ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

29.04.2026м. ДніпроСправа № 904/2309/26

Розглянувши матеріали заяви Дніпровської міської ради

про забезпечення позову до його подання,

особи, що можуть набути статус учасника справи:

в якості позивача: Дніпровська міська рада, м. Дніпро

в якості відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Лідер Фінанс, м. Черкаси

Суддя Мілєва І.В.

ВСТАНОВИВ:

Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до його подання та просить: накласти арешт на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Фінанс», що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 181 (РНОНМ 101), та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Фінанс», в межах суми стягнення в розмірі 398 950,67 грн, до набрання рішенням по справі законної сили.

Заявник вказує про намір подати до Господарського суду Дніпропетровської області позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Лідер Фінанс безпідставно збережених коштів у розмірі 398 950,67 грн за фактичне користування земельною ділянкою, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 181 (кадастровий номер :08:646:0001), без належних на те правових підстав.

Заявник зазначає, що підставою для пред`явлення позову стало наступне. Внаслідок обстеження земельної ділянки встановлено наступне: «Доступ до земельної ділянки вільний, заїзд здійснюється зі сторони узвозу Воздвиженського. На земельній ділянці розташовано автозаправний комплекс, що складається з: одноповерхової будівлі операторської, з табличкою «автозаправна станція № 14», перед якою встановлено металевий навіс на опорах, де розміщено 3 паливороздавальні колонки на бетонній основі, споруд, одноповерхових будівель та металевих підземних паливних резервуарів. Із західної сторони на земельній ділянці розташовано стаціонарний заправник газу з роздавальною колонкою газу. На момент обстеження на території автозаправної станції господарська діяльність з продажу пального, а також алкогольних напоїв та тютюнових виробів не здійснювалась. Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру на земельній ділянці зареєстровані обмеження у використанні, а саме: охоронна зона навколо (уздовж) об`єкта енергетичної системи. Згідно з планом зонування території міста Дніпра земельна ділянка належить до функціональної зони ТР-1-3 (зони транспортної інфраструктури населеного пункту). На території земельної ділянки наявні зелені насадження, покриття земельної ділянки асфальт. Площа обстежуваної земельної ділянки, відповідно до кадастрового номера :08:646:0001, становить 0,3807 га». Вищезазначена інформація відображена в акті обстеження земельної ділянки від 28.04.2025. В свою чергу, відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно з`ясовано, що на земельній ділянці розташовані автозаправочні станції № 14, № 29, які складаються з: операторська літ. А-1, ганок літ. а1, ганок літ. а2. Загальна площа-43,2 кв.м; операторська (АЗС №29) літ. Б-1 загальною площею-22,6 кв.м; навіс літ. В; навіс літ. Г; навіс літ. Д; вбиральня літ. Е; №1 огорожа; №2 огорожа; №3 підпірна стінка; №4 колонка паливороздавальна; №5 колонка паливороздавальна; №6 колонка паливороздавальна; №7 ємність для зберігання паливно-мастильних матеріалів; №8 ємність для зберігання паливно-мастильних матеріалів; №9 ємність для зберігання паливно-мастильних матеріалів; №10 ємність для зберігання паливно-мастильних матеріалів; №11 резервуар протипожежного запасу води; №12 резервуар протипожежного запасу води; №13 резервуар протипожежного запасу води; №15 ємність для зберігання паливно-мастильних матеріалів; №16 ємність для зберігання паливно-мастильних матеріалів; №17 ємність для зберігання паливно-мастильних матеріалів; №18 яма вигрібна; 19 очисна споруда; №20 очисна споруда; №21 ємність для зберігання зріджених вуглеводних газів; ; №22 колонка газороздавальна; №23 цінове табло; №24 блискавковідвід; №25 блискавковідвід; №26 блискавковідвід; №27 блискавковідвід; №28 блискавковідвід; №29 блискавковідвід; №30 очисна споруда; №31 септик; І-замощення; ІІ-замощення; ; ІІІ-замощення; ІV-замощення; V-замощення. Власником якої з 16.03.2017 є відповідач на підставі акту прийому-передачі, посвідченого 15.03.2017 Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою К.Ю. Отже, відповідач з 16.03.2017 по теперішній час користується земельною ділянкою територіальної громади, на якій знаходяться належні йому на праві власності об`єкти нерухомості. Внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у вигляді коштів, набутих без достатньої правової підстави, у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 30.05.2025 по 02.04.2026.

В обґрунтування необхідності вжиття заявлених заходів забезпечення заявник зазначає наступне. Відповідач з 16.03.2017 по теперішній час користується земельною ділянкою територіальної громади, на якій знаходяться належні йому на праві власності об`єкти нерухомості. Внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у вигляді коштів, набутих без достатньої правової підстави, у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 30.05.2025 по 02.04.2026. За відсутності вжиття заходів забезпечення позову, об`єкти, розміщені на земельній ділянці можуть бути відчужені на користь третіх осіб. Метою таких дій може бути, зокрема штучне збільшення кола учасників судового процесу, що зумовить затягування розгляду справи. Більше того, з урахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 755/3782/17, можливо вчинення перешкод в подальшому виконанні судового рішення шляхом зміни власника будівель та споруд. В свою чергу, грошові кошти можуть бути виведені з рахунків відповідача, що в подальшому, за умови задоволення позовної заяви, може ускладнити виконання рішення суду. Можливість відповідача розпоряджатись своїм майном та коштами є беззаперечною. Отже, такий факт є очевидним та не потребує доказування зі сторони позивача. З огляду на викладене, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення по справі та не виключається, що для відновлення його прав та інтересів необхідно буде докласти значних зусиль та додаткових витрат.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. (ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України).

Господарський суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, всебічно та повно дослідивши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Вказане узгоджується із позицією Верховного суду України, яка наведена у постанові від 24.05.2017 у справі № 6-640цс17, та яка зводиться до того, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

З огляду на закріплені в наведених положеннях принципи з урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування (рішення від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України", від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії", від 17.07.2008 у справі "Каіч та інші проти Хорватії") вбачається, що Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

При цьому, позивач має право на превентивний захист судом свого права у випадку, коли ще немає порушення, однак є підстави передбачити можливість такого порушення. Однією з форм такого превентивного судового захисту, по суті, і є заходи забезпечення ефективності судового рішення.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвідношення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.1,5,6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволення вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Правова позиція Верховного Суду в питаннях забезпечення позову зводиться до того, що господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не повинен надавати оцінку доказам в обґрунтування вимог чи заперечень проти позову, робити висновки про існування або відсутність підстав для задоволення позову. В першу чергу суд повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надаються, зокрема, заявником. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.08.2020 по справі № 904/2357/20.

Враховуючи характер спору, суд вважає, що наведений спосіб забезпечення позову відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності.

Суд вбачає наявність зв`язку між зазначеним заходом забезпечення позову і вказаним заявником предметом спору, співмірність заходу із вказаними позовними вимогами.

Вжиття наведеного заходу забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду. Навпаки, невжиття зазначеного заходу забезпечення позову може унеможливити виконання рішення господарського суду в разі прийняття його на користь позивача.

За приписами ч. 6, 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 233, 234, 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Фінанс» (18005, Черкаська область, м. Черкаси, б. Шевченка, буд. 336А, ідентифікаційний код 40264058), що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 181 (РНОНМ 101), та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Фінанс» (18005, Черкаська область, м. Черкаси, б. Шевченка, буд. 336А, ідентифікаційний код 40264058), в межах суми стягнення в розмірі 398 950,67 грн.

Ухвала з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження має статус виконавчого документа.

Ухвала набирає законної сили з дати її підписання 29.04.2026.

Ухвала як виконавчий документ підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" та може бути пред`явлена до виконання - до 30.04.2029.

Стягувач: Дніпровська міська рада (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Д. Яворницького, 75, ідентифікаційний код 26510514).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю Лідер Фінанс (18005, Черкаська область, м. Черкаси, б. Шевченка, буд. 336А, ідентифікаційний код 40264058).

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.В. Мілєва