ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2026 р. Справа № 916/5127/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Букарова Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВОКСІМО Н ПЛЮС АГРО" (67950, Одеська обл., Подільський р-н., с. Гулянка, вул. Новоселівська, буд. 31; ),

до: Державного підприємства "Куліндорівський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України (65025, м. Одеса, 21-й Км Старокиївської Дороги, 20; код ЄДРПОУ 65025),

про стягнення 324433,88 грн.

За участю представників сторін:

від позивача адвокат Лівак А.П., ордер серія АА №1655487;

від відповідача не з`явився.

Обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІВОКСІМО Н ПЛЮС АГРО" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства "Куліндорівський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 309916,03 грн, суми інфляційних втрат у розмірі 9066,72 грн та суми 3% річних у розмірі 5451,13 грн. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4866,51 грн та витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 30000,00 грн позивач просить суд стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки від 29.10.2024 № 143.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025 справу № 916/5127/25 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.

Ухвалою суду від 29.12.2025 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВОКСІМО Н ПЛЮС АГРО" до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/5127/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 10.02.2026 о 10:00 год.

10 лютого 2026 року підготовче засідання не відбулось, оскільки не працювала підсистема "Відеокнференцзв`язок" (ВКЗ).

Ухвалою суду від 10.02.2026 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 916/5127/25 на 30 днів. Призначено підготовче засідання у справі на 03.03.2026 об 11:15 год. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 03.03.2026 об 11:15 год.

03 березня 2026 року підготовче засідання не відбулось, оскільки не працювала підсистема "Відеокнференцзв`язок" (ВКЗ).

Ухвалою суду від 03.03.2026 призначено підготовче засідання у справі на 26.03.2026 о 12:30 год. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 26.03.2026 о 12:30 год.

03 березня 2026 року до суду від Державного підприємства "Куліндорівський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Вказане клопотання суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 26.03.2026 закрито підготовче провадження у справі № 916/5127/25 та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.04.2026 о 15:40 год. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 23.04.2026 о 15:40 год.

Представник відповідача у судове засідання 23.04.2026 не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 23.04.2026 позовні підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 23.04.2026 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення і повідомлено представнику позивача про час складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Матеріали справи свідчать, що 29 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІВОКСІМО Н ПЛЮС АГРО" (надалі продавець або позивач) і Державним підприємством "Куліндорівський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України (надалі покупець або відповідач) був укладений Договір поставки № 143 (надалі Договір).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору Продавець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених цим Договором, поставити Покупцеві власно вирощену сільськогосподарську продукцію врожаю 2024 року (надалі - Продукція), а Покупець прийняти її і оплатити.

Асортимент, кількість, номенклатура та інші характеристики Продукції, а також умови поставки вказуються у Специфікаціях, які додаються до цього Договору та є його невід`ємною частиною (п. 1.4. Договору).

Відповідно до умов п. 2.1. Договору ціна продукції, що постачається вказується в Специфікаціях, які додаються до цього Договору та є його невід`ємною частиною. Рахунки та видаткові накладні, складені Продавцем, повинні містити посилання на даний Договір (п. 2.3. Договору).

Відповідно до умов п. 2.4. Договору вартість та порядок оплати Товару вказується в Специфікаціях, які додаються до цього Договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до умов п. 3.2. Договору отримання Покупцем партії Продукції в асортименті, кількості та за цінами вказаними у видаткових накладних, є згодою Покупця на придбання цієї партії Продукції за зазначеними цінами та на сплату партії Продукції у строки, визначені відповідно до даного Договору.

Керуючись умовами Договору, Сторони погодили вартість Продукції та підписали Специфікації, а саме: специфікацію № 1 від 06.11.2024 та специфікацію № 6 від 20.01.2025.

Відповідно до умов п. 4.1. Специфікацій, Покупець оплачує Продукцію шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця у розмірі 86% вартості Товару з моменту вивантаження Товару на складі Покупця та отримання рахунку-фактури від Продавця з відтермінуванням 5 робочих днів. Решту 14% вартості Товару Покупець оплачу після реєстрації Продавцем податкової накладної на загальну вартість Товару, оформлену відповідно до чинного законодавства.

Позивач на виконання умов Договору та Специфікацій здійснив поставку відповідачу Продукції у період з листопада 2024 року по січень 2025 року, що підтверджується видатковими накладними, а саме: № 55 від 06.11.2024 на суму 256136,02 грн з ПДВ; № 56 від 08.11.2024 на суму 253106,03 грн з ПДВ; № 57 від 11.11.2024 на суму 256338,03 грн з ПДВ; № 58 від 13.11.2024 на суму 250480,02 грн з ПДВ; № 59 від 15.11.2024 на суму 260782,02 грн з ПДВ; № 60 від 18.11.2024 на суму 252904,03 грн з ПДВ; № 61 від 20.11.2024 на суму 259570,03 грн з ПДВ; № 62 від 22.11.2024 на суму 267044,03 грн з ПДВ; № 63 від 25.11.2024 на суму 261590,03 грн з ПДВ; № 64 від 27.11.2024 на суму 267448,02 грн з ПДВ; № 65 від 29.11.2024 на суму 269670,03 грн з ПДВ; № 66 від 02.12.2024 на суму 233714,02 грн з ПДВ; № 67 від 04.12.2024 на суму 272902,02 грн з ПДВ; № 68 від 06.12.2024 на суму 257550,03 грн з ПДВ; № 69 від 09.12.2024 на суму 267044,03 грн з ПДВ; № 72 від 12.12.2024 на суму 252096,02 грн з ПДВ; № 74 від 26.12.2024 на суму 273508,02 грн з ПДВ; № 75 від 27.12.2024 на суму 260984,03 грн з ПДВ; № 1 від 09.01.2025 на суму 246228,04 грн з ПДВ; № 2 від 14.01.2025 на суму 252552,04 грн з ПДВ; № 3 від 17.01.2025 на суму 257040,04 грн з ПДВ; № 4 від 20.01.2025 на суму 245820,05 грн з ПДВ; № 5 від 22.01.2025 на суму 251736,04 грн з ПДВ; № 6 від 24.01.2025 на суму 252144,05 грн з ПДВ; № 7 від 27.01.2025 на суму 203796,03 грн з ПДВ.

Договір, Специфікації та видаткові накладні підписано представниками та скріплено печатками контрагентів.

Позивач вказує, що у період з листопада 2024 року по січень 2025 року поставив відповідачу Продукцію на загальну суму 6382182,75 грн. Проте, відповідач сплатив вартість продукції частково, лише в сумі 6072266,72 грн.

Позивач зазначає, що відповідач оплачував поставку продукції не відповідно до видаткових накладних або до рахунків, а хаотично просто сплачуючи певними сумами, які не співпадають з сумами зазначеними у видаткових накладних.

Тому, для того, щоб підтвердити відсутність повної оплати поставленої Продукції, позивач надав суду всі платіжні інструкції, які підтверджують здійснення оплати відповідача, а саме: платіжна інструкція на суму 200000,00 грн від 19.11.2024; платіжна інструкція на суму 100000,00 грн від 19.11.2024; платіжна інструкція на суму 300000,00 грн від 20.11.2024; платіжна інструкція на суму 300000,00 грн від 22.11.2024; платіжна інструкція на суму 250000,00 грн від 28.11.2024; платіжна інструкція на суму 250000,00 грн від 29.11.2024; платіжна інструкція на суму 200000,00 грн від 29.11.2024; платіжна інструкція на суму 250000,00 грн від 03.12.2024; платіжна інструкція на суму 200000,00 грн від 04.12.2024; платіжна інструкція на суму 100000,00 грн від 04.12.2024; платіжна інструкція на суму 200000,00 грн від 06.12.2024; платіжна інструкція на суму 250000,00 грн від 09.12.2024; платіжна інструкція на суму 150000,00 грн від 12.12.2024; платіжна інструкція на суму 200000,00 грн від 13.12.2024; платіжна інструкція на суму 100000,00 грн від 16.12.2024; платіжна інструкція на суму 130000,00 грн від 16.12.2024; платіжна інструкція на суму 200000,00 грн від 20.12.2024; платіжна інструкція на суму 300000,00 грн від 20.12.2024; платіжна інструкція на суму 450000,00 грн від 04.01.2025; платіжна інструкція на суму 100000,00 грн від 07.01.2025; платіжна інструкція на суму 200000,00 грн від 09.01.2025; платіжна інструкція на суму 200000,00 грн від 10.01.2025; платіжна інструкція на суму 100000,00 грн від 16.01.2025; платіжна інструкція на суму 100000,00 грн від 17.01.2025; платіжна інструкція на суму 100000,00 грн від 20.01.2025; платіжна інструкція на суму 100000,00 грн від 22.01.2025; платіжна інструкція на суму 100000,00 грн від 27.01.2025; платіжна інструкція на суму 200000,00 грн від 31.01.2025; платіжна інструкція на суму 60000,00 грн від 07.02.2025; платіжна інструкція на суму 50000,00 грн від 07.02.2025; платіжна інструкція на суму 100000,00 грн від 11.02.2025; платіжна інструкція на суму 100000,00 грн від 13.02.2025; платіжна інструкція на суму 100000,00 грн від 14.02.2025; платіжна інструкція на суму 100000,00 грн від 19.02.2025; платіжна інструкція на суму 100000,00 грн від 21.02.2025; платіжна інструкція на суму 100000,00 грн від 03.03.2025; платіжна інструкція на суму 32266,72 грн від 15.04.2025.

Позивач наголошує, що оплата 14% вартості Продукції залежала від реєстрації "ДІВОКСІМО Н ПЛЮС АГРО" податкових накладних за відповідними видатковими накладними.

Позивачем зареєстровано відповідні податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме:

1) № 1 від 09.01.2025 на суму 246228,04 грн з ПДВ (ПДВ 30238,04 грн);

2) № 2 від 12.01.2025 на суму 252552,04 грн з ПДВ (ПДВ 31015,16 грн);

3) № 3 від 17.01.2025 на суму 257040,04 грн з ПДВ (ПДВ 31566,32 грн);

4) № 4 від 20.01.2025 на суму 245820,05 грн з ПДВ (ПДВ 30188,43 грн);

5) № 5 від 22.01.2025 на суму 251736,04 грн з ПДВ (ПДВ 30914,95 грн);

6) № 6 від 24.01.2025 на суму 252144,05 грн з ПДВ (ПДВ 30965,06 грн);

7) № 7 від 27.01.2025 на суму 203796,03 грн з ПДВ (ПДВ 25027,58 грн).

Всі вищевказані податкові накладні зареєстровані 06.05.2025.

Таким чином, відповідачем не сплачено суму ПДВ по видатковим накладним № 1-7 та ще 100000,00 грн по видатковій накладній № 7 від 27.01.2025, а загальна сума заборгованості складає 309916,03 грн.

Позивачем, внаслідок невиконання відповідачем умов Договору та Специфікацій щодо оплати продукції, було нараховано суму 3% річних у розмірі 5451,13 грн та суму інфляційних втрат у розмірі 9066,72 грн.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВОКСІМО Н ПЛЮС АГРО" підлягають задоволенню, з таких підстав.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши зміст Договору № 143 від 29.10.2024, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі укладений договір, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу у період з 06.11.2024 по 27.01.2025 товар на загальну суму 6382182,75 грн.

Факт поставки позивачем товару відповідачу підтверджено доданим до матеріалів справи видатковими накладними, які підписані сторонами без будь-яких претензій і зауважень.

Строк та умови здійснення відповідачем оплати вартості товару поставленого за Договором, визначені розділом 4 Специфікацій.

Відповідно до умов п. 4.1. Специфікацій Покупець оплачує Продукцію шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця у розмірі 86% вартості Товару з моменту вивантаження Товару на складі Покупця та отримання рахунку-фактури від Продавця з відтермінуванням 5 робочих днів. Решту 14% вартості Товару Покупець оплачу після реєстрації Продавцем податкової накладної на загальну вартість Товару, оформлену відповідно до чинного законодавства.

Кінцевим строком оплати поставленого товару є 07.05.2025, оскільки реєстрація податкових накладних відбулась 06.05.2025.

Таким чином, матеріали справі свідчать, що у відповідача виникли обов`язки в строк по 07.05.2025 оплатити отриманий за Договором Товар у 100% розмірі.

Проте, відповідачем в порушення умов Договору та ч. 1 ст. 530 ЦК України не було здійснено повного розрахунку з позивачем за поставлений товар, що призвело до виникнення простроченої заборгованості у розмірі 309916,03 грн.

Доказів сплати або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 309916,03 грн відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 309916,03 грн є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 9066,72 грн та суми 3% річних у розмірі 5451,13 грн, суд дійшов до таких висновків.

Згідно із частинами першою, другою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних втрат та 3% річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків інфляційних витрат, 3% річних, та встановлено, що вони є вірними (т. 1, а.с. 170).

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 9066,72 грн та суми 3% річних у розмірі 5451,13 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до умов частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4866,51 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Куліндорівський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України (65025, м. Одеса, 21-й Км Старокиївської Дороги, 20; код ЄДРПОУ 65025) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВОКСІМО Н ПЛЮС АГРО" (67950, Одеська обл., Подільський р-н., с. Гулянка, вул. Новоселівська, буд. 31; ) суму основного боргу у розмірі 309916,03 грн, суму 3% річних у розмірі 5451,13 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 9066,72 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 4866,51 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 29.04.2026.

Суддя Нікітенко С.В.