ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

щодо залишення позову без руху

22.04.2026 Справа № 917/209/24

Суддя Господарського суду Полтавської області Дмитро Сірош розглянув

клопотання Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз" (вх. № 5424 від 22.04.26) про залишення позову без руху

Експортно-Імпортного Банку Сполучених Штатів (Export-Import Bank of The United States) 811, Вермонт Авеню, NW, Вашингтон, Округ Колумбія, 20571, Сполученні Штати Америки, адреса для листування в Україні: вулиця Івана Франка, 4-Б, офіс 49, місто Київ, 01054, Україна

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Констракшин", вулиця Заводська, будинок 1, смт Степанівка, Сумська область, 42305, Україна, ідентифікаційний код 39838125,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор-Агро", вул. Чубинського Павла, буд. 5А, місто Заводське, Миргородський р-н, Полтавська область, 37240, ідентифікаційний код 36913885,

Приватного акціонерного товариства "Західний Торгово-Промисловий Дім", провулок Центральний, буд. 1, місто Дубно, Рівненська область, 35600, Україна, ідентифікаційний код 32665494,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Монополіум Фінанс", провулок Лабораторний, будинок 1, кімната 255, місто Київ, 01133, Україна, ідентифікаційний код 39785812 та

Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Фавор", вулиця Князів Острозьких, буд. 32/2, місто Київ, 01010, Україна, ідентифікаційний код 43345155

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів

Приватне акціонерне товариство "Компанія "Райз", 01014, Україна, місто Київ, вулиця Катерини Білокур, будинок 5/17,

Акціонерне товариство "УКРСИББАНК" 04070, місто Київ, Подільський район, вулиця Андріївська, будинок 2/12,

про визнання укладеними та дійсними додаткових договорів поруки, визнання дійсними Додаткових Договорів Забезпечення, визнання недійсними фраудаторних договорів іпотеки, припинення правовідношень, визнання іпотечних прав на об`єкти нерухомості, стягнення заборгованості за кредитними договорами та звернення стягнення на предмети іпотек, про припинення правовідношень іпотеки (прав іпотеки).

УСТАНОВИВ:

22.04.2026 від Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз" надійшло клопотання (вх. № 5424 від 22.04.2026) про залишення позову без руху.

Обґрунтовуючи зазначене клопотання Приватне акціонерне товариство "Компанія "Райз" зазначає таке:

«У провадженні Господарського суду Полтавської області перебуває справа № 917/209/24 за позовом Експортно-Імпортного Банку Сполучених Штатів, яким, з

урахуванням поданих заяв про зміну предмета позову, заявлено комплекс

взаємопов`язаних вимог, що охоплюють, зокрема, визнання недійсними договорів

іпотеки, припинення правовідношень іпотеки, визнання іпотечних прав позивача та

звернення стягнення на предмети іпотеки.

Під час судового засідання у даній справі, представником третьої особи, було виявлено невідповідність позовної заяви з додатками вимогам статей 162, 164 ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Заявник вважає, що наявні підстави для залишення позовної заяви без руху, з огляду на таке:

« 1. Щодо відсутності норм матеріального права США.

Відповідно до п. 12.01 Кредитного договору від 27.03.2013, Сторони погодили, право, що застосовується, а саме: цей договір регулюється та тлумачиться відповідно до права штату Нью-йорк, США, включаючи розділи 5-1401 та 5- 1402 закону про загальні зобов`язання штату Нью-Йорк.

Ймовірно, такий же пункт договору міститься й в Кредитному договорі від 13.09.2013, проте достеменно не можливо з`ясувати, оскільки в матеріалах даної справи відсутній переклад зазначеного Кредитного договору.

Водночас, у своїх позовних вимогах Позивач не посилається на норми права США та керується виключно положеннями українського законодавства. Таке ігнорування визначеного сторонами вибору застосовного права порушує умови договору, у якому чітко зазначено, що всі спори підлягають регулюванню та тлумаченню відповідно до права штату Нью-Йорк, США, включно з розділами 5-1401 та 5-1402 Закону про загальні зобов`язання.

Незастосування норм права США призводить до хибної інтерпретації прав та обов`язків сторін, створює підстави для неправомірного вирішення спору та суперечить принципам міжнародного приватного права, згідно з якими вибір застосовного права має обов`язкову силу. Для належного та законного вирішення спору необхідно враховувати саме норми права штату Нью-Йорк, США, оскільки саме вони визначають правові наслідки, процедури та механізми виконання умов кредитного договору.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 904/2104/19 зробила висновок, «зважаючи на обов`язок суду застосовувати норми іноземного права при розгляді справ у правовідносинах з іноземним елементом, встановлення судом змісту норм іноземного права здійснюється ex officio (за офіційним принципом).

Для реалізації цього обов`язку суд використовує такі способи здобуття інформації про іноземне право: (1) власне з`ясування змісту іноземного права суддею, у провадженні якого є справа; (2) використання експертних висновків; (3) дипломатичний порядок отримання такої інформації; (4) офіційний запит через Міністерство юстиції України; (5) отримання довідок через систему правової допомоги; (6) обмін правовою інформацією; (7) безпосередні зносини судів різних держав та з іншими компетентними органами; (8) встановлення іноземного права сторонами тощо.

Такі правові висновки викладено Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постановах від 19 травня 2021 року у справі № 501/1350/17 та від 16 вересня 2020 року у справі № 642/3886/18 за результатом розгляду справ з іноземним елементом, від яких Велика Палата Верховного Суду не відступає при розгляді спірних кредиторських вимог нерезидента у цій справі».

Відповідно до практики Верховного Суду (Постанови Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/1350/17 та від 16 вересня 2020 року у справі № 642/3886/18) при наявності іноземного елемента суд зобов`язаний застосовувати норми іноземного права та встановлювати їх зміст ex officio, використовуючи експертні висновки, офіційні запити та інші джерела.

У даній справі зміст норм права штату Нью-Йорк, США, які регулюють кредитні відносини, станом на сьогодні не розкрито. Це унеможливлює належне застосування договору та тлумачення прав і обов`язків сторін відповідно до вибору застосовного права, що створює ризик неправомірного вирішення спору.

2. Щодо мови позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 162 ГПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Згідно з частиною 1 статті 10 ГПК України, господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою.

Проте, позовні вимоги Експортно-Імпортного Банку Сполучених Штатів фактично не викладені в прохальній частині позовної заяви, а містяться виключно в додатках до позову, серед яких, зокрема, додаткові угоди, які позивач просить визнати укладеними, що не відповідає вимогам процесуального закону щодо належного оформлення позовної заяви (пункту 4 частини 3 статті 162 ГПК України).

Крім того, частина позовних вимог подана англійською мовою, що порушує обов`язок використання державної мови в господарському судочинстві (частини 1 статті 10 ГПК України). У такій редакції позовної заяви, у разі задоволення позовних вимог, виникли б підстави для складання судового рішення іноземною мовою, що суперечить законодавчо встановленим вимогам. Відсутність належного викладення позовних вимог українською мовою ускладнює належне здійснення судочинства та повноцінну оцінку прав і обов`язків сторін.

Вважаємо, що такі порушення є підставою для залишення позовної заяви без руху до усунення недоліків, оскільки заявлені вимоги подано не у встановленій законом формі та мовному оформленні, що унеможливлює належний розгляд справи.

3. Щодо відсутності перекладу Кредитного договору від 13.09.2013, який є додатком до позовної заяви.

До позовної заяви була долучена копія Кредитного договору від 13.09.2013 (додаток 03.01), зміст якого викладений виключно іноземною мовою (англійською мовою), без належного перекладу на українську мову.

Відповідно до частини 4 статті 91 ГПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат». Згідно з пункту 2.1 глави 8 розділу ІІ Порядку № 296/5 якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.

Вказаний Кредитний договір не був засвідчений належним чином у порядку цієї статті. Наведене свідчить про недотримання вимог законодавства щодо оформлення документів, поданих до суду.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, документи, які не перекладені на державну мову або не засвідчені у належний спосіб, не можуть бути визнані належними доказами в цивільному процесі, а подання таких документів разом з позовною заявою є підставою для залишення такої позовної заяви без руху.

4. Щодо невірно обраного позивачем способу захисту.

У позовній заяві Експортно-Імпортного Банку Сполучених Штатів міститься декілька позовних вимог, зокрема і «визнати дійсним додаткові договори забезпечення» (вимога b c d). Вважаємо, що такий спосіб захисту не призводить до відновлення порушеного права, Верховний Суд неодноразово зазначав, що невірно обраний спосіб захисту є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог».

Отже, як стверджує заявник, враховуючи вимоги пункту 5 частини 3 статті 162 та частини 2 статті 164 ГПК України щодо обов`язку позивача додати до позовної заяви наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, такий обов`язок є належно виконаним тоді, коли складені іноземною мовою документи подаються разом з їх засвідченим у встановленому порядку перекладом українською мовою. Такий обов`язок позивачем не виконаний, а отже зазначене, як вважає заявник, є підставою для залишення позовної заяви без руху з наданням відповідного часу для усунення вказаних недоліків.

Частиною першою статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не може вдаватися до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів. На цьому наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.09.2024 у справі № 990/220/24.

ВП ВС звернула увагу, що закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

Зміст та обсяг порушеного права і виклад обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть бути різними, але разом із цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних з визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Водночас правові підстави позову - це зазначені в позовній заяві нормативно-правові кваліфікації обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу.

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Крім того, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 31.10.2019 у справі № 916/1134/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 02.04.2020 у справі № 910/7160/19, від 01.07.2021 у справі № 910/7029/20).

Отже, суд встановлює наявність або відсутність порушеного або оспорюваного права заявника та можливість його захисту в обраний спосіб під час розгляду справи по суті (при вирішенні спору) і відсутність (недоведеність) наявності у позивача відповідного права (охоронюваного законом інтересу), як і неналежність способу захисту є однією із самостійних підстав для прийняття рішення про відмову у позові.

Водночас, відкриття провадження у справі регламентовано нормами глави 2 розділу ІІІ ГПК України, які не наділяють суд повноваженнями при вирішенні питання про відкриття провадження у справі давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, належності, допустимості та достатності доказів, на які посилається позивач у позовній заяві, визначати належних учасників справи.

Ці питання мають вирішуватись на інших стадіях господарського процесу.

Із положень пунктів 4, 5 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України в поєднанні з вимогами статей 4, 13, 14, 74 цього Кодексу випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до господарського суду, має зазначити в позовній заяві, яка особа порушила її права чи інтереси, яким чином відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

З огляду на викладене, суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позаяк після відкриття провадження у справі суд першої інстанції в разі наявності підстав, визначених господарським процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засідання, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 177 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

ЄСПЛ вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. Russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для залишення позову без руху після відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 234 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз" (вх. № 5424 від 22.04.2026) про залишення позову без руху.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення (у разі неявки всіх учасників справи - з моменту її підписання суддею (суддями) та не підлягає оскарженню (статті 235, 255 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст ухвали складено 27.04.2026.

Суддя Дмитро СІРОШ