РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.03.2026Справа № 910/16257/24

За позовомЗаступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Машівської селищної ради
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс"
провизнання додаткових угод недійсними та про стягнення 167836,79 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Луцька Ю.М.

Представники учасників справи:

прокурор: Бондарчук І.П. від позивача: не з`явилися
від відповідача: не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Машівської селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс", в якому просить суд:

- визнати недійсною додаткову угоду №1 від 31.08.2020 до договору №40 від 05.02.2020, укладеного між Відділом освіти, культури, молоді та спорту Машівської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс";

- визнати недійсною додаткову угоду №2 від 13.10.2020 до договору до договору №40 від 05.02.2020, укладеного між Відділом освіти, культури, молоді та спорту Машівської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс";

- визнати недійсною додаткову угоду №3 від 13.11.2020 до договору №40 від 05.02.2020, укладеного між Відділом освіти, культури, молоді та спорту Машівської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс";

- визнати недійсною додаткову угоду №4 від 15.12.2020 до договору №40 від 05.02.2020, укладеного між Відділом освіти, культури, молоді та спорту Машівської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс";

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" на користь Відділу освіти, молоді та спорту Машівської селищної ради надмірно сплачені грошові кошти в сумі 167836,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані додаткові угоди не відповідають вимогам ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", а відтак є підстави для визнання зазначених правочинів недійсними та повернення безпідставно сплачених бюджетних коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2025 відкрито провадження у справі №910/16257/24, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 06.03.2025, встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 20 днів з дня вручення даної ухвали.

18.02.2025 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив.

Серед іншого, відповідач зазначив, що належним позивачем у цій справі повинна бути Державна аудиторська служба України та її територіальні органи, а оскільки позов подано неналежним позивачем, то це є самостійною підставою для залишення позову без розгляду.

Також покладення відповідальності на постачальника за порушення вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме - за внесення змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, не передбачених законом, як зазначає прокурор у даній справі, на думку відповідача, суперечить ст.44 Закону України "Про публічні закупівлі", адже така відповідальність як визнання недійсними додаткових угод до договору постачання, який є виконаним на момент звернення до суду з позовом та стягнення з постачальника грошових коштів, не передбачена та суперечить ст.ст.38, 164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

26.02.2025 від прокуратури надійшла відповідь на відзив, в якій прокурор проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на позов, заперечив.

06.03.2025 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/16257/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великої Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.

У підготовчому засіданні 06.03.2025 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів згідно з ч.3 ст.177 Господарського процесуального кодексу України, розгляд клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відклав до наступного підготовчого засідання, оголосив перерву у підготовчому засіданні до 24.04.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 повідомлено позивача про оголошення перерви у підготовчому засіданні на 24.04.2025.

21.04.2025 від прокуратури надійшли заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

21.04.2025 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2025 зупинено провадження у справі №910/16257/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великої Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.

23.12.2025 від Решетилівської окружної прокуратури надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, мотивоване тим, що справа №920/19/24 розглянута Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2026 поновлено провадження у справі №910/16257/24; призначено підготовче засідання у справі на 04.02.2026; зобов`язано сторін надати письмові пояснення щодо предмету спору з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24.

03.02.2026 від прокуратури надійшли додаткові пояснення у справі на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 05.01.2026.

03.02.2026 від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

04.02.2026 від позивача надійшли письмові пояснення у справі на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 05.01.2026.

Також 04.02.2026 від відповідача надійшли письмові пояснення у справі на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 05.01.2026.

У підготовчому засіданні 04.02.2026 суд задовольнив клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання та відклав підготовче засідання на 18.02.2026, про що сторін повідомлено відповідною ухвалою суду.

18.02.2026 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив та клопотання про проведення підготовчого засідання без участі його представника, в якому він повідомив, що не заперечує проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.03.2026.

Прокурор у судовому засіданні 18.03.2026 заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Позивач та відповідач у судове засідання 18.03.2026 представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 18.03.2026 судом оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення та повідомлено про оголошення вступної та резолютивної частин рішення 18.03.2026 після перерви.

У судовому засіданні 18.03.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За результатами процедури проведення відкритих торгів UA-2019-12-28-000542-с 05.02.2020 між Відділом освіти, молоді та спорту Машівської селищної ради (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" (постачальник) укладено договір №40 (договір), згідно умов якого постачальник постачає товар згідно коду ДК 021:2015 (CPV 2008)-09120000-6 - Газове паливо (природний газ) споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених договором (п.1.1).

Відповідно до п.3.1 договору постачання природного газу здійснюється за ціною, що вільно встановлюється між постачальником та споживачем.

Загальний обсяг природного газу, що постачається для потреб споживача складає 245,200 тис.куб.м (п.3.1.1 договору).

Ціна природного газу за 1000 куб.м становить 4539,96 грн з ПДВ (п.3.1.20 договору).

Загальна сума договору становить 1113200,00 грн з ПДВ (п.3.1.3 договору).

За змістом п.п.3.4, 3.4.1, 3.4.2, 3.4.3 договору ціна природного газу підлягає зміні з наступних підстав: 3.4.1 зміна кон`юнктури ринку (зміна закупівельної ціни природного газу у власників ресурсу (газодобувних підприємств, оптових продавців, власників імпортованого ресурсу газу); 3.4.2 набрання чинності нормативно-правовими актами, що безпосередньо впливають на ціну природного газу, включаючи, але не обмежуючись, введенням в дію актів законодавства, що покладають на постачальника обов`язок укладення договорів транспортування та/або розподілу природного газу або договорів, що унеможливлюють постачання природного газу споживачу, без укладення постачальником такого роду договорів; прийняття нормативно-правових актів, що створюють для постачальника додаткові фінансові витрати пов`язані із постачанням природного газу споживачу (будь-які види фінансових забезпечень, гарантій (без відкладної, безумовної банківської гарантії); вимоги щодо збільшення страхового запасу природного газу; збільшення тарифів на транспортування та/або розподіл природного газу, тощо; 3.4.3 з будь-яких інших підстав, що випливають із відповідної письмової домовленості сторін, оформлених відповідною додатковою угодою до договору.

Згідно п.п.5.1.1, 5.1.2 договору постачальник має право не раніше ніж через 90 днів, з дня підписання договору, збільшувати ціну за одиницю товару, при цьому зменшуючи обсяг продукції, яка постачається в межах суми договору, але не більше ніж 10% (десять відсотків) від ціни за одиницю товару, встановленої на день підписання договору, Така зміна ціни за одиницю товару повинна бути фінансово та економічно обґрунтованою в письмовому вигляді, з наданням документу від уповноваженого на те органу (Інспекції по цінам, Торгово-промисловою палатою України або ї структурними підрозділами та ін.); не частіше ніж 30 днів з моменту останньої зміни ціни за одиницю товару збільшувати вартість товару, у разі коливання вартості товару на ринку та/або з інших причин, які впливають на формування ціни товару постачальника.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє в частині постачання природного газу з 02.02.2020 до 31.12.2020 включно, а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання (п.11.1 договору).

В подальшому, між сторонами укладено додаткові угоди, якими змінено умови договору, у тому числі неодноразово змінено ціну за одиницю товару.

Так, 31.08.2020 укладено додаткову угоду №1, яка набуває чинності з 01.08.2020, та якою погоджено передачу споживачу природного газу в обсязі 228034,224 куб.м та ціну за 1000 куб.м газу - 4993,96 грн з ПДВ. Підставою для укладення додаткової угоди №1 від 31.08.2020 до договору став лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" від 20.08.2020 №118 щодо зміни вартості природного газу з 01.08.2020. До вказаного листа відповідачем долучено експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати №О-516 від 14.08.2020.

Також між сторонами 13.10.2020 укладено додаткову угоду №2 до договору, яка набуває чинності з 01.09.2020, та якою погоджено передачу споживачу природного газу в обсязі 212,540850637 тис.куб.м та ціну за 1000 куб.м газу - 5490,00 грн з ПДВ. Підставою для укладення додаткової угоди №2 від 13.10.2020 до договору став лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" від 30.09.2020 №281/Ю2 щодо збільшення ціни природного газу у серпні-вересні 2020 року. До вказаного листа відповідачем долучено експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати №О-605 від 15.09.2020.

13.11.2020 між сторонами укладено додаткову угоду №3 до договору, яка набуває чинності з 01.10.2020, та якою погоджено передачу споживачу природного газу в обсязі 194,65664 тис.куб.м та ціну за 1000 куб.м газу - 6039,00 грн з ПДВ. Підставою для укладення додаткової угоди №3 від 13.11.2020 до договору став лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" від 15.10.2020 №15/10-2020 щодо збільшення ціни природного газу у жовтні 2020 року. До вказаного листа відповідачем долучено експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати №О-662 від 01.10.2020.

15.12.2020 між сторонами договору укладено додаткову угоду №4 до договору, яка набуває чинності з 01.11.2020, та якою погоджено передачу споживачу природного газу в обсязі 181,85389 тис.куб.м та ціну за 1000 куб.м газу - 6642,90 грн з ПДВ. Підставою для укладення додаткової угоди №4 від 15.12.2020 до договору став лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" від 20.11.2020 №20/11-2020 щодо збільшення ціни природного газу у листопаді 2020 року. До вказаного листа відповідачем долучено експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати №О-852 від 20.11.2020.

30.12.2020 між сторонами договору підписано додаткову угоду №5 до договору, якою загальний обсяг природного газу, що постачається для потреб споживача погоджено у кількості 137,107 тис.куб.м та визначено загальну суму договору у розмірі 790297,09 грн.

На виконання умов договору на підставі актів прийому-передачі природного газу №УГР00001843 від 31.08.2020, №УГР00002055 від 30.09.2020, №УГР00002291 від 31.10.2020, №УГР00002686 від 30.11.2020, №УГР00002904 від 21.12.2020 відповідач передав, а позивач прийняв природний газ у загальному обсязі 80,661 тис.куб.м, а позивач здійснив оплату отриманого товару на загальну суму 534034,51 грн, що підтверджується наявними в справі копіями платіжних доручень позивача.

Згідно повідомлення від 06.12.2024 №56/1-7704 вих-24 керівник Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до Відділу освіти, молоді та спорту Машівської селищної ради з вимогою про вжиття заходів щодо усунення порушень інтересів держави у спірних правовідносинах.

Листом від 23.12.2024 №01-21/874 Відділ освіти, молоді та спорту Машівської селищної ради просив прокуратуру вжити представницьких заходів з огляду на відсутність у позивача коштів для оплати судового збору.

Листом від 25.12.2024 №56/1-8091 вих-24 керівник Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області повідомив Відділ освіти, молоді та спорту Машівської селищної ради про звернення до суду з відповідним позовом.

Спір у справі виник внаслідок того, що за твердженнями прокурора, оспорювані додаткові угоди не відповідають вимогам ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", а відтак є підстави для визнання зазначених правочинів недійсними та повернення безпідставно сплачених бюджетних коштів.

У свою чергу, відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, господарський суд зазначає про таке.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абз.1 ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у ст.203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 Цивільного кодексу України).

На момент оприлюднення оголошення (28.12.2019) про проведення відкритих торгів, проведення таких торгів, визначення учасника переможцем та укладання сторонами договору діяв Закон України "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015.

Відповідно до п.5 розділу Х Закону у редакції від 19.09.2019 процедури закупівель товарів, робіт і послуг, розпочаті до введення в дію цього Закону, завершуються відповідно до порядку, що діяв до введення в дію цього Закону.

Закон від 19.09.2019 введено в дію 19.04.2020.

Договори про закупівлю, укладені у порядку та на умовах, установлених до введення в дію цього Закону, виконуються в повному обсязі до закінчення строку, на який такі договори були укладені. Зміни до таких договорів вносяться у порядку та на умовах, встановлених до введення в дію цього Закону (п.6 розділу Х Прикінцеві та перехідні положення Закону у редакції від 19.09.2019).

Метою Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015 є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції. Цей Закон установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015 договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Стаття 3 Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015 закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.22 Закону "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015 тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

За змістом ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015 договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Відповідно до ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України "Про публічні закупівлі" не містить виключень з цього правила.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Суд вважає, що метою регулювання, передбаченого ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015, а саме: закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Так, ст.652 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Суд зазначає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для замовника умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги.

Отже, перемога у тендері (закупівля за кошти місцевого бюджету) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення на 46,3% шляхом так званого "каскадного" укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку постачальника.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19.

Оскільки ціна є істотною умовою договору про закупівлю, умовою збільшення ціни за одиницю газу до 10 відсотків є коливання ціни газу на ринку, що відбулось після укладення договору, і таке збільшення здійснюється пропорційно збільшенню ціни газу на ринку.

Сам по собі факт різниці між договірною ціною газу на час укладення договору від ціни газу на ринку не є обставиною, яка зумовлює можливість застосування ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015 для приведення ціни договору у відповідність до ціни ринку.

Коливання ціни газу на ринку на час внесення змін до договору має містити документальне підтвердження, яке відображатиме дійсну зміну ціни газу після укладення договору на час внесення змін.

Щодо оспорюваних додаткових угод №№1, 2, 3, 4 до договору, то суд зазначає, що листи відповідача та експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати, які слугували підставою для укладення додаткових угод до договору та, відповідно, збільшення ціни на товар, не містять відомостей щодо динаміки цін на природний газ, пропорційності їх зростання, у них відсутній аналіз вартості ціни товару на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни природного газу на ринку, у зв`язку з чим зазначені документи не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 19.09.2019, яка набрала законної сили 19.04.2020.

Оскільки перелічені додаткові угоди №№1, 2, 3, 4 до договору укладені після вступу в дію нової редакції Закону України "Про публічні закупівлі" від 2019 року, то до вказаних правовідносин необхідно застосовувати ст.41 вказаного Закону.

Частиною 1 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії (ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі").

У постанові від 21.11.2025 по справі №920/19/24 Велика Палата Верховного Суду зазначає, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо. Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору. При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього. Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Законом не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 виходила з того, що спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку. Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку, Державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І Господарського процесуального України. Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку ст.86 Господарського процесуального України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар.

Також, у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 Велика Палата Верховного Суду вказує, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% не допускається, у тому числі і у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24, суд дійшов висновку, що надані відповідачем документи, в т.ч. експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати не містять доказів на підтвердження пропорційного зростання ціни на товар на ринку з урахуванням дії попередньої угоди, а лише зазначають вартість природного газу на одну дату, а дії сторін щодо підвищення ціни за товар шляхом укладення ряду додаткових угод суперечить меті Закону України "Про публічні закупівлі".

Зокрема, такі дії нівелюють інститут публічних закупівель, як засіб забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвитку добросовісної конкуренції, оскільки, якщо виходити з тлумачення сторонами п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" при укладенні додаткових угод, то ціну за товар можна збільшувати необмежену кількість разів.

Таким чином, додаткові угоди №1 від 31.08.2020, №2 від 13.10.2020, №3 від 13.11.2020, №4 від 15.12.2020 до договору №40 від 05.02.2020, укладеного між Відділом освіти, культури, молоді та спорту Машівської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс", якими ціну за 1000 куб.м збільшено на 46,3% від ціни визначеної договором, укладені з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", в цілому вказують на каскадне підняття постачальником ціни, що свідчить про порушення принципів максимальної економії, ефективності та пропорційності, що передбачені ч.1 ст.5 Закону України "Про публічні закупівлі", підлягають визнанню недійсними.

Недійсність додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються договором. Відтак і поставка товару, і його оплата мала здійснюватися сторонами відповідно до умов укладеного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п.1 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Оскільки додаткові угоди до договору є недійсними та не породжують правових наслідків, ціна за 1000 куб.м природного газу, що має застосовуватися при взаєморозрахунках між сторонами за договором, складає 4539,96 грн з ПДВ.

За результатами виконання умов договору відповідач поставив, а позивач отримав 80,661 тис.куб.м газу, а отже вартість такого товару становить 366197,72 грн.

Однак позивач за вказаний обсяг спожитого природного газу сплатив відповідачу 534034,51 грн.

Таким чином, грошові кошти в сумі 167836,79 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, а тому відповідач в силу приписів ст.ст.216, 1212 Цивільного кодексу України зобов`язаний повернути їх потерпілій стороні, якою у даному випадку є держава, на захист інтересів якої прокурором подано позов.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги прокуратури є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 2 ст.19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин 3, 4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Частиною 1 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15.10.2019 у справі №903/129/18 та від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Як встановлено судом, прокурором проінформовано позивача про наявність порушень при підписанні додаткових угод до договору та, серед іншого, витребувано інформацію про вжиті заходи щодо стягнення надмірно сплачених бюджетних коштів внаслідок укладення додаткових угод до договору та повідомлено позивача про необхідність звернення до суду з відповідним позовом.

За таких обставин, суд вважає, що прокурором дотримано визначений ст.23 Закону України "Про прокуратуру" порядок звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Машівської селищної ради.

Своє звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Машівської селищної ради, заступник керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області обґрунтовував тим, що вказаний Відділ згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є органом місцевого самоврядування та згідно Положення про відділ освіти, молоді та спорту Машівської селищної ради (Положення) виконує функції головного розпорядника коштів для закладів освіти, молоді і спорту, що фінансуються з бюджету Машівської селищної ради, а відтак є органом уповноваженим на захист державних інтересів у спірних правовідносинах.

Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Частиною 1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

З відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, вбачається, що Відділ освіти Машівської селищної ради за своєю організаційно-правовою формою є органом місцевого самоврядування.

Відповідно до Положення Відділ освіти, молоді та спорту Машівської селищної ради є підзвітним і підконтрольним Машівської селищній раді, є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням тощо, є бюджетною, неприбутковою організацією.

Так, з оголошення про проведення відкритих торгів UA-2019-12-28-000542-с вбачається, що джерелом фінансування закупівлі були кошти місцевого бюджету.

Частиною 5 ст.64 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що видатки місцевого бюджету здійснюються із загального та спеціального фондів місцевого бюджету відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.

Згідно зі ст.26 Бюджетного кодексу України контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів, шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень. Розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх установах і на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління таких розпорядників бюджетних коштів.

Отже, Відділ освіти Відділ освіти, молоді та спорту Машівської селищної ради є підзвітним і підконтрольним Машівської селищній раді, який у розумінні ст.22 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів (за рахунок яких здійснюється закупівля за договором), уповноважений на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету та зобов`язаний ефективно і раціонально використовувати бюджетні кошти.

Суд зазначає, що суб`єктний склад учасників у даній справі узгоджується з позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19, а також із постановами Верховного Суду від 10.07.2024 у справі №916/1055/23 та від 21.11.2025 у справі №920/19/24, у яких суд вказав про правильність визначення Відділу освіти в якості позивача.

З огляду на зазначене, заперечення відповідача щодо визначеного прокурором суб`єктного складу учасників даної справи відхиляються судом як необґрунтовані.

Крім цього, суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача, що за порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" передбачена саме адміністративна відповідальність у вигляді накладення штрафу, у тому числі, за внесення змін до істотних умов договору про закупівлю, з огляду на таке.

Відповідно до п.22 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Частиною 1 ст.44 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону, уповноважені особи, службові (посадові) особи замовників, службові (посадові) особи та члени органу оскарження, службові (посадові) особи Уповноваженого органу, службові (посадові) особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, службові (посадові) особи органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку), несуть відповідальність згідно із законами України.

Відповідно до ст.164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, зокрема, що внесення змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, не передбачених законом - тягнуть за собою накладення штрафу на службових (посадових), уповноважених осіб замовника від тисячі п`ятсот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи положення п.22 ч.1 ст.92 Конституції України та ст.44 Закону України "Про публічні закупівлі", відповідальність за порушення законодавства залежить від виду відповідальності і регулюється відповідними законами.

У спірному випадку наявні порушення не тільки Закону України "Про публічні закупівлі", а й договірних правовідносин, що відповідно до ст.41 цього Закону регулюється нормами Цивільного кодексу України, що свідчить про цивільно-правову відповідальність сторін правочину.

Норми Цивільного кодексу України регулюють цивільно-правову відповідальність (як у даній справі), а норми Кодексу України про адміністративні правопорушення - адміністративну (що не є предметом даного спору). Ці норми не містять колізій та суперечностей, оскільки стосуються різних видів порушень Закону України "Про публічні закупівлі" та правочину в цілому.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною додаткову угоду №1 від 31.08.2020 до договору №40 від 05.02.2020, укладеного між Відділом освіти, культури, молоді та спорту Машівської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс".

3. Визнати недійсною додаткову угоду №2 від 13.10.2020 до договору до договору №40 від 05.02.2020, укладеного між Відділом освіти, культури, молоді та спорту Машівської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс".

4. Визнати недійсною додаткову угоду №3 від 13.11.2020 до договору №40 від 05.02.2020, укладеного між Відділом освіти, культури, молоді та спорту Машівської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс".

5. Визнати недійсною додаткову угоду №4 від 15.12.2020 до договору №40 від 05.02.2020, укладеного між Відділом освіти, культури, молоді та спорту Машівської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс".

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укр Газ Ресурс" (04070, місто Київ, вул.Сагайдачного Петра, будинок 25, літ.Б, офіс 5, ідентифікаційний код 41427817) на користь Відділу освіти, молоді та спорту Машівської селищної ради (39400, Полтавська обл., Полтавський р-н, селище Машівка, вул.Незалежності, будинок 111, ідентифікаційний код 42395100) надмірно сплачені грошові кошти в сумі 167836 (сто шістдесят сім тисяч вісімсот тридцять шість) грн 79 коп.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укр Газ Ресурс" (04070, місто Київ, вул.Сагайдачного Петра, будинок 25, літ.Б, офіс 5, ідентифікаційний код 41427817) на користь Полтавської обласної прокуратури (36000, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця 1100-річчя Полтави, будинок 7, ідентифікаційний код 02910060) витрати по сплаті судового збору на суму 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.04.2026

Суддя Ю.М.Смирнова