ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" квітня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/1396/26
Господарський суд Одеської області у складі судді Демченко Т.І.,

розглянувши заяву (зареєстрована 28.04.2026 за вх. № 2-818/26)

Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань"

про відвід судді по справі № 916/1396/26

за позовом Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" (67562, Одеська обл., Лиманський р-н., с. Крижанівка, вул. Центральна, буд. 53-А, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю Перлина Регіону (67571, Одеська обл., Лиманський р-н., с. Фонтанка, вул. Гоголя, 23, )

про припинення володіння нерухомим майном, усунення майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання його повернення, перешкоди у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства та скасування державної реєстрації права власності,

установив:

14.04.2026 за вх. №1432/26 до Господарського суду Одеської області надійшов позов Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" до Товариства з обмеженою відповідальністю Перлина Регіону про припинення володіння нерухомим майном, усунення майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання його повернення, перешкоди у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства та скасування державної реєстрації права власності.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 20.04.2026: залишив без руху позовну заяву Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" у звязку з необхідністю визначення позивачем ціни позову відповідно до дійсної вартості майна на момент звернення до суду а саме у сумі 1164800,00 грн, а також внаслідок заявлення позивачем вимоги про припинення володіння, що не відповідає передбаченим законом способам захисту порушеного прав та відсутності конкретизації яке саме речове право відповідача підлягає припиненню (право власності чи інше право), що унеможливлює встановлення предмета спору та належного способу його судового захисту.

27.04.2026 через ,,Електронний суд від Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" надійшла заява про відвід судді (зареєстрована 28.04.2026 за вх. № 2-818/26), в якій просить відвести суддю господарського суду Одеської області Демченко Т.І. від розгляду позовної заяви Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" до Товариства з обмеженою відповідальністю Перлина Регіону, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача територіальної громади села Фонтанка Одеського району Одеської області в особі Фонтанської сільської ради Одеської області, про усунення перешкод у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства шляхом зобов`язання повернути земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності, та в цілому справи № 916/1396/26.

В обґрунтування заявленого, позивач посилається на сукупність обставин, які викликають у Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" обґрунтовані сумніви в неупередженості та об`єктивності судді щодо розгляду справи 916/1396/26, а також непогодження з процесуальним рішенням суду.

Так, ухвалою суду від 20.04.2026 суддею Демченко Т.І. у вказаній справі залишено без руху позовну заяву від 14.04.2026 зареєстровану за вх. № 1432/26 на виконання ст.162,164,172 ГПК України.

Позивач, упереджене ставлення судді Демченко Т.І., обґрунтовує наступними твердженнями:

1. Бажання створити Позивачу надмірні фінансові обмеження у доступі до суду при захисті екологічних прав суспільства, що повністю відтворює позицію Відповідача, для якого вкрай невигідний відповідний судовий процес, із самостійною зміною для цього із боку судді Демченко Т.І.; змісту та характеру заявлених позовних вимог;

2. Як наслідок обставин, перелічених у п.п. 1 цього розділу, ігнорування факту сплати Позивачем судового збору в сумі 86 528 грн. та встановлення обов?язку для Позивача сплатити судовий збір в максимально визначеному законом розмірі навіть без урахування фактично сплаченої суми;

3. В принципі небажання розглядати цю справу, де замість самовідводу суддя Демченко Т.І. постановляє ухвалу, в якій одночасно: 1) самостійно змінює зміст та характер позовних вимог для створення Організації надмірних фінансових обмежень у доступі до суду; 2) наперед робить висновки про необґрунтованість позовних вимог, відсутність порушеного права, на захист якого подано позов;

4. Як наслідок обставин, перелічених у п.п. 1 3 цього розділу, здійснення оцінки позовних вимог, які не заявлялись Організацією, та які стосуються іншої справи за позовом Організації справи № 916/1319/26, що розглядалась суддею Малярчук І.А., із повним копіюванням при цьому ухвали судді Малярчук І.А. від 13.04.2026 по справі № 916/1319/26;

5. Недостатня професійна кваліфікація судді Демченко Т.І., першочергово в сфері екологічного права, незнання нею положень Орхуської коненції та практики її застосування, сформульованої Верховним Судом.

Таким чином, поззивач вказує на існування у нього обґрунтованих сумнівів в неупередженості і об`єктивності судді Демченко Т.І., що вже негативно вплинуло та в подальшому може ще більше негативно вплинути на реалізацію статутних завдань та повноважень Організації за Орхуською конвенцію та національним екологічним законодавством на судових захист інтересів суспільства в питаннях, які стосуються довкілля.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 7, 8 ст.39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Згідно п.5 ч.1 ст.35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно ст. 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Розглядаючи кожну конкретну судову справу (здійснюючи правосуддя) судді самостійно визначають коло законодавства, що регулює спірні правовідносини, застосовують його, здійснюють його тлумачення, вирішують питання про розгляд заяв та клопотань учасників судового процесу та надають правову оцінку обставинам справи на підставі саме внутрішнього переконання, що ґрунтується на приписах закону. Крім того, законом встановлено право учасників судового процесу на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення у випадку незгоди з прийнятим судовим рішенням з мотивів саме невірного застосування матеріального чи (або) процесуального права.

Так, подана Громадською організацією "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" заява від 28.04.2026 за вх. № 2-818/26 про відвід судді у справі № 916/1396/26 не містить обґрунтованих посилань на дійсні обставини, які викликають сумнів у об`єктивності або неупередженості судді Демченко Т.І. та можуть бути підставою для відводу відповідно до ст. 35 ГПК України.

Кодекс суддівської етики наголошує, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством.

Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід (стаття 15 Кодексу суддівської етики).

В процесі розгляду даної справи суддя Демченко Т.І. здійснює правосуддя на підставі положень, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.1, пп.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України „Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положення ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2026 рік встановлюють у 2026 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року 3328,00 грн.

Майновий позов (позовна заява майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.09.2018 у справі № 922/3655/16).

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19, судовий збір за подання до суду позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначаються з урахуванням вартості спірного майна, як у спорі майнового характеру.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 174 ГПК України).

Отже, процесуальним законодавством та судовою практикою передбачені обов`язкові вимоги, яким повинна відповідати позовна заява, та які мають враховуватися під час звернення до суду з позовною заявою.

Так, доводи позивача щодо нібито самостійної перекваліфікації суддею позовних вимог з негаторних на віндикаційні не можуть свідчити про упередженість судді, адже відповідно до ГПК України та практики ВС, суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі зобов`язаний перевірити відповідність позовної заяви вимогам закону, у тому числі правильність визначення ціни позову, характеру заявлених вимог та, як наслідок, розміру судового збору. Надання судом правової оцінки заявленим вимогам у межах такої перевірки є його прямим обов`язком, а не проявом упередженості чи виходом за межі повноважень.

Наразі зміст і форма позовних вимог, викладених у позовній заяві від 14.04.2026 за вх. № 1432/26, не можуть зводитися виключно до їх формального визначення позивачем. Такі вимоги підлягають перевірці судом шляхом їх співставлення з викладеним у позовній заяві характером спірних правовідносин, їх нормативно-правовим обґрунтуванням, а також із тим, як саме позивач реалізував відповідний спосіб захисту у визначеному предметі позову.

Твердження позивача про те, що позиція суду збігається із доводами відповідача, також є безпідставним. Сам по собі збіг правових висновків суду з аргументами однієї зі сторін не свідчить про упередженість або зацікавленість судді у результаті розгляду позову на предмет підстав для залишення без руху, оскільки суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права та оцінює доводи сторін з урахуванням їх правової обґрунтованості. При цьому, слід відмітити, що суддею Демченко Т.І. самостійно зроблені висновки, викладені в ухвалі Господарського суду Одеської області від 20.04.2026, адже суд, під час постановлення даної ухвали, не досліджував подане відповідачем клопотання.

Посилання позивача на нібито створення суддею надмірного фінансового тягаря та перешкоджання доступу до правосуддя є оціночними судженнями, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Крім того, зауваження про те, що господарським судом не врахована сплата позивачем судового збору у розмірі 86528,00 грн є хибним, адже в ухвалі від 20.04.2026 міститься формулювання ,,враховуючи встановлену законом максимальну межу судового збору, судовий збір, що підлягає сплаті становить 1164800,00 гривень, що не зумовлює висновку про існування вимоги сплатити позивачем саме названу суму додатково до вже сплаченої суми судового збору. Власне наполягання позивача на необхідності сплатити лише суму судового збору у розмірі 86528,00 грн є фактичною незгодою з правовою кваліфікацією суддею позовних вимог.

Доводи Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" про нібито надання суддею наперед правової оцінки обставинам справи та її вирішення по суті також є необґрунтованими, оскільки ухвала про залишення позовної заяви без руху не вирішує спір по суті та не встановлює прав та обов`язків сторін, а спрямована виключно на усунення недоліків позовної заяви. Викладені у ній висновки мають попередній, процесуальний характер і не позбавляють сторони права доводити свою правову позицію під час розгляду справи.

Щодо тверджень заявника про недостатню професійну кваліфікацію судді та її необізнаність у сфері екологічного законодавства, слід відмітити, що дані твердження є суб`єктивною оцінкою позивача та не відносяться до вичерпного переліку підстав для відводу судді, визначеного процесуальним законом.

Незгода сторони з процесуальними діями або правовими висновками суду не може бути підставою для відводу. Таким чином, наведені позивачем обставини фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху та правовою позицією судді, що не є підставою для відводу. Об`єктивних даних, які б свідчили про упередженість, заінтересованість судді або інші обставини, що викликають сумнів у її неупередженості, заявником не наведено.

Суд зазначає, що задоволення чи відмова в задоволенні того чи іншого клопотання, прийняття процесуальних документів, керування ходом судового засідання, забезпечення додержання порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків не може вказувати на наявність підстав для відводу складу суду в розумінні ст. 35 ГПК України, а відповідні висновки, покладені судом в обґрунтування прийнятих процесуальних документів можуть бути оспорені при оскарженні відповідного судового рішення до суду вищої інстанції.

З врахуванням встановлено та з огляду на те, що інших обґрунтованих доказів, що підтверджували б обставини, які викликали сумнів у неупередженості судді під час розгляду цієї справи, позивач суду не подав, тому суд дійшов висновку про те, що заява Громадською організацією "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" від 28.04.2026 за вх. № 2-818/26 про відвід судді по справі №916/1396/26 є необґрунтованою.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Олександр Волков проти України (Заява №21722/11) від 09.01.2013 було зазначено, що, як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

У рішенні по справі Білуха проти України від 09.11.2006 (Заява №33949/02) Європейський суд з прав людини зауважив, що стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного; стосовно об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність - це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Вирішення питань про застосування чинного законодавства є виключним правом судді, в провадженні якого знаходиться справа. При цьому результат вирішення вказаних питань не може свідчити про упереджене ставлення судді відповідно до позивача чи відповідача, інших учасників судового процесу, оскільки наявність чи відсутність підстав для відводу судді не може ставиться в залежність від результату застосування судом норм чинного законодавства.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 №475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Протягом розгляду позову від 14.04.2026 за вх. № 1432/26 на предмет відкриття провадження за ним, як і будь-якої іншої, суд керувався та керується завданням господарського судочинства, основними принципами (засадами) якого є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд звертає увагу заявника на те, що у разі незгоди учасника судового процесу з процесуальними діями та рішеннями судді, він не позбавлений права на оскарження судового рішення у встановленому законом порядку з включенням таких заперечень. При цьому, відповідно до положень ГПК України, правомірність, повнота та об`єктивність прийнятого судового рішення, вірне застосування норм матеріального чи процесуального права, оцінка доказів є предметом дослідження у відповідному апеляційному або касаційному провадженні.

Заявником у заяві від 28.04.2026 за вх. № 2-818/26 про відвід судді по справі №916/1396/26 не наведено в чому саме полягає необ`єктивність та упередженість судді, як і не наведено мотивованих підстав здійснення розгляду позовної заяви на предмет відкриття провадження виключно в інтересах однієї із сторін, що по суті є порушенням принципів змагальності сторін, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Демченко Т.І. від розгляду справи, судом не встановлено.

Наведені в даному випадку заявником доводи про відвід судді по даній справі, на переконання суду, свідчать про необґрунтованість заявленого відводу. Із вимог процесуального законодавства випливає, що відвід повинен бути мотивований та обґрунтований. Це, зокрема, означає, що відвід повинен бути підтверджений фактичними обставинами та ґрунтуватися на певних конкретних доказах. В даному випадку, подана до суду заява про відвід судді ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки не наведено жодної конкретної обставини для відводу судді в розумінні ст. 35 ГПК України.

Подальше вирішення питання про відвід судді Демченко Т.І. згідно з ч.3 ст.39 ГПК України, так як на думку судді Демченко Т.І., заява від 28.04.2026 за вх. № 2-818/26 про відвід судді є необґрунтованою, буде здійснюватися суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу.

Керуючись ст. 35, 38, 39, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу, суд

постановив:

1. Визнати заяву Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" від 28.04.2026 за вх. № 2-818/26 про відвід судді по справі № 916/1396/26 необґрунтованою.

2. Заяву Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" від 28.04.2026 за вх. № 2-818/26 про відвід судді по справі №916/1396/26 передати для визначення судді в порядку, встановленому ч. 3 ст. 32 ГПК України.

3. У відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 28.04.2026 та згідно з ч.2 ст.254, ст.255 ГПК України оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя Т.І. Демченко