УХВАЛА

27 квітня 2026 року

м. Київ

Справа № 911/1515/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Власова Ю.Л. - головуючого, Булгакової І.В., Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17 березня 2026 року (колегія суддів у складі: головуюча: Бестаченко О.Л., судді: Скрипка І.М., Шаратов Ю.А.)

у справі №911/1515/25

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон»,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного підприємства агрофірма «Вільхівці», про стягнення 502 785,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 24 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця», позивач) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» (далі - ТОВ «Фірма Ерідон», відповідач) 502 785,00 грн штрафу за неправильне зазначення у накладній №37826732 від 11 травня 2024 року маси вантажу.

Місцевий господарський суд виходив із доведеності позовних вимог, втім врахував, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений частиною п`ятою статті 315 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та пунктом 137 Статуту залізниць. Також суд не взяв до уваги пункт 7.3 Договору перевезення, яким визначено строк позовної давності в один рік, оскільки у пункті 7 Прикінцевих положень ГК України, що визначає, які саме строки продовжуються на строк дії карантину, стаття 315 ГК України, що встановлює відповідний строк, відсутня.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17 березня 2026 року рішення Господарського суду Київської області від 24 жовтня 2025 року у справі №911/1515/25 скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з відповідача на користь позивача 502 785,00 грн штрафу, 6 033,42 грн судового збору за подання позову, 9 050,13 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, пославшись на приписи статті 259 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та пункту 7.3. Договору перевезення, зазначив, що сторони збільшили строк позовної давності до одного року, тому є помилковим висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову внаслідок пропуску позивачем позовної давності.

10 квітня 2026 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Верховний Суд, Суд) надійшла касаційна скарга ТОВ «Фірма Ерідон», в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 17 березня 2026 року у справі №911/1515/25 та залишити в силі рішення Господарського суду Київської області від 24 жовтня 2025 року у справі №911/1515/25. Стягнути з позивача на користь відповідача всі судові витрати

Вказану касаційну скаргу скаржник подав 10 квітня 2026 року через систему «Електронний суд».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 квітня 2026 року для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.

За змістом пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в)справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною п`ятою статті 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини сьомої зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року становив 3 028,00 грн.

У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України).

Предметом позову у справі №911/1515/25 є стягнення 502 785,00 грн штрафу, що менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 500 = 1 514 000 грн), а тому у розумінні ГПК України ця справа за загальним правилом не підлягає касаційному перегляду.

Разом із тим підпункти «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачають певні випадки за наявності яких рішення суду у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб може бути оскаржено в касаційному порядку. При цьому, особа, яка подає касаційну скаргу повинна обґрунтувати та довести наявність такого випадку.

ТОВ «Фірма Ерідон» оскаржує постанову Північного апеляційного господарського суду від 17 березня 2026 року у справі №911/1515/25 на підставі пунктів 1, 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, а підставами відкриття касаційного провадження у цій справі зазначає підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, оскільки в оскаржуваному судовому рішенні вирішується зокрема питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики стосовно того, чи розповсюджується правило, передбачене частиною першою статті 259 ЦК України про те, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, на договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, з урахуванням його правової природи як публічного договору у розумінні статті 633 та частини другої статті 915 ЦК України, до якого приєднуються споживачі.

Скаржник зазначає, що правові висновки на підставі наведених питань сформують єдину правозастосовчу практику у спорах з АТ «Українська залізниця», які виникають з організації перевезення вантажів залізничним транспортом із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, та одночасно матимуть винятково актуальне значення для її формування, розвитку. Вказане надасть нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин у сфері перевезень залізницею.

Також ТОВ «Фірма Ерідон» зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес, який полягає в обґрунтованій зацікавленості широкого кола осіб у формуванні правової позиції щодо меж договірної свободи при укладенні публічного договору з АТ «Укрзалізниця», виконанні його умов та застосуванні положень в частині змін тривалості позовної давності на вимогу перевізника, оскільки такі висновки може використати будь-який споживач послуг позивача з організації перевезення вантажів залізничним транспортом з огляду на можливий вплив судового рішення на права та інтереси як фізичних, так і юридичних осіб, які користувалися, користуються або користуватимуться відповідними послугами.

«Значний суспільний інтерес» споживачів, згідно із доводами скаржника, проявляється як серйозна, обґрунтована зацікавленість, в контексті можливого впливу ухваленого у цій справі судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, які користувалися, користуються чи будуть користуватися послугами позивача з перевезення вантажів на підставі укладених публічних договорів. Вказане пов`язано із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток економіки. Таким чином, вирішення цієї справи матиме не лише індивідуально-правове, але й загальноекономічне значення, оскільки сприятиме забезпеченню правової визначеності, підвищенню довіри до ринку перевезень, а також збереженню та захисту економічних інтересів учасників господарського обороту, що в сукупності є необхідною передумовою стабільного розвитку економіки держави.

Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, буде впливати на значну кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему та стосується питання права, вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати певні ознаки, зокрема існування кількісних або якісних критеріїв, таких як:

- відсутність усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному;

- невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права;

- встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому.

ТОВ «Фірма Ерідон» у касаційній скарзі обґрунтовує необхідність викладення Верховним Судом висновку щодо зазначеного ним правового питання, яке вважає таким, що має фундаментальне значення. Разом з тим, скаржник не наводить належних аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики у питанні застосування норм, зазначених ним у касаційній скарзі, зокрема не навів справ з різною правовою практикою у правовідносинах подібних до правовідносин у цій справі. Отже, у касаційній скарзі не зазначено ні кількісного, ні якісного елементів на підтвердження існування наявності правової проблеми.

Вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес», зокрема, слід розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства.

ТОВ «Фірма Ерідон» не наводить у касаційній скарзі яким чином судові рішення у справі №911/1515/25 можуть вплинути на права, обов`язки та інтереси інших осіб, крім учасників цієї справи. Натомість необхідність формування правозастосовчої практики Верховним Судом належить до підстав відкриття касаційного провадження, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, яким у цій справі Суд вже надав оцінку.

Таким чином касаційна скарга ТОВ «Фірма Ерідон» не містить обґрунтувань, які Суд міг би визнати такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, а відтак скаржник не дотримався умов допуску цієї справи до касаційного оскарження.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Фірма Ерідон» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17 березня 2026 року у справі №911/1515/25, оскільки вона подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 2, 12, 15, 17, 163, 232, 234, 235, 287, 293, 314 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17 березня 2026 року у справі №911/1515/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов

Судді І. В. Булгакова

Т. М. Малашенкова