ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2026 р. Справа №910/726/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Берегівське хлібоприймальне підприємство"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2026

у справі №910/726/26 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Берегівське хлібоприймальне підприємство"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне партнерство"

про стягнення 431 583,56 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Берегівське хлібоприймальне підприємство" (далі - ТОВ "Берегівське хлібоприймальне підприємство") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне партнерство" (далі - ТОВ "Енергетичне партнерство") надмірно сплачених коштів у розмірі 431 583,56 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Берегівське хлібоприймальне підприємство" посилається на неповернення ТОВ "Енергетичне партнерство" надмірно сплачених коштів за договором про постачання електричної енергії споживачу від 26.03.2019 №30, внаслідок чого загальний розмір заборгованості відповідача по переплаті за куплену позивачем електричну енергію становить 431 583,56 грн.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2026 передано справу №910/726/26 за позовом ТОВ "Берегівське хлібоприймальне підприємство" до ТОВ "Енергетичне партнерство" про стягнення 431 583,56 грн за виключною підсудністю до Господарського суду Закарпатської області.

Постановляючи вказану ухвалу місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ "Берегівське хлібоприймальне підприємство" до ТОВ "Енергетичне партнерство" про стягнення 431 583,56 грн підлягає розгляду Господарським судом Закарпатської області, оскільки нерухоме майно в спірному випадку розташоване у смт. Батьово Закарпатської області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "Берегівське хлібоприймальне підприємство" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2026 у справі №910/726/26 та направити її для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала місцевого господарського суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, а тому такою, що підлягає скасуванню.

Так, скаржник зазначає, що спір у цій справі не виник з приводу нерухомого майна, не стосується ні правового режиму нерухомого майна, ні інших прав та обов`язків, що пов`язані з ним, нерухоме майно служить лише місцем виконання зобов`язань, і спор з цього приводу між сторонами відсутній.

На переконання апелянта, на такий спір не поширюються правила виключної підсудності, передбачені частиною 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо розгляду спору за місцезнаходженням нерухомого майна. Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції про передачу справи №910/726/26 за виключною підсудністю до Господарського суду Закарпатської області.

Також, скаржник вказує, що відповідач - ТОВ "Енергетичне партнерство" має зареєстроване місцезнаходження за адресою: 02140, м. Київ, вул. Бориса Гмирі, 9, у зв`язку з чим, ним законно і обґрунтовано пред`явлено позов за місцезнаходженням відповідача до Господарського суду міста Києва.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2026 апеляційну скаргу ТОВ "Берегівське хлібоприймальне підприємство" у справі №910/726/26 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Берегівське хлібоприймальне підприємство" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2026 у справі №910/726/26. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/726/26. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 27.03.2026.

02.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/726/26.

Головуюча суддя Сітайло Л.Г. перебувала у відпустці з 13.04.2026 до 26.04.2026.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач, у порядку статті 263 ГПК України своїм правом не скористався, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

За приписами пункту 8 частини 1 статті 255 ГПК України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду.

Згідно з частинами 1, 2 статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31-34 частини 1 статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвалу в даній справі виходячи з такого.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови

Предметом апеляційного перегляду у даній справі, зокрема, є наявність або відсутність процесуальних підстав для передачі матеріалів справи №910/726/26 за територіальною підсудністю до іншого господарського суду.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 ГПК України).

Параграфом 3 глави 2 ГПК України урегульовано територіальну юрисдикцію (підсудність).

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності, відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зазначений припис поширює свою дію абсолютно на всі випадки, коли процесуальне законодавство не обумовлює будь-якого відмінного варіанту стосовно конкретного виду справ, а тому іменується загальним, адже діє як загальне правило, на відміну від інших видів підсудності, що застосовуються як спеціальне правило підсудності.

Вищевказане обумовлене тим, що на противагу іншим правовим положенням про підсудність, норма статті 27 ГПК України не обмежується директивою про певну категорію справ, які необхідно розглядати за цим правилом підсудності, у той час як всі інші правові норми кореспондуються із характеристиками справи за предметною або суб`єктною ознакою, а тому підлягають застосуванню виключно у випадку кореляції конкретної справи з цими ознаками.

Правила загальної підсудності поширюють свою дію на всі справи позовного провадження, за винятком тих, для яких ГПК України встановлює інший вид підсудності.

Відповідно до статті 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким, відповідно до цієї статті, підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позови у спорах за участю кількох відповідачів можуть пред`являтися до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання одного з відповідачів.

Частиною 1 статті 31 ГПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивача з позовною заявою до суду у даній справі (26.01.2026), місцем реєстрації відповідача - ТОВ "Енергетичне партнерство" було: 02140, м. Київ, вул. Бориса Гмирі, 9, що підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами.

Згідно з частиною 3 статті 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Суди цивільної юрисдикції під спорами, що виникають з нерухомого майна, розуміють спори про право власності на нього; право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділення частки з цього майна (статті 364, 367 ЦК України); поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділення частки з нього (статті 370, 372 ЦК України); право користування нерухомим майном (визначення порядку користування); право, яке виникло з договору найму житлового приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; звернення стягнення на нерухоме майно-предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник із приводу нерухомого майна; усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таку позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №640/16548/16-ц, де зроблено висновок, що спір про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури виникає з приводу нерухомого майна, а також у постанові від 11.07.2019 у справі №462/7217/18, у якій предметом спору було відступлення права вимоги за іпотечним договором, який суд відніс до спорів, що виникають з нерухомого майна.

Вказані позиції Верховного Суду переглянула та підтримала Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи №910/10647/18, в якій зроблено, зокрема, такі висновки:

- нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки має специфічні риси - сталий зв`язок із землею, особливу цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни призначення;

- майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна як об`єкта цивільних прав;

- виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, пов`язаних із нерухомим майном;

- оскільки спір у цій справі (щодо визнання недійсним договору купівлі продажу майнових прав) виник з приводу об`єкта нерухомого майна, то спір щодо майнових прав на вказане майно, відповідно до вимог частини 3 статті 30 ГПК України, мав би розглядати суд за місцем розташування майна.

Тобто цивільні суди розширено тлумачать відповідну норму, вважаючи спором, що виникає з приводу нерухомого майна, будь-який спір, у якому фігурує нерухомість (навіть опосередковано).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі №911/2390/18, проаналізувавши положення статей 27, 29, 30 ГПК України, статтю 181 ЦК України, зазначила, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

За визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука "з приводу" означає "у зв`язку з чим-небудь", тому словосполучення "з приводу нерухомого майна" треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.

При цьому, словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині 3 статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №910/10647/18, у справі №911/2390/18 та постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №910/6644/18.

Як зазначалось вище, згідно з положеннями статті 181 ЦК України, до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2024 у справі №523/14831/21.

Колегія суддів звертає увагу, що спір у справі №910/726/26 не стосується правовідносин оренди та правовідносин будь-якого іншого користування нерухомим майном, спір не стосується стягнення заборгованості за користування нерухомим майном, а спір стосується повернення переплати за договором постачання електричної енергії.

Колегія суддів констатує, що повернення надмірно сплачених коштів за договором про постачання електричної енергії споживачу від 26.03.2019 №30 не свідчить про наявний спір між сторонами з приводу нерухомого майна - об`єкта постачається електричної енергії за вказаним договором, який знаходиться у Закарпатській області. Отже, предметом спору у даній справі не є право чи обов`язок сторони, який стосується нерухомого майна.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись з наведеними мотивами в оскаржуваній ухвалі щодо застосування виключної підсудності, згідно з частиною 3 статті 30 ГПК України, оскільки даний спір не виник з приводу нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта стосовно того, що наведені в ухвалі судом першої інстанції правові позиції Верховного Суду не є релевантними до даної справи.

Так, у справі №911/2390/18 спір виник з приводу стягнення заборгованості за користування нерухомим майном за договором оренди; у справі №910/6644/18 спір стосується визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна; у справі №910/10647/18 також щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав на новозбудований об`єкт, якому присвоєно адресу та зареєстровано в реєстрі, і в наведених справах суд касаційної інстанції обґрунтовано констатував, що такі спори є "спорами з приводу нерухомого майна", та застосував норми виключної підсудності, відповідно до частини 3 статті 30 ГПК України.

Однак, спір у даній справі виник з договору про постачання електричної енергії споживачу від 26.03.2019 №30, відповідно до пункту 2.1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок останнього, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі, згідно з умовами цього договору.

На переконання колегії суддів, спір у даній справі виник з договірних відносин, які не пов`язані з нерухомим майном, тобто з відносин, до яких не можна застосувати словосполучення "з приводу нерухомого майна". Натомість, спір виник з приводу договору про постачання електричної енергії, а отже існують зобов`язання з постачання електричної енергії та оплати за спожиту електричну енергію, що не стосується прав та інтересів об`єкту, як нерухомого майна.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про наявність підстав для передачі справи №910/726/26 за позовом ТОВ "Берегівське хлібоприймальне підприємство" до ТОВ "Енергетичне партнерство" про стягнення 431 583,56 грн за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Закарпатської області не можна визнати законними і обґрунтованими.

З огляду на наведене, ухвала Господарського суду міста Києва від 26.02.2026 у справі №910/726/26 постановлена з порушенням норм процесуального права.

Таким чином, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції помилково відніс даний спір до спорів, які безпосередньо пов`язані з нерухомим майном та, відповідно, хибно застосував норму частини 3 статті 30 ГПК України. Натомість у даному випадку підлягає застосування частина 1 статті 27 ГПК України (підсудність за місцезнаходженням відповідача).

Отже, враховуючи те, що місцезнаходженням відповідача (ТОВ "Енергетичне партнерство") є місто Київ, справа має бути розглянута Господарським судом міста Києва, в силу частини 1 статті 27 ГПК України, у зв`язку з чим суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою необґрунтовано передав справу №910/726/26 до Господарського суду Закарпатської області.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 6 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 280 ГПК України встановлено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду про передачу справи на розгляд до іншого суду у даній справі не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до Господарського суду міста Києва, на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Оскільки доводи апеляційної скарги ТОВ "Берегівське хлібоприймальне підприємство" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2026 у справі №910/726/26 при перевірці в апеляційному порядку знайшли своє підтвердження, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно з загальними правилами статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Берегівське хлібоприймальне підприємство" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2026 у справі №910/726/26 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2026 у справі №910/726/26 скасувати.

3. Матеріали справи №910/726/26 передати до Господарського суду міста Києва на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран