ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"27" квітня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/173/26

Суддя Господарського суду Закарпатської області Пляцко У. М., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Шквари Івана Васильовича від 22.04.2026

про відвід судді Лучка Романа Михайловича від розгляду справи № 907/173/26

за позовом Чопської міської ради, м. Чоп Закарпатської області

до відповідача Фізичної особи-підприємця Шквари Івана Васильовича, м. Чоп Закарпатської області

про стягнення 198 520,39 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року Чопська міська рада звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Шквари І. В. про стягнення 198 520,39 грн безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування частиною земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :10:011:0243 площею 0,92 га за період з 29.04.2021 до 19.08.2025 без укладеного договору оренди землі в порушення норм Земельного кодексу України.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/173/26 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2026 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17 лютого 2026 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановив сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті справи та заяв із процесуальних питань.

Надалі, зважаючи на подані сторонами заперечення щодо позовних вимог та аргументи щодо його підставності, суд ухвалою від 20 квітня 2026 року призначив справу №907/173/26 до розгляду в судовому засіданні та повідомив сторін про те, що таке відбудеться 19 травня 2026 року. Разом із тим, в порядку ч. 4 ст. 74 ГПК України, суд зобов`язав позивача надати в строк до 10 травня 2026 року: належним чином засвідчену копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1155 га, кадастровий номер :10:011:0243, що була затверджена рішенням Чопської міської ради від 12.11.2025 №46; витяг з Державного земельного кадастру по земельній ділянці кадастровий номер :10:011:0243 із зазначенням дати її формування та реєстрації.

22 квітня 2026 року представник відповідача подав до суду в електронній формі через підсистему ЄСІТС заяву від 22.04.2026 про відвід судді.

Вказана заява обґрунтована сумнівами в неупередженості та об`єктивності судді, оскільки суддею Лучком Р. М. постановлено ухвалу про призначення судового засідання у справі та витребування доказів, у порядку ст. 74 ГПК України, з власної ініціативи. Так, на думку відповідача, суддя виявив упередженість на користь позивача.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 23 квітня 2026 року головуючий у справі № 907/173/26 суддя Лучко Р. М. визнав заявлений відвід необґрунтованим та постановив звернутися до керівника апарату Господарського суду Закарпатської області з метою визначення автоматизованою системою документообігу суду складу суду для розгляду заяви про відвід судді Лучка Романа Михайловича від розгляду справи №907/173/26 в порядку статті 32 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2026, заяву про відвід передано на розгляд судді Пляцко У. М.

Розглянувши заяву, оцінивши її зміст і аргументи заявника про наявність підстав для відводу судді Лучка Р. М., суд ураховує таке.

Відповідно до статті 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства, зокрема, є законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак (стаття 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичом (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною четвертою статті 35 Господарського процесуального кодексу України імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя, відправляючи правосуддя, самостійно, на власний розсуд визначає, які саме процесуальні дії слід учинити виходячи з конкретних обставин справи, ступеня підготовленості матеріалів самими сторонами, в тому числі вирішує заявлені сторонами клопотання та заяви.

Так, суддівську дискрецію, або суддівський розсуд, визначають як повноваження, надане особі, яка володіє владою вибирати між двома чи більше альтернативами, коли кожна з альтернатив законна.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 ГПК України. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до статті 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 ГПК України, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу (ч. 3 ст. 38 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ГПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі (п. 7 ст. 39 ГПК України).

Суд зазначає, що право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

При цьому, не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Так пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді (аналогічна правова позиція, викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2018 у справі №9901/22/17).

Наявність безсторонності для цілей пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» від 24.05.1989).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ветштайн проти Швейцарії» від 21.12.2000).

Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення Європейського суду з прав людини від 15 липня 2010 року у справі № 16695/04 Газета Україна-Центр проти України).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані.

Аналіз наведеного вище дає підстави для висновку про те, що правило ст.35 та ст.36 ГПК України у контексті обставин відводу, що розглядається, застосовується лише коли дії судді носять характер суб`єктивності (упередженості), у випадках, чітко регламентованими наведеними вище нормами процесуального закону.

Підставою для подання представником відповідача цієї заяви про відвід судді Лучка Р.М. від розгляду справи № 907/173/26 фактично є незгода з процесуальними рішеннями суду щодо постановлення ухвали про призначення судового засідання та витребування доказів.

Розглядаючи означені аргументи заявника відводу суд враховує, що обов`язок доказування і подання доказів визначений, зокрема, ст. 74 ГПК України. Відповідно до ч. 1 цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 6 ст. 74 ГПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

З наведеної норми процесуального закону вбачається можливість витребування судом доказів з власної ініціативи шляхом постановлення відповідної ухвали.

Суд враховує, що незгода заявника з мотивами ухвали суду у справі №907/173/26 може слугувати підставою апеляційного оскарження рішення у справі №907/173/26, а не вважатися мотивом відводу судді від розгляду цієї справи.

Виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим. Отже, у відводі судді заявник має конкретизувати фактичні обставини (з наданням конкретних доказів), які підтверджують наявність підстав для відводу. Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Газета Україна-центр» проти України» наголошував, що презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Таким чином, суд констатує, що наведені заявником підстави відводу судді не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами щодо обґрунтованості сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді, не узгоджуються із підставами, наведеними у ст. 35 ГПК України. У зазначеній нормі закону визначено перелік підстав для відводу судді, зокрема, що суддя не може брати участь в розгляді справи, якщо, зокрема, є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді об`єктивно відсутні та такі й не зазначені заявником у заяві від 22.04.2026 про відвід судді, а обставини з якими відповідач пов`язує необхідність відводу судді ґрунтуються виключно на незгоді з процесуальними рішеннями судді в справі №907/173/26, що за змістом ч. 4 ст. 35 ГПК України не може бути підставою для відводу.

Таким чином, суд зазначає, що за суб`єктивним критерієм суддя Лучко Р. М. у цій справі за участю заявника є вільним від особистих прихильностей та упереджень, не має з сторонами та їх представниками, а також іншими особами, відносин, які могли-би завадити всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи №907/173/26, як і відсутні докази чи ознаки того, що суддя допустив поведінку, яка давала би привід сумніватися у його неупередженості або безсторонності при розгляді справи №907/173/26 та слугувала б підставою для відводу з визначених у ст. 35 ГПК України підстав.

Відтак під час розгляду цієї заяви про відвід судді суд також зважає, що за суб`єктивним критерієм у цій справі суддя, визнавши заяву необґрунтованою, через ухвалу опосередковано вказав, що він не має упередженості щодо сторін у справі, яка була би підставою для самовідводу. Отже особиста безсторонність судді Лучка Р. М. у цій справі є поза сумнівом.

Також, варто зазначити, що у поданій заяві про відвід заявником не зазначено об`єктивних даних, які б свідчили, що суддя Лучко Р. М. допустив дії, які вказували б на його упередженість. Навпаки, з процесуальних дій складу суду в справі №907/173/26 вбачається дотримання суддею принципів господарського процесу та розгляд означеного провадження з метою належного виконання завдання та реалізації засад господарського судочинства з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи та оцінки доказів, якими учасники процесу обґрунтовують свої вимоги та заперечення.

З урахуванням викладеного, суд також не вбачає прояву упередженості до заявника чи прихильності до жодного з учасників справи або їх представників.

Отже, побоювання заявника стосовно упередженості чи необ`єктивності судді щодо однієї із сторін у зв`язку з розглядом справи №907/173/26, не є об`єктивно обґрунтованими та не є тими фактичними даними, які могли би вказувати на упередженість чи необ`єктивність судді у цій справі, а сама по собі незгода учасника справи з процесуальними рішеннями судді у іншій справі відповідно до вимог процесуального законодавства не є підставою для відводу судді від розгляду справи.

За таких обставин та правових підстав, суд доходить висновку, що права заявника відводу на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, у цій справі не є порушеним.

З огляду на наведене, заява про відвід не ґрунтується на приписах ст.ст. 35, 36, 38 ГПК України, отже не може бути задоволеною.

Керуючись статтями 35-36, 38-39, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви представника Фізичної особи-підприємця Шквари Івана Васильовича від 22.04.2026 про відвід судді Лучка Р. М. від розгляду справи № 907/173/26 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя У. М. Пляцко