ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27 квітня 2026 року Справа № 925/492/26

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Наш хліб Вінниця», м. Вінниця

про забезпечення позову

у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Наш хліб Вінниця»,

м. Вінниця,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський

м`ясокомбінат», м. Черкаси,

про стягнення 1 021 595 грн. 73 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулось з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Наш хліб Вінниця» до товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» про стягнення 1 021 595 грн. 73 коп. боргу, а саме: 969 264 грн. 04 коп. суми основного боргу, 47 574 грн. 26 коп. пені та 4 757 грн. 43 коп. 3% річних, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №09/06-2025 від 09 червня 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. підготовче засідання суду призначено на 11 год. 00 хв. 14 травня 2026 року.

24 квітня 2026 року (п`ятниця) позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 1 021 595 грн. 73 коп., що знаходяться на будь-яких рахунках у банківських та інших фінансових установах, а також на рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясо комбінат» (18029, Україна, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Панченка Олексія, буд. 15 кв. 512, ідентифікаційний код: 44785285).

Судом враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування поданої заяви позивач вказує, що відповідач тривалий час порушує свої зобов`язання за договором, зокрема, прострочення оплати за поставлений товар складає більше 3 х місяців, в той час, як посадовими особами відповідача було підписано акт звірки взаєморозрахунків.

Позивачем було надіслано претензію, проте, відповідач відповіді не надав.

Відповідач має значну заборгованість перед іншим контрагентам, зокрема, Господарським судом Черкаської області розглядаються або вже були розглянуті справи, а саме: № 925/1368/250 - судовий наказ про стягнення 3 550 837 грн. 78 коп. боргу, №925/1447/25 - судовий наказ про стягнення боргу в сумі 956 299 грн., три відсотки річних в сумі 12 613 грн. 18 коп., 68 070 грн. 58 коп. пені та 15 667 грн. 87 коп. витрат зі сплати судового збору, № 925/349/26 - позов про стягнення 24 221 962 грн. 58 коп., № 925/498/26 - позов про стягнення 3 927 418 грн., № 925/218/26 - позов про стягнення 5 084 754 грн., № 925/367/26 - позов про стягнення 565 989 грн. 74 коп., № 925/367/26 - позов про стягнення 6 351 723 грн. 56 коп., № 925/189/26- позов про стягнення 983 282 грн. 61 коп., № 925/497/26 позов про стягнення 363 259 грн., № 925/140/26 - позов про стягнення 2 116 841 грн. 91 коп.

Позивач вказує на те, що через значну кількість позовів до відповідача останній може не мати коштів для виконання рішення суду в разі ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, що в цілому також призведе до неможливості виконання рішення суду.

27 квітня 2026 року від відповідача до суду надійшли заперечення на заяву позивача.

Зокрема, відповідач зазначає, що заявником до заяви про забезпечення позову не надано доказів на підтвердження реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду зі сторони відповідача у разі задоволення позовних вимог, ухиляння відповідача від виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а доводи позивача зводяться виключно до припущень про таку можливість, які ґрунтуються на порушенні відповідачем строків оплати товару та наявності інших судових спорів, що саме по собі не може свідчити про ухилення відповідача від сплати коштів у випадку задоволення позову, враховуючи те, що як зазначив сам заявник у заяві про забезпечення позову, відповідач не заперечує проти наявності суми основного боргу, що підтверджується актом звірки розрахунків, і відповідачем здійснювались дії по проведенню оплати вартості отриманого товару.

На підприємстві офіційно працевлаштовано понад 100 працівників, переважна більшість з яких є годувальниками сімей, деякі - батьками дітей осіб, які перебувають на фронті.

Арешт коштів на всіх рахунках унеможливить виплату заробітної плати, що є прямим порушенням трудових прав працівників.

Одночасний арешт і коштів, і майна підприємства є подвійним обмеженням, яке суперечить принципу мінімального втручання у господарську діяльність.

Відповідач не заперечує можливість накладення часткових обмежувальних заходів, однак їх обсяг та форма мають бути визначені судом із урахуванням реального майнового стану підприємства та можливості продовження поточної діяльності.

Розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Наш хліб Вінниця», судом враховано наступне:

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно зі ст. 137 ГПК України позов забезпечується, у тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст. 137).

Отже, інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №910/19256/16, від 14 травня 2018 року у справі №910/20479/17, від 14 червня 2018 року у справі №916/10/18, від 23 червня 2018 року у справі №916/2026/17, від 16 серпня 2018 року у справі №910/5916/18, від 11 вересня 2018 року у справі №922/1605/18, від 14 січня 2019 року у справі №909/526/18, від 21 січня 2019 року у справі №916/1278/18, від 25 січня 2019 року у справі №925/288/17, від 26 вересня 2019 року у справі №904/1417/19 тощо.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

За змістом статті 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі №922/2928/17 та від 05 серпня 2019 року у справі №922/599/19).

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №914/970/18 та від 10 листопада 2020 року у справі №910/1200/20).

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог (див. ухвалу Верховного Суду від 07 серпня 2018 року у справі №906/824/17 та постанову від 21 січня 2019 року у справі №902/483/18).

Позивач просить накласти арешт на грошові кошти, що належать товариству з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» в межах ціни позову, які знаходяться (обліковуються) на всіх банківських та розрахункових рахунках вказаного товариства, а також на рухоме та нерухоме майно в межах суми позовних вимог на загальну суму 1 021 595 грн. 73 коп.

Судом враховано, що в матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків підписаний сторонами, з якого вбачається, що станом на 08.02.2026 року борг відповідача становив 1 069 254 грн. 04 коп.

У постанові від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, аналізуючи питання забезпечення позову в контексті необхідності обґрунтувати припущення про можливість власника розпоряджатися своїм майном, зазначила, що можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 917/805/23, від 11 жовтня 2023 року справі № 916/409/21, від 15 вересня 2023 року у справі № 916/2359/23, від 08 серпня 2023 року у справі № 922/1344/23, від 27 квітня 2023 року у справі № 916/3686/22, від 22 квітня 2024 року у справі № 922/3929/23.

Судом також враховано, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 16 квітня 2026 року зі справи №925/349/26 судом вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 24 221 962 грн. 58 коп., що належать товариству з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат», які знаходяться на всіх рахунках товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, а в разі недостатності коштів, також на майно, яке належить товариству з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат».

Ухвала суду є чинною.

Крім того, в провадженні місцевого господарського суду перебуває ряд інших справ за участі товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат», предметом розгляду яких є стягнення грошових коштів з відповідача.

Таким чином, суд вважає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову у цій справі з великою ймовірністю ускладнить або навіть унеможливить виконання рішення щодо стягнення грошових коштів на користь позивача у разі задоволення позову.

Арешт коштів на рахунках означає, що гроші залишаються у власності боржника і знерухомлюються з метою недопущення їх виведення з рахунків боржника й уникнення виконання судового рішення у майбутньому, такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову.

Немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість ними розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі № 911/1111/20, від 21 січня 2022 року у справі № 910/5079/21, від 11 грудня 2023 року у справі № 904/1934/23.

Водночас, суд вважає, що в даному випадку немає необхідності для одночасного накладення арешту як на грошові кошти, так і на все майно відповідача у межах суми позову, оскільки матеріали справи не містять доказів, що підтверджують вчинення відповідачем дій спрямованих на відчуження майна, виведення своїх активів через укладання фраудаторних правочинів, тощо.

Крім того, в межах іншої справи (№925/349/26) судом фактично вже накладено арешт на майно відповідача (за умови недостатності коштів на рахунках у фінансових установах).

Отже, заява позивача підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1.Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Наш хліб Вінниця» про забезпечення позову від 24 квітня 2026 року задовольнити частково.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 1 021 595 грн. 73 коп., які знаходяться на рахунках товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» (18029, Україна, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Панченка Олексія, буд. 15 кв. 512, ідентифікаційний код: 44785285) в банківських та інших фінансових установах.

3. В решті заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Наш хліб Вінниця» залишити без задоволення.

4.В порядку ч. 2 ст. 144 ГПК України надіслати примірник ухвали учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки визначені ст.ст. 255-257 ГПК України.

Ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом.

Ухвала набрала законної сили: 27 квітня 2026 року.

Дата видачі ухвали: 27 квітня 2026 року.

Строк пред`явлення ухвали до виконання по 28 квітня 2029 року.

Суддя А.В.Васянович