивача заперечила проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві та додаткових поясненнях та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить відмовити в її задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як підтверджується відомостями з ЄДРЮОФОПГФ, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" () є юридичною особою, основним видом економічної діяльності якої визначено організацію будівництва будівель.

Виконавчим комітетом Вінницької міської ради 28.05.2020 прийнято ряд рішень, відповідно до яких Товариству з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" надано вихідні дані-містобудівні умови та обмеження на проектування багатоквартирного житлового будинку по вул. 600-річчя, 3 у м. Вінниці:

- відповідно до рішення № 1064 відповідачу надано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки від 02.06.2020р. №63 (щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:045:0115);

- відповідно до рішення № 1065 відповідачу надано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки від 02.06.2020р. №64 (щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:045:01160);

- відповідно до рішення № 1066 відповідачу надано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки від 02.06.2020р. №66 (щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:045:0114);

- відповідно до рішення № 1067 відповідачу надано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки від 02.06.2020р. №65 (щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:045:0117).

За змістом вищевказаних рішень зобов`язано замовника до прийняття об`єктів до експлуатації укласти договори про сплату пайової участі у розвитку інфраструктури міста. До виконання підготовчих та будівельних робіт приступити після отримання документів, що дає право на виконання вищевказаних робіт.

Згідно відомостей з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва наявна інформація:

- 26.06.2020 ТОВ "Лісопарк+" надано дозвіл на виконання будівельних робіт (№ВН73) та 12.10.2021 року видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (№ВН30) по об`єкту: нове будівництво багатоквартирного житлового будинку із вбудованим паркінгом по вул. 600 - річчя, 3 в м. Вінниця (кадастровий номер :02:045:0117);

- 01.07.2020 ТОВ "Лісопарк+" надано дозвіл на виконання будівельних робіт (№ВН84) та 03.05.2022 року видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (№ВН42) по об`єкту: нове будівництво багатоквартирного житлового будинку по вул. 600 - річчя, 3 в м. Вінниця (кадастровий номер :02:045:0115);

- 01.07.2020 ТОВ "Лісопарк+" надано дозвіл на виконання будівельних робіт (№ВН72) та 12.01.2023 року видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (№ВН55) по об`єкту: нове будівництво багатоквартирного житлового будинку із вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями по вул. 600 - річчя, 3 в м. Вінниця (кадастровий номер :02:045:0116);

- 01.07.2020 ТОВ "Лісопарк+" надано дозвіл на виконання будівельних робіт (№ВН20) та 01.11.2021 року видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (№ВН97) по об`єкту: нове будівництво багатоквартирного житлового будинку із вбудованим паркінгом по вул. 600 - річчя, 3 в м. Вінниця (кадастровий номер :02:045:0114).

Як стверджує позивач, будівництво вищезазначених об`єктів ТОВ "Лісопарк+" розпочато протягом 2020 року та введено в експлуатацію без сплати пайової участі. Поряд з цим Товариство з обмеженою відповідальністю "Лісопарк +" щодо укладення договору про пайову участь замовників будівництва у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Вінницької міської територіальної громади при здійсненні будівництва багатоквартирних житлових будинків з прибудовами по вул. 600-річчя, 3 в м.Вінниці до виконавчих органів Вінницької міської ради не зверталося.

Департаментом економіки і інвестицій Вінницької міської ради направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Лісопарк +" лист вих. № 11/00/004/12402 від 21.02.2025 з вимогою звернутися до виконавчого комітету Вінницької міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єктів будівництва. Вказаний лист повернувся із відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Наявність введених в експлуатацію об`єктів без сплати пайового внеску зафіксовано також в акті ревізії від 26.03.2025 за № 002000-24/7, проведеної Державною аудиторською службою України.

Рішенням Вінницької міської ради від 27.12.2019 № 2083 затверджено Порядок залучення, розрахунку величини і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури Вінницької міської територіальної громади.

Згідно проведеного позивачем розрахунку величина пайової участі відповідача по об`єктах складає 12 962 766,94 грн.

Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" не звернулося до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі та не сплатило пайового внеску, чим порушено права та інтереси територіальної громади міста Вінниці, Вінницька міська рада звернулася із відповідним позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" 12 962 766,94 грн безпідставно збережених коштів, а також 3 887 338,05 грн - інфляційних втрат та 1 090 859,95 грн - 3% річних, нарахованих внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 №3038-VI (далі -Закон №3038-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №3038-VI замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Частиною першою статті 2 цього Закону вказано, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

До 01.01.2020 відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту врегульовувалися приписами статті 40 вказаного Закону.

Поряд з цим 01.01.2020 набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX (далі - Закон № 132-IX), якими статтю 40 Закону № 3038-VI виключено.

За змістом Закону № 132-IX та прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020.

Разом з тим, законодавцем під час внесення змін до Закону № 3038-VI (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону № 132-IX) було чітко встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) (абзац другий пункт 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 132-IX) у такому розмірі та порядку:

- розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

- замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

- пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

- кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

- інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта.

Тобто відповідно до внесених Законом №132-ІХ змін з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх повного виконання, є лише договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020 (частина перша пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-ІХ).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 зазначив, що передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями зазначеного Закону порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:

- об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;

- об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Тож у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги пп. 3, 4 п. 2 п. 2 розд. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Також, слід вказати, що Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 17.12.2024 у справі № 903/283/24, від 03.12.2024 у справі № 910/6226/23, від 20.08.2024 у справі №910/7707/19, від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 вказував на те, що системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Отже, колегія суддів звертає увагу, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Як зазначалося вище, згідно відомостей з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва наявна інформація:

- 26.06.2020 ТОВ "Лісопарк+" надано дозвіл на виконання будівельних робіт (№ВН73) та 12.10.2021 року видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (№ВН30) по об`єкту: нове будівництво багатоквартирного житлового будинку із вбудованим паркінгом по вул. 600 - річчя, 3 в м. Вінниця (кадастровий номер :02:045:0117);

- 01.07.2020 ТОВ "Лісопарк+" надано дозвіл на виконання будівельних робіт (№ВН84) та 03.05.2022 року видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (№ВН42) по об`єкту: нове будівництво багатоквартирного житлового будинку по вул. 600 - річчя, 3 в м. Вінниця (кадастровий номер :02:045:0115);

- 01.07.2020 ТОВ "Лісопарк+" надано дозвіл на виконання будівельних робіт (№ВН72) та 12.01.2023 року видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (№ВН55) по об`єкту: нове будівництво багатоквартирного житлового будинку із вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями по вул. 600 - річчя, 3 в м. Вінниця (кадастровий номер :02:045:0116);

- 01.07.2020 ТОВ "Лісопарк+" надано дозвіл на виконання будівельних робіт (№ВН20) та 01.11.2021 року видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (№ВН97) по об`єкту: нове будівництво багатоквартирного житлового будинку із вбудованим паркінгом по вул. 600 - річчя, 3 в м. Вінниця (кадастровий номер :02:045:0114).

Як стверджує позивач, будівництво вищезазначених об`єктів ТОВ "Лісопарк+" розпочато протягом 2020 року та введено в експлуатацію без сплати пайової участі. Поряд з цим Товариство з обмеженою відповідальністю "Лісопарк +" щодо укладення договору про пайову участь замовників будівництва у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Вінницької міської територіальної громади при здійсненні будівництва багатоквартирних житлових будинків з прибудовами по вул. 600-річчя, 3 в м.Вінниці до виконавчих органів Вінницької міської ради не зверталося.

Крім того, слід вказати, що з метою вдосконалення порядку залучення, розрахунку розмірів і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури Вінницької міської територіальної громади Вінницька міська рада своїм рішенням від 27.12.2019 № 2083 затвердила відповідний Порядок (знаходиться у вільному доступі на вебсайті Вінницької міської ради). Вказаний Порядок не встановлює іншого розміру пайової участі, аніж визначено пунктом 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX.

У постанові від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 Верховний Суд зауважив, що у випадку, якщо замовниками вказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України (така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22, від 23.05.2024 у справі № 915/149/23, від 03.12.2024 у справі № 910/6226/23).

У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України).

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.

За наведеного доводи скаржника про відсутність підстав для сплати ним пайової участі та неправильне застосування позивачем норми ст. 1212 ЦК України не беруться судовою колегією до уваги та спростовуються наведеним вище.

Також Верховний Суд у постанові від 07.09.2023 у справі №916/2709/22 зауважив про те, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог підпункту 3 абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-ІХ та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявні сертифікати готовності об`єктів, засвідчені Департаментом архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради та внесені до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва: від 12.10.2021 за №ВН30, від 03.05.2022 за №ВН 42, від 12.01.2023 за №ВН55 та від 01.11.2021 за №ВН 97.

Разом з тим, дослідивши здійснений позивачем розрахунок вартості пайової участі відповідача по об`єктах (а.с. 153, т.1), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про його необґрунтованість в сумі 12 962 766,94 грн.

За змістом пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:

1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

- для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Так, Додатком 1 до рішення Вінницької міської ради від 27.12.2019 № 2083 затверджено Порядок залучення, розрахунку величини і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури Вінницької міської об`єднаної територіальної громади, яким у пункті 1.3.1 прямо передбачено, що розмір пайової участі визначається у такому ж розмірі та порядку, як і Законом № 132-ІХ, а саме:

для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта (п. 1.3.1.1);

для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (п. 1.3.1.2).

Отже, сам Порядок, затверджений рішенням міської ради, дослівно відтворює положення підпункту 1 пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-ІХ та не передбачає жодного комбінованого або змішаного способу визначення пайової участі в межах одного житлового об`єкта.

Водночас у Формі типового договору про пайову участь замовників будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Вінницької міської ОТГ, що міститься у додатку до того ж рішення № 2083, закладено інший, відмінний від закону та Порядку механізм розрахунку, а саме:

1.пунктом 5.1 передбачено формулу ПУ = (ЗКВБ - Вз) ? 4 % - для нежитлових об`єктів;

2.пунктом 5.2 передбачено формулу ПУ = (ВБ - Вз) ? 2 % - для житлових об`єктів.

Зазначені формули не передбачені ані Законом № 132-ІХ, ані Порядком, затвердженим рішенням Вінницької міської ради, оскільки вводять додаткові розрахункові показники (ЗКВБ, ВБ, Вз), які не визначені законом як база для нарахування пайової участі, а також фактично дозволяють штучне дроблення єдиного житлового об`єкта на умовні «житлові» та «нежитлові» складові.

За наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами скаржника, що нарахування має відбуватися саме виходячи із абз. 2 підп. 1 п. 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX, яким визначено, що розмір пайової участі для житлових будинків становить 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до показників опосередкованої вартості спорудження житла. Тобто в даному випадку має братися саме один об`єкт будівництва, а не змішаний підхід, як це зроблено позивачем з врахуванням всього підп. 1 п. 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX, а саме: 4 % загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта з урахуванням нежитлової площі та 2 % вартості будівництва об`єкта з урахуванням площі житлових приміщень.

Колегія суддів зазначає, що критерієм вибору методу розрахунку є не наявність у складі об`єкта окремих приміщень різного функціонального призначення, а юридична та містобудівна класифікація об`єкта будівництва, як цілісного об`єкта - житлового або нежитлового.

При цьому, житловий будинок, як об`єкт нерухомості включає в себе не лише власне житлові приміщення (квартири), але й численні допоміжні, технічні та загальні приміщення.

Разом із тим, застосування ставки 4% можливе виключно щодо об`єктів, які за своїм правовим статусом є нежитловими будівлями або спорудами, тобто таких, що первинно запроектовані, зведені та введені в експлуатацію як самостійні нежитлові об`єкти. Закон не ототожнює поняття «нежитлова будівля» з «нежитловими приміщеннями у складі житлового будинку», оскільки це різні містобудівні та правові категорії.

У даному ж випадку об`єкти будівництва, щодо яких здійснено спірний розрахунок, у дозвільній та містобудівній документації однозначно визначені, як багатоквартирні житлові будинки, що підтверджується назвами об`єктів у дозволах на виконання будівельних робіт та сертифікатах про прийняття їх в експлуатацію. Жоден із цих об`єктів не класифікований як нежитлова будівля або споруда.

Отже, вбудовані або прибудовані нежитлові приміщення (паркінги, технічні приміщення, комерційні площі), які є функціонально допоміжними елементами житлового будинку, не змінюють правового статусу об`єкта будівництва та не можуть бути самостійною підставою для застосування ставки 4%.

Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами скаржника що правильним буде розрахунок 2% саме від площі квартир, а не від загальної площі будинку та без врахування площі нежитлових приміщень.

Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції зробив власний розрахунок, відповідно до якого з відповідача підлягає стягненню 6 688 384,03 грн безпідставно збережених коштів.

Відповідно до сертифікату ВН30, кадастровий номер земельної ділянки :02:045:0117 слід здійснювати наступний розрахунок: 6089,70 (площа житлових приміщень)х12496,00 (опосередкована вартість спорудження житла)х2%=1521937,824 грн;

Відповідно до сертифікату ВН97, кадастровий номер земельної ділянки :02:045:0114 слід здійснювати наступний розрахунок: 6102,70 (площа житлових приміщень)х12496,00 (опосередкована вартість спорудження житла)х2%=1525186,784грн;

Відповідно до сертифікату ВН42, кадастровий номер земельної ділянки :02:045:0115 слід здійснювати наступний розрахунок: 4468,70 (площа житлових приміщень)х12496,00 (опосередкована вартість спорудження житла)х2%=1116817,504грн;

Відповідно до сертифікату ВН55, кадастровий номер земельної ділянки :02:045:0116, слід здійснювати наступний розрахунок: 10101,00 (площа житлових приміщень)х12496,00 (опосередкована вартість спорудження житла)х2%=2524441,92 грн.

При цьому посилання позивача на постанови Верховного Суду від 20.02.2025 у справі №914/3777/23 та від 03.02.2026 у справі №914/830/25 не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці постанови прийнято за іншої, ніж у даній справі фактично-доказової бази, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших обставин, встановлених судовими інстанціями, і за інших поданих сторонами та оцінених судом доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято відповідні судові рішення. Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду викладену у постановах від 20.03.2025 у справі №903/601/24 та від 11.11.2025 у справі №903/314/25.

Отже, оскільки відповідач не сплатив відповідний пайовий внесок, у зв`язку з чим в останнього перед місцевим бюджетом утворилася заборгованість, яка відповідачем не сплачена, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" 6 688 384,03 грн безпідставно збережених коштів, в решті слід відмовити, відповідно позов у цій частині підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

Разом з тим, позивач нарахував відповідачу 1 090 859,95 грн - 3% річних та 3 887 338,05 грн - інфляційних втрат у зв`язку із безпідставним збереженням коштів пайової участі.

За статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 ЦК України, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Отже, колегія суддів вважає, що дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються три проценти річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, якою Велика Палата Верховного Суду підтвердила аналогічний висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 15.04.2015 у справі № 910/2899/14 та у постанові від 01.06.2016 у справі №910/22034/15, а також у постанові Верховного Суду від 15.07.2021 у справі № 910/6053/19).

Отже, враховуючи наведені вище обставини, суд апеляційної інстанції прийшовши до висновку про часткове задоволення позову здійснив власне перерахування 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до сертифікату ВН30, кадастровий номер земельної ділянки :02:045:0117 слід здійснювати наступний розрахунок:

Інфляційні втрати: за період з серпня 2022 року по липень 2025 року - 1521937,824х1,33882(1,0708х1,05084х1,1198х1,06252)-1521937,824=515662,97грн.

3% річних: 01.08.2022 по 31.12.2022= 153 дні

1521937,824х3%/100%х153/365=19138,89 грн;

01.01.2023 по 31.12.2023=365 дні

1521937,824х3%/100%х365/365=45658,13 грн;

01.01.2024 по 31.12.2024=366 дні

1521937,824 х3%/100%х366/366=45658,13 грн;

01.01.2025 по 01.08.2025=213 днів

1521937,824 х3%/100%х213/365=26644,34 грн;

Разом: 137099,49 грн.

Відповідно до сертифікату ВН97, кадастровий номер земельної ділянки :02:045:0114 слід здійснювати наступний розрахунок:

Інфляційні втрати: за період з серпня 2022 року по липень 2025 року - 1525186,784х1,33882(1,0708х1,05084х1,1198х1,06252)-1525186,784=516763,79 грн

3% річних: 01.08.2022 по 31.12.2022= 153 дні

1525186,784х3%/100%х153/365=19179,75 грн;

01.01.2023 по 31.12.2023=365 дні

1525186,784х3%/100%х365/365=45755,60 грн;

01.01.2024 по 31.12.2024=366 дні

1525186,784х3%/100%х366/366=45755,60 грн;

01.01.2025 по 01.08.2025=213 днів

1525186,784х3%/100%х213/365=26701,22 грн;

Разом: 137392,17 грн.

Відповідно до сертифікату ВН42, кадастровий номер земельної ділянки :02:045:0115 слід здійснювати наступний розрахунок:

Інфляційні втрати: за період з серпня 2022 року по липень 2025 року - 1116817,504х1,33882(1,0708х1,05084х1,1198х1,06252)-1116817,504=378400,11 грн

3% річних: 01.08.2022 по 31.12.2022= 153 дні

1116817,504х3%/100%х153/365=14044,36 грн;

01.01.2023 по 31.12.2023=365 дні

1116817,504х3%/100%х365/365=33504,53 грн;

01.01.2024 по 31.12.2024=366 дні

1116817,504х3%/100%х366/366=33504,53 грн;

01.01.2025 по 01.08.2025=213 днів

1116817,504х3%/100%х213/365=19551,96 грн;

Разом: 100605,38 грн.

Відповідно до сертифікату ВН55, кадастровий номер земельної ділянки :02:045:0116, слід здійснювати наступний розрахунок:

Інфляційні втрати: за період з січня 2023 року по липень 2025 року 2524441,92х1,2503(1,05084х1,1198х1,06252)-2524441,92=643808,42 грн

3% річних:

12.01.2023 по 31.12.2023=354 дні

2524441,92х3%/100%х354/365=73450,89 грн;

01.01.2024 по 31.12.2024=366 дні

2524441,92х3%/100%х366/366=75733,26 грн;

01.01.2025 по 01.08.2025=213 днів

2524441,92х3%/100%х213/365=44195,02 грн;

Разом: 193379,17 грн.

Таким чином загальна сума інфляційних втрат та 3 % річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складає 2054635,29 грн та 568476,21 грн відповідно. В решті вимог слід відмовити, а рішення суду першої інстанції в цій частині змінити.

Щодо зменшення інфляційних втрат та 3% річних суд апеляційної інстанції зазначає, що вони не підлягають зменшенню на підставі ст.233 ГК та ст.551 ЦК, оскільки, як 3% річних, так і інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" (вх. 634/26 від 09.02.2026) підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Вінницької області від 08.01.26 у справі № 902/1081/25 зміні в частині нарахованих сум безпідставно збережених коштів пайової участі у розвитку інфраструктури, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подачу позову стягується із відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також судовий збір за подачу апеляційної скарги стягується із позивача на користь відповідача пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" (вх. 634/26 від 09.02.2026) на рішення Господарського суду Вінницької області від 08.01.26р. у справі № 902/1081/25 задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 08.01.26р. у справі № 902/1081/25 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Вінницької області від 08.01.26р. у справі № 902/1081/25 в наступній редакції.

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" (вул. Шевченка, 34, офіс 397, м. Хмельницький, 29007, ) на користь Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, ) 6 688 384,03 грн - безпідставно збережених коштів; 2 054 635,29 грн - інфляційних втрат; 568476,21 грн - 3% річних та 139672,43 грн - витрат на сплату судового збору за подачу позову.

3. В решті позову відмовити. Видати наказ».

4. Стягнути з Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" (вул. Шевченка, 34, офіс 397, м. Хмельницький, 29007, ) 209508,65 грн - витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Вінницької області видати накази на виконання вказаної постанови.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, встановленому ст. 286-291 ГПК України.

7. Справу № 902/1081/25 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "27" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Романюк Ю.Г.