РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2026Справа № 910/1478/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Медичні закупівлі України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм"

про стягнення 950 893, 82 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Медичні закупівлі України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" (далі - відповідач) про стягнення 950 893, 82 грн, з яких: 570 536, 40 грн - пеня та 380 357, 42 грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю № 09/223-08/2024 від 06.08.2024 в частині поставки товару у визначений договором строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 позовну заяву Державного підприємства "Медичні закупівлі України" - залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

18.02.2026 до суду надійшла заява Державного підприємства "Медичні закупівлі України" про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, зокрема встановлено відповідачу строк протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подачі заяви з обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Крім того, судом повідомлено, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (частина 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що 18.10.2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023 року №3200-ІХ на підставі якого внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 6 ст.6 Господарського процесуального кодексу України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) - ч. 5 ст. ст.6 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженої рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (зі змінами), підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.

До Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (далі - АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя (далі - автоматизована система діловодства).

Так, відповідно до ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно п. 2, ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Тож, судом було надіслано ухвалу від 20.02.2026 про відкриття провадження у даній справі в електронний кабінет відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду від 20.02.2026 отримана відповідачем 21.02.2026, що підтверджується довідкою Господарського суду міста Києва про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, відповідно до якої документ (ухвала суду від 20.02.2026) доставлено в електронний кабінет відповідача 20.02.2026 о 19:13 год.

Крім того, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 20.02.2026 також у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

06.08.2024 між Державним підприємством "Медичні закупівлі України" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" (далі - постачальник) укладено договір про закупівлю № 09/223-08/2024, умовами якого передбачено, що постачальник бере на себе зобов`язання поставити замовнику фармацевтичну продукцію, асортимент, ціна та обсяг якої вказується в специфікації (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору (далі - продукція), а замовник прийняти таку продукція та оплатити її в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 2.4. договору, право власності на продукцію переходить від постачальника до замовника після прийняття продукції в пункті призначення та підписання видаткової накладної або акта приймання продукції згідно з розділом 6 цього договору.

У пункті 3.4. договору сторони погодили, що якщо інше не передбачено цим договором, за загальним правилом, оплата Продукції за цим Договором здійснюється замовником на умовах попередньої оплати з урахуванням положень бюджетного законодавства та нормативно-правових актів, що регулюють питання здійснення попередньої оплати.

Попередня оплата за цим договором здійснюється замовником протягом 30 календарних днів з дня надання постачальником забезпечення повернення попередньої оплати у формі банківської гарантії та за умови дотримання постачальником вимог, визначених у пунктах 3.5.- 3.9. цього договору.

Датою оплати є дата списання грошових коштів з рахунку замовника, відкритого в органі Казначейства. Попередня оплата за цим договором здійснюється на строк, вказаний в пункті 6 специфікації (додаток №1). У випадку здійснення фінансового моніторингу банком замовника, постачальник зобов`язаний протягом 5 робочих днів, надати замовнику інформацію та документи, що зазначені в запиті банку замовника.

Відповідно до п. 4.1. договору, постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за цим договором у строк, вказаний у специфікації (додаток № 1).

За умовами п. 8.2. договору, за кожне порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) продукції, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) відсотка від ціни продукції, строк поставки якої порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданої (несвоєчасно переданої, повернутої) продукції, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором, включаючи день виконання такого зобов`язання. За порушення строку поставки продукції понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від ціни продукції, строк поставки якої порушено. При цьому, відібрані зразки серій продукції для проведення лабораторного аналізу не вважаються непоставленими (неприйнятими).

Згідно п. 8.4. договору, у разі застосування пені та/або штрафу постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати направлення замовником письмового повідомлення постачальнику. Сплата пені/штрафів не звільняє постачальника від виконання умов цього договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності після його підписання сторонами з моменту надання згоди уповноваженим органом управління на вчинення даного значного господарського зобов`язання (у разі, якщо надання такої згоди передбачено законодавством) та діє протягом строку, вказаного у специфікації (додаток № 1), а в частині виконання стронами своїх зобов`язань за цим договором, у тому числі в частині штрафних санкцій та поставки продукції - до повного виконання (п. 10.1. договору).

У специфікації, що є додатком № 1 до договору № 09/223-08/2024 від 06.08.2024 сторони погодили обсяг продукції, ціну, строк поставки, календарний план.

Так, відповідно до п. 3 специфікації, загальна ціна договору складає 27 065 926, 17 грн, з ПДВ, у т.ч. ПДВ - 1 770 668, 07 грн.

Згідно п. 4 специфікації, постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за договором у строк:

- Партія № 1 - Мозетрок (Бортезоміб 3,5 мг), 12 536 флаконів, до 14.01.2025 включно;

- Партія № 2 - Мозетрок (Бортезоміб 3,5 мг), 15 319 флаконів, до 02.07.2025 включно;

- Партія № 3 - Мозетрок (Бортезоміб 3,5 мг), 22 335 флаконів, до 20.05.2026 включно;

Як вбачається з матеріалів справи, 14.03.2025 між Державним підприємством "Медичні закупівлі України" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" (постачальник) укладено додаткову угоду № 3 до договору № 09/223-08/2024 від 06.08.2024, відповідно до якої сторони вирішили внести зміни до пункту 3 специфікації до договору та викласти в такій редакції: «У відповідності до пункту 31. Договору загальна ціна договору складає 24 238 537, 23 грн з ПДВ, в тому числі ПДВ - 1 585 698, 70 грн».

Також, сторони вирішили пункт 4 специфікації викласти в наступній редакції: «Постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за договором у строк: Партія № 1 - Мозетрок (Бортезоміб 3,5 мг), 12 536 флаконів, до 14.01.2025 включно; Партія № 2 - Мозетрок (Бортезоміб 3,5 мг), 10 076 флаконів, до 02.07.2025 включно; Партія № 3 - Мозетрок (Бортезоміб 3,5 мг), 22 335 флаконів, до 20.05.2026 включно».

Крім того, 28.07.2025 між Державним підприємством "Медичні закупівлі України" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" (постачальник) укладено додаткову угоду № 4 до договору № 09/223-08/2024 від 06.08.2024, відповідно до якої сторони вирішили внести зміни до пункту 4 специфікації до договору та викласти в наступній редакції: «Постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за договором у строк: Партія № 1 - Мозетрок (Бортезоміб 3,5 мг), 12 536 флаконів, до 14.01.2025 включно; Партія № 2 - Мозетрок (Бортезоміб 3,5 мг), 10 076 флаконів, до 30.09.2025 включно; Партія № 3 - Мозетрок (Бортезоміб 3,5 мг), 22 335 флаконів, до 20.05.2026 включно».

У пункті 5 Специфікації, що є додатком № 1 до договору № 09/223-08/2024 від 06.08.2024 (згідно зі змінами викладеними в додатковій угоді № 3 від 14.03.2025 до договору) визначено календарний план, відповідно до якого сума сплати у 2025 році становить 5 433 677, 47 грн з ПДВ, в тому числі ПДВ 355 474,23 грн, поставку Партії № 2 - 10 076 флаконів.

Так, позивачем відповідно до умов договору було здійснено попередню оплату у розмірі 5 433 677, 47 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 9682 від 04.04.2025.

Тож, відповідно до умов договору відповідач зобов`язаний був поставити товар Партії № 2 у визначений у специфікації строк до 02.07.2025 (включно) та в подальшому з урахуванням внесених сторонами змін до специфікації до 30.09.2025 (включно).

Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2025 відповідачем було поставлено позивачу товар на загальну суму 5 433 677, 47 грн, що підтверджується видатковою накладною № 53778 від 19.12.2025, яка підписана представниками сторін та скріплена печаткою сторін.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач не здійснив поставку товару у визначений договором строк, тобто ані до 02.07.2025, ані до 30.09.2025, поставивши товар 19.12.2025, тому просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 950 893, 82 грн, з яких: 570 536, 40 грн - пені за періоди: з 03.07.2025 по 27.07.2025 та з 01.10.2025 по 19.12.2025, а також 380 357, 42 грн - штрафу у розмірі 7 % від ціни продукції, строк поставки якої порушено.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 09/223-08/2024 від 06.08.2024 суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п. 4.1. договору, постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за цим договором у строк, вказаний у специфікації (додаток № 1).

Відповідно до п. 2.4. договору, право власності на продукцію переходить від постачальника до замовника після прийняття продукції в пункті призначення та підписання видаткової накладної або акта приймання продукції згідно з розділом 6 цього договору.

У пункті 5 Специфікації, що є додатком № 1 до договору № 09/223-08/2024 від 06.08.2024 (згідно зі змінами викладеними в додатковій угоді № 3 від 14.03.2025 до договору) визначено календарний план, відповідно до якого сума сплати у 2025 році становить 5 433 677, 47 грн з ПДВ, в тому числі ПДВ 355 474,23 грн, поставку Партії № 2 - 10 076 флаконів.

Судом встановлено, що позивачем відповідно до умов договору було здійснено попередню оплату у розмірі 5 433 677, 47 грн за поставку товару Партії № 2, що підтверджується платіжною інструкцією № 9682 від 04.04.2025.

Відповідно до п. 4 специфікації, що є додатком № 1 до договору № 09/223-08/2024 від 06.08.2024, постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за договором у строк, зокрема партія № 2 - Мозетрок (Бортезоміб 3,5 мг), 15 319 флаконів, до 02.07.2025 включно.

В подальшому, додатковою угодою № 3 від 14.03.2025 до договору сторони дійшли згоди зменшити обсяг продукції Партії № 2 до кількості 10 076 флаконів та здійснити поставку продукції з Партії № 2 - МОЗЕТРОКС (Бортезоміб 3,5 мг) у кількості 10 076 флаконів у строк до 02.07.2025 включно.

Тож, відповідач зобов`язаний був здійснити поставку товару - Партії № 2 у кількості 10 076 флаконів МОЗЕТРОКС (Бортезоміб 3,5 мг) у строк до 02.07.2025.

Проте, у вказаний строк відповідач погоджений сторонами товар не поставив.

Так, додатковою угодою № 4 від 28.07.2025 до договору, сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 4 специфікації, відповідно до якої постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції з Партії № 2 - МОЗЕТРОКС (Бортезоміб 3,5 мг) у кількості 10 076 флаконів у строк до 30.09.2025 включно.

Тобто, строк поставки товару Партії № 2 було продовжено сторонами до 30.09.2025.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2025 відповідачем було поставлено позивачу товар на загальну суму 5 433 677, 47 грн, що підтверджується видатковою накладною № 53778 від 19.12.2025, яка підписана представниками сторін та скріплена печаткою сторін.

Таким чином, постачальником здійснено поставку товару на загальну суму 5 433 677, 47 грн з порушенням строку визначеного у договорі та погодженого сторонами.

Згідно з положеннями статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Момент виконання обов`язку продавця передати товар визначено статтею 664 Цивільного кодексу України, згідно з якою обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У розумінні положень частини 2 статі 664 Цивільного кодексу України товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо: у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання. При цьому, товар повинен бути відповідним чином ідентифікований.

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, як встановлено судом вище, відповідач зобов`язаний був здійснити поставку Партії № 2 товару до 02.07.2025 (включно), в подальшому враховуючи нездійснення відповідачем поставки Партії № 2 товару до 02.07.2025, строк було продовжено до 30.09.2025 (включно), проте відповідачем було поставлено позивачу товар Партії № 2 - 19.12.2025, тобто із порушенням погодженого сторонами строку.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 950 893, 82 грн, з яких: 570 536, 40 грн - пені за періоди: з 03.07.2025 по 27.07.2025 та з 01.10.2025 по 19.12.2025, а також 380 357, 42 грн - штрафу у розмірі 7 % від ціни продукції, строк поставки якої порушено.

За умовами п. 8.2. договору, за кожне порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) продукції, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) відсотка від ціни продукції, строк поставки якої порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданої (несвоєчасно переданої, повернутої) продукції, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором, включаючи день виконання такого зобов`язання. За порушення строку поставки продукції понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від ціни продукції, строк поставки якої порушено. При цьому, відібрані зразки серій продукції для проведення лабораторного аналізу не вважаються непоставленими (неприйнятими).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України).

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 Господарського кодексу України),

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Отже, сторонами у договорі погоджено, що за кожне порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) продукції, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від ціни продукції, строк поставки якої порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданої (несвоєчасно переданої, повернутої) продукції, за кожний день затримки передачі.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 03.03.2020 у справі № 922/2220/19, від 17.09.2020 у справі № 922/3548/19 та від 16.02.2021 у справі № 910/1972/20.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що в останньому допущено помилки у визначенні періоду нарахування пені та, відповідно, у розмірі пені заявленої до стягнення, оскільки нарахування має здійснюватися до дати, що передувала даті поставці товару, оскільки день поставки не враховується у період прострочення.

Тож, за розрахунком суду обгрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 565 102, 46 грн, яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання з поставки товару за періоди: з 03.07.2025 по 27.07.2025 та з 01.10.2025 по 18.12.2025, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Крім того, у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки.

Отже, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Судом перевірено розрахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача розміру штрафу, з урахуванням приписів чинного законодавства України та п. 8.2 договору, і встановлено, що сума нарахована вірно, відповідно до вимог законодавства та умов договору, а тому визнається обґрунтованою вимога позивача про стягнення з відповідача 380 357, 42 грн - штрафу у розмірі 7 % від ціни продукції (5 433 677, 47 грн), строк поставки якої порушено.

Тож, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" на користь Державного підприємства "Медичні закупівлі України" підлягають стягненню штрафні санкції у розмірі 945 459, 88 грн (565 102, 46 грн + 380 357, 42 грн).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги Державного підприємства "Медичні закупівлі України" обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Медичні закупівлі України" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" (вул. Євгена Сверстюка, буд. 21, кімната 506, м. Київ, 02002, ідентифікаційний код - 40581739) на користь Державного підприємства "Медичні закупівлі України" (вул. Грушевського, буд. 7, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код - 42574629) 565 102 (п`ятсот шістдесят п`ять тисяч сто дві) грн 46 коп. - пені, 380 357 (триста вісімдесят тисяч триста п`ятдесят сім) грн 42 коп. - штрафу та 11 345 (одинадцять тисяч триста сорок п`ять) грн 52 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. О. Щербаков