УХВАЛА

м. Київ

21.04.2026Справа № 910/12205/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр Н";

до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (відповідач 1);

Акціонерного товариства "Газпромбанк" (відповідач 2);

про стягнення 16 482 058 953,83 грн, -

Суддя Мандриченко О. В.

Секретар судового засідання Григоренко С. В.

Представники:

Від позивача: Степаненко М.Ю., адвокат, довіреність від 28.05.2025;

Від відповідача 1: не з`явилися;

Від відповідача 2: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Епіцентр Н" (далі також - позивач, заявник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (далі також - відповідач 1) та Акціонерного товариства "Газпромбанк" (далі також - відповідач 2, АТ "Газпромбанк") про солідарне стягнення 16 482 058 953, 83 грн, що еквівалентно 439 252 827,27 доларам США.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 вирішено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 910/12205/25, справу розглядати за правилами загального позовного провадження, а судове засідання призначити на 28.10.2025.

27.10.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Епіцентр Н" подало до господарського суду заяву про забезпечення позову.

У підготовчому засіданні 28.10.2025 було оголошено перерву до 18.11.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр Н" про забезпечення позову задоволено повністю, а саме вжито заходи забезпечення позову:

- шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Російській Федерації, які знаходяться на всіх її рахунках в усіх банківських або інших кредитно-фінансових установах, та на майно, яке належить Російській Федерації, у межах суми позову, а саме у розмірі 16 482 058 953,83 грн, що еквівалентно 439 252 827,27 доларам США;

- накладення арешту на грошові кошти, що належать Акціонерному товариству "Газпромбанк", які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших кредитно-фінансових установах, та на майно, яке належить Акціонерному товариству "Газпромбанк" у межах суми позову, а саме у розмірі 16 482 058 953,83 грн, що еквівалентно 439 252 827,27 доларам США.

У підготовчому засіданні 18.11.2025 було оголошено перерву до 06.01.2026.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/12205/25 до судового розгляду по суті. Призначено судове засіданні до судового розгляду по суті на 03.02.2026.

Під час судового розгляду справи по суті 03.02.2026 було оголошено перерву до 03.03.2026.

02.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Епіцентр Н" подало до господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Під час судового розгляду справи по суті 03.03.2026 було оголошено перерву до 31.03.2026.

25.03.2026 через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про визначення порядку вручення судових документів у справі № 910/12205/25, яким позивач просить, зокрема:

- звернутися через Міністерство юстиції України до Центрального Органу Російської Федерації - The Ministry of Justice of the Russian Federation з проханням про вручення Російській Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації судових документів належним чином нотаріально засвідчених перекладів на російську мову;

- звернутися через Міністерство юстиції України до Центрального Органу Російської Федерації - The Ministry of Justice of the Russian Federation з проханням про вручення Акціонерному товариству «Газпромбанк» (Акционерное общество «ГАЗПРОМБАНК») судових документів належним чином нотаріально засвідчених перекладів на російську мову.

Обґрунтовуючи своє клопотання, заявник вказує, що незастосування Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, укладеної 15.11.1965 в м. Гаага, незважаючи на неможливість її застосування у звичайний спосіб через збройну агресію РФ, зумовлює ризики для виконання рішення суду у цій справі з огляду на вимоги щодо дотримання права на справедливий суд.

У зв`язку з цим, з метою вичерпання усіх потенційно можливих засобів вручення судових документів відповідачам безпосередньо на території РФ, позивач вважає за потрібне альтернативно направити прохання через Міністерство юстиції України до Центрального органу РФ про вручення відповідачам судових документів у цій справі.

Під час судового розгляду справи по суті 31.03.2026 було оголошено перерву до 21.04.2026.

15.04.2026 через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження у справі, яким позивач просить, зокрема:

- повернути справу № 910/12205/25 до стадії підготовчого провадження;

- задовольнити клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр Н" про визначення порядку вручення судових документів у справі № 910/12205/25 від 25.03.2026;

- зупинити провадження по справі № 910/12205/25 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 228 ГПК України до виконання судових доручень про вручення судових документів відповідачам чи отримання повідомлення про неможливість таких вручень.

Так, позивач вказує, що задоволення клопотання про визначення порядку вручення судових документів у справі № 910/12205/25 потребує зупинення провадження, яке дозволяється лише на стадії підготовчого провадження.

Представник позивача у судовому засідання 21.04.2026 підтримав у повному обсязі подані клопотання.

Господарський суд міста Києва, розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр Н" про визначення порядку вручення судових документів у справі № 910/12205/25 (в частині) та про повернення до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження у справі, вважає за необхідне задовольнити їх частково з огляду на наступне.

Відповідачі у цій справі є нерезидентами України.

1) Відповідач-1 - Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, юридична особа, створена за законодавством Російської Федерації, місцезнаходженням якої є місто Москва, Російська Федерація.

2) Відповідач-2 - Акціонерне товариство «Газпромбанк», юридична особа, створена за законодавством Російської Федерації, місцезнаходженням якої є місто Москва, Російська Федерація.

Згідно зі ст. 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відтак постає питання про необхідність вручення за кордоном судових документів відповідачам у цій справі, які є резидентами Російської Федерації.

Відповідно до ст. 367 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

В Україні існує усталена судова практика, що судові документи можуть не відправлятися за кордон для вручення у разі, якщо іноземна юридична особа має представника на території України, призначеного відповідно до вимог ГПК України, або має офіційне представництво на території України (постанови Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 910/5257/21, від 29.04.2022 у справі № 905/830/21, від 17.01.2025 у справі № 9/41).

Відповідачі у цій справі не мають на території України своїх представників або представництв.

Отже, у цій справі є очевидна потреба у врученні судових документів відповідачам за кордоном.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном між Україною та Російською Федерацією регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, укладеної 15.11.1965 в м. Гаага (далі - Конвенція).

Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» від 19.10.2000 Верховна Рада України постановила приєднатися від імені України до Конвенції.

Конвенція набрала чинності для України 01.12.2001. Згідно з відомостями з офіційної вебсторінки Гаазької конференції з міжнародного приватного права Конвенція набрала чинності для Російської Федерації також 01.12.2001 (https://www.hcch.net/en/instruments/conventions/status-table/?cid=17).

Наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 № 1092/5/54 затверджена Інструкція про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень (далі - Інструкція).

У пункті 1.1. Інструкції зазначено, що вона визначає порядок опрацювання доручень про вручення документів на виконання чинних міжнародних договорів України з питань надання правової допомоги в цивільних справах.

Статтею 1 вказаної Конвенції передбачено, що ця Конвенція застосовується у цивільних або комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Разом з цим Конвенція не визначає, які саме документи підлягають врученню.

Питання про те, чи повинен певний документ підлягати врученню вирішується законодавством тієї країни, в якій розглядається справа. Конвенція не застосовується, якщо закон передбачає відправлення повідомлення, але не вимагає його вручення (пункт 47 Практичного керівництва із застосування Конвенції).

Відповідно до норм ГПК України всі судові рішення (ухвали, постанови суду) підлягають врученню учасникам процесу.

Конвенція передбачає можливість використання судом різних каналів вручення документів за кордоном:

1) основний (статті 5, 6, 7) - через Центральний орган держави, що запитується;

2) альтернативні:

- прямі консульські канали без застосування заходів примусу (ч. 1 ст. 8);

- непрямі консульські канали (ч. 1 ст. 9 Конвенції);

- непрямі дипломатичні канали у виключних обставинах (ч. 2 ст. 9);

- поштові канали (ст. 10 (а));

- прямі зв`язки між судовими та іншими посадовими особами, чи іншими компетентними особами (ст. 10 (б));

- прямі зв`язки між особою, що бере участь у судовому процесі та судовими посадовими особами чи іншими компетентними особами (ст. 10 (с));

3) інші канали, які не регулюються Конвенцією:

- відповідно інших міжнародних угод (статті 11, 24, 25);

- національного законодавства держави, яка вручає документи (ст. 19).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції Орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей.

Згідно з відомостями з офіційної вебсторінки Гаазької конференції з міжнародного приватного права (https://www.hcch.net/en/states/authorities/details3/?aid=251) та Інструкції в Україні суд, який розглядає справу, має право надсилати прохання про вручення документів до центральних органів іноземних держав.

Відповідно до п. 6.7. Інструкції суд чи інший компетентний орган України надсилає доручення на підставі Конвенції про вручення до Центрального органу іноземної держави, визначеного запитуваною державою відповідно до статті 2 цієї Конвенції, напряму.

Доручення про вручення документів за кордоном на підставі Конвенції складається судом у формі прохання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6.

Згідно з відомостями з офіційної вебсторінки Гаазької конференції з міжнародного приватного права Міністерство юстиції Російської Федерації (The Ministry of Justice of the Russian Federation) призначено центральним органом для цілей статті 2 Конвенції (https://www.hcch.net/en/instruments/conventions/status-table/notifications/?csid=418&disp=resdn).

Відповідно до п. 6.7. Інструкції суд чи інший компетентний орган України надсилає доручення на підставі Конвенції про вручення до Центрального органу іноземної держави, визначеного запитуваною державою відповідно до статті 2 цієї Конвенції, напряму.

Водночас у зв`язку з агресією з боку Російської Федерації та введенням воєнного стану Акціонерне товариство «Укрпошта» з 24.02.2022 припинила обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з Російською Федерацією.

Відтак у Господарського суду міста Києва відсутня можливість надіслання прохань про вручення судових документів, складених на підставі Конвенції, до Центрального органу Російської Федерації напряму із застосуванням основного каналу вручення судових документів за кордоном.

Статтею 11 цієї Конвенції передбачено, що ця Конвенція не забороняє двом чи більше Договірним Державам домовлятися про встановлення з метою вручення судових документів інших шляхів передачі, ніж ті, які передбачені в попередніх статтях, і, зокрема, безпосередніх зносин між їх відповідними органами.

До початку повномасштабної агресії Російської Федерації проти України ці питання також регулювалися Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 та Протоколом до неї (т. зв. Мінська Конвенція) та Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 (т. зв. Київська Угода).

Проте вручення судових документів за обидвома міжнародними договорами перестало бути можливим через вихід України із цих договорів.

Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» № 2783-IX від 01.12.2022, який набрав чинності 23 грудня 2022 року, передбачає зупинення дії Мінської Конвенції та Протоколу до неї у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь та подальший вихід України з неї.

Закон України «Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності» № 2855-IX від 12.01.2023, який набрав чинності 5 лютого 2023 року, передбачає вихід України з Київської Угоди.

У зв`язку з наведеним вище, оскільки наразі об`єктивно неможливо надіслати судові документи для вручення відповідачам на території РФ способами, передбаченими Конвенцією чи іншими міжнародними договорами, позивач надсилає такі документи відповідачам напряму на території Російської Федерації іншими способами:

a. копії позовної заяви з додатками та інших процесуальних документів надсилаються через національного поштового перевізника Республіки Узбекистан;

b. копії судових рішень, перекладені російською мовою та належним чином засвідчені, надсилаються через національного поштового перевізника Республіки Узбекистан;

c. зазначені вище копії також надсилаються в електронному вигляді на офіційні електронні адреси відповідачів;

d. докази зазначених вище відправлень подаються до суду з метою встановлення факту направлення судових документів.

Крім того, Господарський суд міста Києва на своєму сайті публікує оголошення про виклик відповідачів.

На переконання суду, такий спосіб повідомлення відповідачів про розгляд цієї справи є належним та достатнім в умовах неможливості застосування Конвенції для вручення судових документів учасникам справи на території Російської Федерації.

Водночас суд погоджується з доводами позивача щодо можливості додаткового повідомлення відповідачів про розгляд цієї справи іншими способами, передбаченими Конвенцією, з метою забезпечення права на справедливий суд та дотримання принципу правової визначеності.

Як вже зазначалося вище, суд уповноважений складати та надсилати прохання безпосередньо до Центрального органу Російської Федерації, визначеного відповідно до ст. 2 Конвенції, яким є Міністерство юстиції Російської Федерації.

Однак суд позбавлений можливості надсилати такі прохання безпосередньо до Центрального органу Російської Федерації як того вимагають заяви України щодо застосування Конвенції та спеціальні положення Інструкції.

Водночас суд, з метою вичерпання усіх доступних каналів вручення судових документів, вважає за потрібне скласти відповідні прохання на підставі Конвенції та направити їх до Центрального органу Російської Федерації через Міністерство юстиції України.

Щодо можливості направлення прохання через Міністерство юстиції України суд зазначає наступне.

Так, дійсно, розділ VI. Інструкції встановлює особливості виконання Конвенції, який передбачає, що прохання, складені на підставі Конвенції, мають направлятися судом напряму до Центрального органу іноземної держави (п. 6.7. Інструкції). Суд позбавлений можливості такого направлення.

Відтак суд вважає за можливе направити відповідні прохання через Міністерство юстиції України на підставі загальних положень Інструкції.

Відповідно до п. 6.1. Інструкції у разі, якщо правова допомога запитується або надається на підставі Конвенції, застосовуються відповідні положення цієї Інструкції з урахуванням викладеного в пунктах 6.2-6.14 цієї Інструкції.

Згідно з п. 1.7. Інструкції суди України з питань надання міжнародної правової допомоги в цивільних справах взаємодіють з іноземними компетентними органами через міжрегіональні управління та Міністерство юстиції України.

Отже, у зв`язку з неможливістю направлення судом прохань, складених на підставі Конвенції, напряму, суд вважає за можливе звернутися до Центрального органу Російської Федерації з відповідними судовими дорученнями через Міністерство юстиції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції до прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне направити через Міністерство юстиції України прохання про вручення відповідачам судових документів у цій справі, а саме позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр Н" до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації та Акціонерного товариства "Газпромбанк" та усіх судових рішень, постановлених у справі № 910/12205/25.

Щодо необхідності перекладу судових документів, які будуть направлятися разом з проханнями, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Конвенції якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави.

Пунктом 6.6. Інструкції також визначено, що у разі, якщо документ підлягає врученню в іноземній державі відповідно до ч. 1 ст. 5 Конвенції, він має бути складений або перекладений на офіційну мову або одну з офіційних мов запитуваної держави.

Російська Федерація зробила заяву, що документи, що підлягають врученню на території Російської Федерації, приймаються лише за умови, що вони складені російською мовою або перекладені на російську мову (https://www.hcch.net/en/states/authorities/notifications/?csid=418&disp=resdn).

Отже, судові документи, що будуть направлятися разом з відповідними проханнями, мають бути перекладені належним чином на російську мову.

Суд з урахуванням обставин справи має право обрати один із варіантів:

- покласти на одну із сторін обов`язок з перекладу судових документів;

- самостійно залучити перекладача для перекладу судових документів відповідно до вимог Конвенції.

Згідно з усталеною судовою практикою витрати на залучення перекладача покладаються зазвичай на позивача як на зацікавлену особу щодо вирішення справи по суті (постанова Верховного Суду від 15.05.2023 у справі № 914/86/22).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Німеччини» від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

У зв`язку з цим суд зобов`язує позивача як заінтересовану особу щодо вирішення цієї справи по суті надати у потрібній кількості примірники належним чином нотаріально засвідчених перекладів на російську мову судових документів, які будуть направлятися для вручення відповідачам за кордоном разом з відповідними проханнями.

Щодо повернення до стадії підготовчого провадження.

Водночас суд вважає за необхідне повернутися зі стадії судового розгляду справи № 910/12205/25 по суті до стадії підготовчого провадження, оскільки направлення прохань про вручення судових документів зумовлює необхідність зупинення провадження у справі, яке відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України дозволяється лише на стадії підготовчого провадження.

Відповідно до п. b ч. 2 ст. 15 Конвенції суддя може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, зокрема якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

При цьому, згідно з ч. 2 та 3 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Водночас згідно з п. 4 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України суд може зупинити провадження у справі у випадку звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги або вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Ця норма покликана забезпечити дотримання встановлених строків розгляду справи, оскільки зупинення провадження зупиняє їхній перебіг (ч. 1 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України).

Однак відповідно до ч. 3 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених п.п. 1-3-1 ч. 1 ст. 227 та п. 1 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи зі змісту пп. 1-3-1 ч. 1 ст. 227 та п. 4 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України, зупинення провадження у справі з підстави звернення із судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави забороняється на стадії розгляду справи по суті.

Згідно з послідовними висновками Верховного Суду суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

Наведені висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21, від 02.10.2019 у справі № 916/2421/18, від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, від 07.03.2023 у справі № 904/1252/22, від 30.08.2023 у справі № 910/10477/22, а також в ухвалі від 22.06.2021 у справі № 923/525/20.

Верховний Суд виходить із того, що повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій є правом суду, водночас суд має враховувати обставини конкретної справи, а підстави для повернення до стадії підготовчого провадження мають оцінюватися через призму, чи можуть відповідні процесуальні дії бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження і чи є ці обставини вагомими (див. постанову Верховного Суду від 13.01.2026 у справі № 907/82/25).

Отже, у зв`язку з необхідністю вжиття додаткових заходів повідомлення відповідачів у цій справі та з метою зупинення провадження у справі та дотримання розумності строків її розгляду, суд вважає за необхідне повернутися зі стадії судового розгляду справи № 910/12205/25 по суті до стадії підготовчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Однією із основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги або вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 229 Господарського процесуального кодексу України у даному випадку провадження у справі зупиняється до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів.

Зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків (ч. 1 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України), який продовжується з дня поновлення провадження у справі (ч. 2 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України).

Аналізуючи питання зупинення провадження у господарській справі, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду виходить з того, що цей правовий інструмент процесуального законодавства зумовлює тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи та щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Подібні висновки наведені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20.

Таким чином, у зв`язку з направленням прохань про вручення судових документів, суд з метою недопущення порушення строків розгляду цієї справи зупиняє провадження у цій справі до надходження відповіді від Центрального Органу Російської Федерації на прохання про вручення судових документів відповідачам чи отримання повідомлення про неможливість таких вручень.

Керуючись статтями 182, 185, 228, 229, 233-235, 365, 367 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр Н" про повернення до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження у справі від 15.04.2026 задовольнити.

2. Повернутися зі стадії судового розгляду справи № 910/12205/25 по суті до стадії підготовчого провадження.

3. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр Н" про визначення порядку вручення судових документів у справі № 910/12205/25 від 25.03.2026 задовольнити частково.

4. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Епіцентр Н" подати до Господарського суду міста Києва 5 примірників (копій) належним чином нотаріально засвідчених перекладів на російську мову позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр Н" до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації та Акціонерного товариства "Газпромбанк" та усіх судових рішень (ухвали Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/12205/25; ухвали Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі № 910/12205/25; ухвали Господарського суду міста Києва від 30.10.2025 у справі № 910/12205/25; ухвали Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі № 910/12205/25; ухвал Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 у справі № 910/12205/25; ухвали Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/12205/25; ухвали Господарського суду міста Києва від 06.01.2026 у справі № 910/12205/25; ухвали Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/12205/25; ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2026 у справі № 910/12205/25; ухвали Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 у справі № 910/12205/25; даної ухвали суду; судового доручення про вручення документів) у справі № 910/12205/25 до 21.05.2026.

5. Звернутися через Міністерство юстиції України до Центрального Органу Російської Федерації - The Ministry of Justice of the Russian Federation (ul. Zhitnaya, 14, Moscow, 119991, Russian Federation) з проханням про вручення Російській Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр Н" до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації та Акціонерного товариства "Газпромбанк" та усіх судових рішень у справі № 910/12205/25.

6. Звернутися через Міністерство юстиції України до Центрального Органу Російської Федерації - The Ministry of Justice of the Russian Federation (ul. Zhitnaya, 14, Moscow, 119991, Russian Federation) з проханням про вручення Акціонерному товариству "Газпромбанк" (Акционерное общество "ГАЗПРОМБАНК") позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр Н" до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації та Акціонерного товариства "Газпромбанк" та усіх судових рішень у справі № 910/12205/25.

7. Зупинити провадження у справі № 910/12205/25 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 228 ГПК України до 24.11.2026 або до надходження відповіді від Центрального Органу Російської Федерації на прохання про вручення судових документів відповідачам чи отримання повідомлення про неможливість таких вручень.

8. Відкласти підготовче засідання до 24.11.2026 о 16:00. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44- Б, зал № 2. Явку учасників справи визнати обов`язковою.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://ki.arbitr.gov.ua

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені статями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Олександр Мандриченко