РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.04.2026Справа № 910/10371/25
За позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1. Акціонерне товариство "Херсонобленерго"

2. Державне підприємство "Енергоринок"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія"

про стягнення 1283099,50 грн

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Шокало О.В.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання

У судовому засіданні 20.04.2026, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 1283099,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" за січень 2019 року.

Ухвалою суду від 25.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановлено сторонам строки на подання заяв по суті спору.

12.09.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 19.09.2025 задоволено клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву та продовжено відповідачу строк на подання відзиву до 30.09.2025.

01.10.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (сформований в системі "Електронний суд" 30.09.2025), в якому він проти позову заперечує, оскільки, позивачем не надано в обґрунтування позовних вимог належних доказів.

01.10.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про вихід зі спрощеного провадження та перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Клопотання мотивовано тим, що позивач не надав доказів в підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а тому для прийняття у справі об`єктивного та справедливого рішення є підстави для розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

09.10.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

15.10.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

20.10.2025 до суду від позивача надійшли письмові пояснення.

Ухвалою суду від 21.10.2025 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/10371/25 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі на 13.11.2025.

Ухвалою суду від 13.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.12.2025.

Ухвалою суду від 04.12.2025 ухвалено повернутися до розгляду справи №910/10371/25 у підготовчому провадженні; призначено підготовче засідання на 22.01.2026; залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія"; встановлено третій особі строк на подання пояснень протягом 5 днів з дати отримання даної ухвали.

05.12.2025 від позивача надійшло клопотання про залучення у справі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державного підприємства "Енергоринок" та Акціонерного товариства "Херсонобленерго".

11.12.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів направлення третій особі позовної заяви з додатками, відповіді на відзив з додатками та письмові пояснення.

16.12.2025 від ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" надійшло клопотання про продовження строку на подання пояснень у справі, оскільки, дослідженню підлягають документи за 2019 рік, крім того, після атаки російської федерації на енергосистему, місто Миколаїв перебувало у стані повного блекауту.

Ухвалою суду від 23.12.2025 задоволено клопотання третьої особи про продовження строку на подання письмових пояснень та продовжено строк на подання письмових пояснень у справі на 15 днів.

26.12.2025 до суду від ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" надійшли письмові пояснення.

20.01.2026 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

21.01.2026 до суду від Державного підприємства "Енергоринок" надійшли заперечення щодо залучення підприємства, як третьої особи.

Ухвалою суду від 22.01.2026 відкладено підготовче засідання на 12.02.2026, залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Акціонерне товариство "Херсонобленерго" та Державне підприємство "Енергоринок", зобов`язано Акціонерне товариство "Херсонобленерго" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" надати суду у строк до 09.02.2026 письмові пояснення щодо обсягу постачання електричної енергії відповідачу у січні 2019, з зазначенням точок комерційного обліку (ТКО) (ЕІС-код Z-типу ТКОЕЕ), осіб постачальників та долученням відповідних доказів.

26.01.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: квитанція про надсилання сторонам АТ "Херсонобленерго" та ДП "Енергоринок" позовної заяви з додатками, відповіді на відзив з додатками та письмові пояснення.

30.01.2026 до суду від відповідача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 22.01.2026.

Суд 12.02.2026 у підготовчому засіданні постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 05.03.2026. Крім того, суд зобов`язав Акціонерне товариство "Херсонобленерго" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" виконати вимоги ухвали суду від 22.01.2026.

04.03.2026 до суду від ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" надійшли письмові пояснення.

05.03.2026 до суду від АТ "ХЕРСОНОБЛЕНЕРГО" надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 12.02.2026.

Ухвалою суду від 05.03.2026 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 16.04.2026.

В судовому засіданні 16.04.2026 представник позивача підтримав обставини, викладені в заявах по суті спору на підтвердження позовних вимог.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов.

Представники відповідача просив у позові відмовити, зокрема заявив клопотання про застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні 16.04.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення, яке буде проголошено 20.04.2026.

В судове засідання 20.04.2026 представники позивача та третіх осіб-1, 3 не з`явились.

В судовому засіданні 20.04.2026 проголошено скорочене рішення суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (постачальник), яке виконує функції постачальника «останньої надії», діє на підставі ліцензії на постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою НКРЕКП від 06.11.2018р. № 1344, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 №1023-р, відповідно до ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. № 312 (далі - ПРРЕЕ), та Відокремленим підрозділом «Південна електроенергетична система» Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» () правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (споживач) укладений Договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника «останньої надії» та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. № 312, (далі ПРРЕЕ), оператором системи розподілу (далі - ОСР) є АТ «Херсонобленерго».

За даними АТ «Херсонобленерго», на якого покладені функції адміністратора комерційного обліку відповідно до положень пункту 10 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», Споживача віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник «останньої надії» з 01.01.2019 року, що підтверджено листом АТ «Херсонобленерго» від 29.01.2019 № 37-006714.10 (порядковий номер у таблиці - 11, 12 станом на 25.01.2019).

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 12.05.2025 у справі № 826/23668/18 про заміну боржника встановлено факт припинення Відокремленого підрозділу «Південна електроенергетична система» Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» () та правонаступництва ПРАТ НЕК «Укренерго» (, вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032): «…відповідно до Статуту, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», є юридичною особою, що утворено як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюється в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в приватне акціонерне товариство відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в приватне акціонерне товариство». Дата запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи, яка утворена в результаті перетворення 29.07.2019 року. Відповідно до п. 3.2. Статуту Товариство є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго». 03.02.2022 року до ЄДР було внесено запис про закриття відокремленого підрозділу «Південна електроенергетична система» ДП «НЕК Укренерго» . Отже, ліквідований відокремлений 2 підрозділ «Південна електроенергетична система» ДП «НЕК Укренерго» не може бути належним учасником судового провадження, правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» ()…»

Отже Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» () є правонаступником Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Південна електроенергетична система» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Згідно ч. 6-8 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті. Електропостачальник, неспроможний постачати електричну енергію, має повідомити про дату припинення постачання електричної енергії постачальника "останньої надії", споживачів, Регулятора, оператора системи передачі та оператора системи розподілу. Постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Також положеннями пункту 3.4.4 глави 3.4. розділу III ПРРЕЕ (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що Постачальник «останньої надії» здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу. У цьому випадку покази засобу вимірювання визначаються постачальником послуг комерційного обліку на дату початку фактичного постачання електричної енергії в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.

27.12.2018 на виконання положень частини одинадцятої статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", ДПЗД "Укрінтеренерго", як постачальником «останньої надії», на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет за адресою www.uie.kiev.ua розміщено: Порядок приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; Договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; Додаток № 1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; «Комерційна пропозиція № 2 від 27.12.2018 р. для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії»; Додаток до комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018 «Ціни, за якими здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», Додаток до Комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018 «Зміни № 1 від 31.01.2019 року до Комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії».

Відповідно до положень ч. 8, 9 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", яка кореспондується з умовами, що зазначені в Додатку 1 «Комерційна пропозиція № 2» до Договору, Договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між Сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.

Тобто, законодавством встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» укладається на підставі дій споживача-споживання електричної енергії (акцепт договору). У такому разі договір вважається укладеним (момент укладання договору) з постачальником «останньої надії» у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником.

Отже, договір постачання електричної енергії між позивачем та відповідачем вважається укладеним з 01.01.2019, дати фактичного постачання електричної енергії споживачу постачальником "останньої надії". Суд відзначає, що відсутність підпису відповідача на договорі приєднання (про що зазначено відповідачем у відзиві) не спростовує обставин його укладення. Щодо дати договору, на яку посилається позивач у первинних документах, то означена дата є датою розміщення договору в конкретній редакції на сайті позивача, і не пов`язана безпосередньо з датою виникнення правовідносин між сторонами.

Відповідно до положень пункту 4.12 розділу IV ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач не виконав обов`язку з оплати спожитої електричної енергії у січні 2019, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 456551,66 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 432473,25 грн 15% річних та 394074,59 грн інфляційних втрат.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За загальним правилом, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 205 Цивільного кодексу України передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 (надалі - Правила/ПРРЕЕ).

Відповідно до ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, а відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення правовідносин) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення правовідносин) встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно з частиною 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Судом встановлено, що на виконання зазначеного Договору ДПЗД "Укрінтеренерго", на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії відповідачем, за даними отриманими від оператора системи розподілу АТ "Херсонобленерго" (ліцензія на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, відповідно до постанови НКРЕКП від 20.11.2018 №1469), відповідачу було виставлено:

- на підставі Звіту про фактичне споживання електричної енергії за січень 2019 року, рахунку №38/20/О01/03828 від 13.02.2019 на суму 456551,66 грн та Акту № 000900 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період січень 2019 від 31.01.2019 року, спожито електричної енергії - 137031 кВт.*год., на загальну суму 456551,66 грн з ПДВ. В підтвердження обставин направлення відповідачу рахунку на оплату та акту до матеріалів справи долучено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 13.02.2019 № 926, згідно якого дата отримання поштового відправлення 18.02.2019. У рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення не зазначено, які саме документи були направлені позивачем, проте відповідач не зазначив та не надав доказів того, що означеним поштовим відправленням позивачем були направлені йому якісь інші документи, ніж рахунок та акт.

Суд відзначає, що позивач у позовній заяві зазначає про отримання акту та рахунку відповідачем 18.02.2019, докази чого долучені до матеріалів справи. В свою чергу відповідач вказує, що позивач взагалі не надав доказів направлення рахунку та акту відповідачу, однак не висуває заперечень щодо рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 13.02.2019 № 926, як доказу, такої відправки.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Суд вважає, що в сукупності за результатами оцінки наданих сторонами доказів та викладених в заявах по суті спору обставин, позивачем підтверджено направлення відповідачу рахунку та акту на оплату товару 13.02.2019 та їх отримання адресатом 18.02.2019.

Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, що затверджені Постановою НКРЕКП № 1470 від 27.12.2017 року, а саме пп.29 п.2.2 встановлено, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен в тому числі надавати учасникам ринку інформацію, необхідну для виконання ними функцій на ринку, в обсягах та порядку, визначених правилами ринку, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу, кодексом комерційного обліку та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Відповідно до умов Договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (п.5.2.), типову форму якого затверджено Правилами роздрібного ринку електричної енергії, Постачальник електричної енергії має право на отримання інформації щодо обсягу та якості електричної енергії, умов та фактичних режимів її розподілу, тарифів (цін), порядку оплати за переліком споживачів балансуючої групи Постачальника.

Отже, ОСР щомісяця надає постачальнику електричної енергії інформацію про обсяг розподіленої електричної енергії, на підставі якої постачальник, в тому числі постачальник «останньої надії», визначає обсяг спожитої електричної енергії кожним споживачем.

АТ «Херсонобленерго», на виконання Постанови № 2118 НКРЕКП надало ДПЗД «Укрінтеренерго» Звіт щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» за серпень 2019 року.

Пунктом 1.8. Тимчасового порядку визначення обсягів купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами системи розподілу на перехідний період до дати початку дії нового ринку електричної енергії, затвердженому Постановою НКРЕКП від 28.12.2018 року № 2118 визначено, що відповідальність за достовірність формування та розрахунку даних, визначених згідно з цим Порядком, покладається на ОСР/НЕК відповідно.

Щодо обсягу спожитої від позивача електричної енергії, то звіт щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку споживачів постачальника Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (ПОН), які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора систем розподілу (передачі) АТ "Херсонобленерго" за січень 2019 року підписаний та скріплений печаткою АТ "Херсонобленерго". У звіті зазначено наступні обсяги споживання відповідачем від позивача електричної енергії по конкретним точкам доступу: 62Z757 - 119565 кВт/год; 62Z605 - 1101 кВт/год; 62Z202 - 16365 кВт/год, що загалом становить 137031 кВт/год. Означена кількість споживання відображена у рахунку №38/20/О01/03828 від 13.02.2019 та акті № 000900 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період січень 2019 від 31.01.2019.

Тобто саме ОСР (АТ "Херсонобленерго") обліковує обсяги розподіленої споживачу електричної енергії від конкретного постачальника.

Суд також відзначає, що ОСР не надало на вимогу суду доказів розподілення електричної енергії у січні 2019 року відповідачу від іншого постачальника ніж позивач.

Наразі будь-які докази розподілу відсутні у третьої особи, в зв`язку з їх втратою через збройну агресію.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 2.1. Договору постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору, що зазначені в Додатку 1 до Договору (комерційна пропозиція)

Згідно з п. 5.8. Договору - розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Відповідно до п. 5.10 Договору про постачання електричної енергії з постачальником «останньої надії» та Комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018 р., оплата виставленого постачальником рахунка за цим Договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менш 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.

Умовами Комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018 року, що є невід`ємним додатком до Договору встановлено обов`язок сплати споживачем 100% від орієнтованої вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку. Орієнтована вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії Постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих Постачальником від Оператора системи розподілу (передачі). Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ. Акт купівлі-продажу складається на підставі даних про фактичне споживання споживача, отриманих від ОСР. У разі наявності зауважень до Акту купівлі - продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії.

Рахунок №38/20/О01/03828 від 13.02.2019 та акт № 000900 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період січень 2019 від 31.01.2019 на суму 456551,66 грн були складені на підставі даних ОСР та направлені відповідачу, який у встановлені договором та комерційною пропозицією строки не надав щодо даних, вказаних в акті, жодних заперечень. А отже обсяг та вартість отриманої електричної енергії, що зазначені у рахунку та акті є погодженими сторонами та підлягають оплаті.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 456551,66 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

В зв`язку з наявністю заборгованості у відповідача перед позивачем, останній звернувся з претензією - вимогою № 44/11-000073 від 08.05.2019 на суму 456551,66 грн.

Відповідач відповіді на претензію не надав, суму боргу не сплатив.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення правовідносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Наявність та розмір заборгованості Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" за спожиту електричну енергію у січні 2019 у сумі 456551,66 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не спростовані відповідачем, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 456551,66 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 15% річних у розмірі 432473,25 грн за загальний період з 26.02.2019 по 20.06.2025 та втрати від інфляції у розмірі 394074,59 грн за загальний період з 26.02.2019 по 20.06.2025.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до «Комерційної пропозиції № 2» від 27.12.2018 р., яка є додатком № 1 до Договору розділом «додаткові зобов`язання Споживача» передбачено, що споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електричної енергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також 15% річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Оскільки умовами договору сторонами погоджено інший розмір процентів річних ніж той, що визначений у ст. 625 Цивільного кодексу України, суд вважає обґрунтованим нарахування позивачем 15% річних.

Суд перевірив розрахунок позивача та вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню втрати від інфляції у розмірі 394074,59 грн та 15% річних у розмірі 432473,25 грн.

Відповідачем у судовому засіданні 16.04.2026 було заявлено про застосування строків позовної давності.

Що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає таке.

Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України " Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 р. № 211 установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України, зокрема, постановою від 25.04.2023 № 383 до 30.06.2023.

Згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 розділ Прикінцевих та перехідних положень ЦК України був доповнений п. 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Редакцією п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (набрала чинності 30.01.2024) передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набув чинності 04.09.2025.

Отже послідовно та безперервно з 12.03.2020 по 03.09.2025 строки позовної давності, як загальної так і спеціальної були продовжені на строк дії карантину, та строк дії воєнного стану. З 30.01.2024 строки позовної давності були зупинені до 03.09.2025.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 20.08.2025, до відновлення перебігу строку позовної давності.

Отже, позовна давність за вимогами позивача не була пропущена позивачем.

Суд відмовляє відповідачу у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності.

Заперечує проти позову відповідач окрім іншого вказує, що у січні 2019 року електрична енергія отримувалась ним від ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" на підставі договору № 46/31/60-1/0047-19 від 15.01.2019. Означеним договором строк поставки сторони визначили з 01.01.2019 по 31.12.2019. В додатку № 3 до договору № 46/31/60-1/0047-19 від 15.01.2019 сторони визначили найменування об`єкту - виробнича база Херсонського РЕЦ; адреса місцезнаходження об`єкту: м. Нова Каховка, Херсонська область, вулиця Електромашинобудівників, 2, в. Промислова 5, с. Н-Лагері; точки обліку електричної енергії - зазначені номери КТП та номери лічильників; найменування оператора систем розподілу - АТ "Херсонобленерго". Також до матеріалів справи долучено акт приймання-передачі товарної продукції від 31.01.2019 на суму 287702,10 грн щодо споживання електричної енергії у кількості 137001 кВт/год у січні 2019, підписаний обома контрагентами без зауважень.

Проте, на думку суду, подані докази не спростовують обставин споживання електричної енергії відповідачем від позивача у спірний період, оскільки, з означених доказів не вбачається, що постачання здійснювалось саме до точок доступу: 62Z757, 62Z605, 62Z202, за поставку до яких стягує заборгованість позивач. Як уже було встановлено судом вище, акт постачальниками електричної енергії складаються на підставі даних ОСР, яким в цьому випадку є АТ "Херсонобленерго". Відповідача чи ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" не надали суду належних доказів - звіту ОСР, щодо постачання саме третьою особою-3 електричної енергії відповідачу.

Натомість, на думку суду, саме позивачем надані, належні та вірогідні докази в підтвердження постачання електричної енергії позивачем відповідачу у січні 2019 року за точками доступу: 62Z757, 62Z605, 62Z202.

На думку суду, відповідач не надав доказів, які б спростували твердження та докази, подані позивачем в обгрунтування позовних вимог. Суд визнає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вулиця Симона Петлюри, 25, ідентифікаційний код 00100227) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (04080, м. Київ, вулиця Кирилівська, 85, ідентифікаційний код 19480600) суму основного боргу у розмірі 456551 (чотириста п`ятдесят шість тисяч п`ятсот п`ятдесят одну) грн 66 коп., 15 % річних у розмірі 432473 (чотириста тридцять дві тисячі чотириста сімдесят три) грн 25 коп., втрати від інфляції у розмірі 394074 (триста дев`яносто чотири тисячі сімдесят чотири) грн 59 коп., судовий збір у розмірі 15397 (п`ятнадцять тисяч триста дев`яносто сім) грн 19 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 28.04.2026

Суддя І.В.Усатенко