РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.04.2026Справа № 910/13042/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Механіка АТ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Акціонерне товариство "АЛЬТБАНК"

про стягнення 2402339,45 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Шокало О.В.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

У судовому засіданні 20.04.2026, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Механіка АТ" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі-відповідач) про стягнення 2402339,45 грн, з яких основна сума заборгованості - 2214000,00 грн., сума безпідставно отриманого гарантійного платежу - 188339,45 грн.

Ухвалою суду від 27.10.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Механіка АТ" залишено без руху.

29.10.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство "АЛЬТБАНК", призначено підготовче засідання на 27.11.2025.

17.11.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

17.11.2025 Акціонерним товариством "Українська залізниця" подано зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Механіка АТ" про стягнення 755751,12 грн, з яких 565 018,34 грн - штраф, 190 732,78 грн - пеня за невиконання умов Договору на закупівлю товарно-матеріальних цінностей № 52/2025-33БШ від 23.05.2025 року.

Ухвалою суду від 24.11.2025 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/13042/25 зустрічний позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Механіка АТ" про стягнення 755 751,12 грн, об`єднано в одне провадження з первісним позовом по справі № 910/13042/25 зустрічні позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Механіка АТ" про стягнення 755 751,12 грн, вирішено призначити розгляд зустрічного позову разом з первісним у підготовчому засіданні на 27.11.2025.

24.11.2025 до суду від позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив.

Суд 27.11.2025 у підготовчому засіданні постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 11.12.2025. Крім того, суд встановив третій особі строк для надання письмових пояснень щодо позову до 08.12.2025 та витребував від АТ "Українська залізниця" допустимі докази підтвердження повноважень адвоката Світлицького А.В. та осіб, які видали довіреність на представництво інтересів АТ "Українська залізниця" в Господарському суді міста Києва, та докази надсилання відзиву на позовну заяву третій особі.

04.12.2025 до суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів у справі.

05.12.2025 до суду від позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічний позов.

10.12.2025 до суду від позивача за первісним позовом надійшли заперечення сторони позивача щодо повноважень адвоката Світлицького А.В. представляти інтереси відповідача у Господарському суді м. Києва у справі № 910/13042/25. Крім того, позивач просив суд вирішити процесуальне питання про залишення зустрічної позовної заяви у справі №910/13042/25 без розгляду та повернути її особі, яка її подала.

10.12.2025 до суду від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про визнання відзиву на позовну заяву неподаним.

Суд 11.12.2025 у підготовчому засіданні постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 15.12.2025. Крім того, суд зазначив, що 15.12.2025 буде оголошено ухвалу щодо заявлених клопотань позивача за первісним позовом.

12.12.2025 до суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про вступ у справу належним чином уповноваженого представника та надання додаткового строку на подання відзиву на позовну заяву (сформоване в системі "Електронний суд" 11.12.2025). До клопотання долучено відзив, в якому відповідач проти позову заперечує. Відповідач зазначає, що листування між сторонами велось в електронній формі і позивачу було направлено 2 рознарядки, підписані повноважними представника відповідача (від 27.05.2025 та від 30.06.2025). Друга рознарядка стосувалась товару, уже вказаного в першій рознарядці. У відповідача відсутні претензії щодо якості уже поставленого товару, проте оскільки, поставка відбулась у меншій кількості, ніж було замовлено. Відповідач не пропонував позивачу вносити зміни до контракту, оскільки, це суперечить його умовам та законодавству, натомість у кількості товару, вказаному у першій рознарядці було допущено описку. Відповідач відмовився надавати відповіді в порядку ст. 90 ГПК України, оскільки, питання не стосуються предмету доказування у даній справі.

15.12.2025 до суду від позивача за зустрічним позовом надійшли заперечення, в яких останній просив суд відмовити у задоволені клопотання адвоката Світлицького А.В. від 11.12.2025 року щодо вступ у справу належним чином уповноваженого представника та надання додаткового строку на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 15.12.2025 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Механіка АТ" у задоволенні клопотання про визнання відзиву на позовну заяву неподаним, повернуто Акціонерному товариству "Українська залізниця" відзив на позовну заяву, поданий до суду 17.11.2025, без розгляду, відмовлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" у наданні додаткового строку на подання відзиву на позовну заяву, продовжено Акціонерному товариству "Українська залізниця" строк на подання відзиву на позовну заяву до 11.12.2025, долучено відзив до матеріалів справи, залишено зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Механіка АТ" про стягнення 755751,12 грн без розгляду, відкладено підготовче засідання у справі на 22.01.2026, встановлено позивачу строк на подання відповіді на відзив до 05.01.2026 та відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 19.01.2026.

16.12.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній просив суд зобов`язати відповідача надати відповіді на поставлені стороною позивача запитання в порядку статті 90 ГПК України.

16.12.2025 до суду від позивача надійшли заперечення.

16.12.2025 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

17.12.2025 до суду від позивача надійшли заперечення на письмові пояснення.

07.01.2026 до суду від відповідача надійшла заява про повернення судового збору в розмірі 9 069,02 грн, сплаченого за подання зустрічної позовної заяви.

Ухвалою суду від 19.01.2026 задоволено заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" про повернення сплаченого судового збору та повернуто відповідачу з Державного бюджету України 9 069 грн 02 коп. судового збору, сплаченого за платіжною інструкцією №705285 (#901) від 17 жовтня 2025 р.

Ухвалою суду від 22.01.2026 відкладено підготовче засідання на 02.02.2026, зобов`язано Акціонерне товариство "Українська залізниця" у строк до 30.01.2026 надати суду належним чином засвідчену копію довіреності від 04.08.2025 за № Ц-1/6-2.2-03/153-25 на підставі якої посадові особи Філії "Старокостянтинівський завод залізобетонних шпал" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", а саме директор Щербатенко Юрій Валентинович та заступник директора з виробництва Гненний Олексій Анатолійович, - укладали договір №60/2025 про надання правничої (правової) допомоги від 11.12.2025 з адвокатом Світлицьким А.В. або інший документ, що підтверджує повноваження представника відповідача представляти інтереси Відповідача; відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про зобов`язання надати відповіді на питання в порядку ст. 90 ГПК України.

30.01.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання на виконання вимог ухвали суду від 22.01.2026.

Ухвалою суду від 02.02.2026 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 02.03.2026.

В судовому засіданні 02.03.2026 оголошено перерву до 06.04.2026.

06.04.2026 від позивача надійшло вступне слово.

В судовому засіданні 06.04.2026 оголошено перерву до 20.04.2026.

08.04.2026 від позивача надійшли додаткові пояснення.

В судове засідання 20.04.2026 представник третьої особи не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 20.04.2026 представник позивача підтримав обставини, викладені в заявах по суті спору на підтвердження позовних вимог.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов.

Представники відповідача просив у позові відмовити, зокрема заявив клопотання про застосування строків позовної давності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2025 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Механіка АТ" (постачальник) був укладений договір про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № 52/2025-ЗЗБШ відповідно до п.1.1, 1.2 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товар, відповідно до специфікації № 1 (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах цього договору. Найменування товару: код ДК 021:2015-34940000-8 залізничне обладнання: клема жорстка ВСК-1.1.

Згідно п. 1.3 договору кількість, асортимент, марка, рік виготовлення та виробник товару визначаються у специфікації № 1 до цього договору.

Постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності та не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого законодавством України (п. 1.4 договору).

Згідно п. 2.1 договору постачальник повинен поставити покупцеві товар, якість якого відповідає нормативно-технічним документам та характеристикам, зазначеним у специфікації № 1 (додаток № 1) до цього договору.

Відповідно до п. 4.1 договору постачальник здійснює поставку товару на умовах СРТ відповідно до Інкотермс у редакції 2020 року. У випадку наявності розбіжностей між умовами цього договору та правилами Інкотермс у редакції 2020 року, умови цього договору матимуть перевагу.

Згідно п. 4.2 договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці. Строк поставки товару - протягом 10 календарних днів з дати надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки товару: Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул Гончара, 22. Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.

У пунктах 4.3, 4.4 договору сторони обумовили, що зі сторони покупця рознарядка підписується з урахуванням вимог статуту покупця щонайменше двома уповноваженими особами покупця з числа таких: директор філії, заступник директора з виробництва філії. Покупець не несе відповідальності та обов`язку оплати за поставлений товар за рознарядкою, що підписана іншими особами, ніж тими, посади яких визначені у цьому пункті договору. Покупець не несе відповідальності за ненадання (надання не в повному обсязі) рознарядок, якщо це є наслідком зміни планів постачання та фінансування видатків покупця.

Згідно п. 4.5 договору сторони домовились, що рознарядка покупця на товар направляється ним постачальнику зокрема - шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цьому договорі) скан копії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця.

Відповідно до п. 4.6 договору акт прийому-передачі товару зі сторони покупця підписується уповноваженими особами з числа тих, які визначені п. 4.3 цього договору.

Покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у специфікації № 1 до цього договору. Ціна товару включає вартість товару, тари, а також інші витрати постачальника, пов`язані з виконанням цього договору. Ціна договору становить 3766788,90 грн з ПДВ (п. 6.1, 6.3 договору).

Згідно п. 7.2, 7.3 договору оплата за кожну партію поставленого товару за цим договором проводиться покупцем на 45 календарний день з дати підписання акта прийому-передачі товару або видаткової накладної за умови реєстрації податкової накладної не пізніше ніж за 3 календарні дні до дати оплати, визначеної цим пунктом, та оформленої згідно з вимогами законодавства України, та відповідно до рахунку-фактури на поставлену партію товару. Покупець здійснює оплату за кожну партію поставленого товару за умови наявності належним чином оформлених документів на відповідну партію товару, а саме: підписаного постачальником рахунку-фактури; підписаного сторонами акта прийому-передачі товару або підписаної сторонами видаткової накладної; документів про проведення вхідного контролю поставленого товару; зареєстрованої податкової накладної у відповідності до вимог законодавства України

Відповідно до п. 7.6 договору у разі поставки товару, що не відповідає кількості та/або якості, та/або якості, та/або комплектності, та/або асортименту, а також у разі відсутності документів, зазначених у п. 5.4 та п. 7.3 цього договору, покупець має право відстрочити оплату (або відмовитись від оплати) за поставлений не в повному обсязі товар та/або неякісний товар та/або некомплектний товар, та/або товар неналежного асортименту на строк відповідний строку здійснення постачальником зміни вказаного товару. В такому разі покупцю не нараховуються штрафні санкції та не можуть бути пред`явлені до відшкодування збитки (упущена вигода).

У разі прострочення постачальником строків поставки товару, строк оплати за такий товар збільшується на кожний календарний день прострочення поставки товару на 1 робочий день відповідно. Прострочення є різниця календарних днів між плановою датою прибуття товару на умовах відповідно до п. 4.2 цього договору та датою фактичної поставки товару (п. 7.7. договору).

Пунктом 8.1.1 договору покупця зобов`язано своєчасно, в повному обсязі, на умовах цього договору здійснювати оплату за поставлений товар, кількість, якість, комплектність та асортимент якого відповідає умовах цього договору.

Пунктом 8.2.3 договору покупцю надано право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань постачальником, повідомивши про це останнього за 5 робочих днів до дати розірвання договору.

Згідно п. 9.4 договору у випадку поставки постачальником товару без підписаної уповноваженими особами покупця рознарядки, покупець не приймає поставлений товар, про що письмово повідомляє постачальника в один із способів, передбачених п. 4.5 цього договору. В такому разі постачальник зобов`язаний негайно вивезти товар зі складу покупця (або іншого місця поставки товару) та відшкодувати витрати покупця, понесені у зв`язку зі зберіганням та вивезенням товару, згідно з виставленим покупцем рахунком.

Відповідно до п. 17.1, 17.2 договору строк дії цього договору встановлюється з дати його підписання сторонами до 31.12.2025. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від обов`язку виконання у повному обсязі взятих на себе за цим договором зобов`язань щодо поставки та оплати товару, а також гарантійних зобов`язань на товар, на умовах, визначених цим договором.

В розділі 20 договору зазначено наступні електронні адреси сторін: позивач - ; відповідача .

Згідно специфікації № 1 сторони погодили поставку наступних товарів: клема жорстка типу ВСК-1.1 у кількості 34027 штук, загальною вартістю 3766788,90 грн з ПДВ

За результатами закупівлі розміщено інформацію, звіт про виконання договору, сформований 14.08.2025, в якому міститься інформація про розірвання договору № 52/2025-ЗЗБШ від 23.05.2025 в односторонньому порядку за ініціативою покупця у зв`язку з неналежним виконанням постачальником своїх зобов`язань (п. 8.2.3 договору).

Відповідач на електронну адресу позивача направив лист (реєстраційний номер СЗЗБШ-ф-15/01/319н від 27.05.2025), в якому Філія "Старокостянтинівський завод залізобетонних шпал" АТ "Укрзалізниця" просило поставити клему жорстку ВСК-1.1 в кількості 34072 штуки згідно умов договору на закупівлю товарно-матеріальних цінностей № 52/2025-ЗЗБШ від 23.05.2025. Доставку просило здійснити на склад підприємства. Лист підписаний КЕП заступника директора з виробництва філії Русланом Сеником. Позивач у позовній заяві визнає обставини отримання ним від відповідача означеного листа, з застереженням про відправку йому листа на іншу електронну адресу, ніж вказана у договорі.

Позивач надав відповідь № 368 від 28.05.2025 на лист № СЗЗБШ-ф-15/01/319н від 27.05.2025, в якому повідомив відповідача про можливість здійснити поставку згідно наступного графіка: червень - 20000 штук; липень - 7000 штук; серпень - 7072 штуки.

Відповідач на електронну адресу позивача направив лист (реєстраційний номер СЗЗБШ-ф-15/01/591н від 30.06.2025), в якому Філія "Старокостянтинівський завод залізобетонних шпал" АТ "Укрзалізниця" просило поставити у липні 2025 клему жорстку ВСК-1.1 в кількості 20000 штук згідно умов договору на закупівлю товарно-матеріальних цінностей № 52/2025-ЗЗБШ від 23.05.2025. Доставку просило здійснити двома партіями з розбивкою: 12150 штук та 7850 штук на склад підприємства. Лист підписаний КЕП заступника директора філії з фінансово-економічних питань Надією Лисак. Позивач у позовній заяві визнає обставини отримання ним від відповідача означеного листа.

Як зазначає позивач, саме на виконання листа від 30.06.2025 ним було здійснено поставку товару у кількості 20000 штук.

В підтвердження обставин поставки до матеріалів справи долучено акт приймання-передачі від 01.07.2025 на суму 868995,00 грн за товар у кількості 7850 штук, акт приймання-передачі від 01.07.2025 на суму 1345005,00 грн за товар у кількості 12150 штук. Акти підписані та скріплені печатками обох контрагентів.

Також долучено видаткові накладні: № 21 від 01.07.2025 на суму 1345005,00 грн, № 22 від 01.07.2025 на суму 868995,00 грн. Загалом поставлено 20000 одиниць товару. Видаткові накладні підписані та скріплені печатками обох контрагентів.

Позивач надав ТТН, сертифікати якості, технічні умови, податкові накладні та докази їх реєстрації.

На оплату товару позивач виставив рахунки: № 22 від 01.07.2025 на суму 1345005,00 грн та № 23 від 01.07.2025 на суму 868995,00 грн. Загальна сума виставлених рахунків за поставлений позивачем товар становить 2214000,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджено поставку позивачем відповідачу товару у кількості 20000 штук з 34027 штук, обумовлених договором.

Відповідач направив позивачу повідомлення № СЗЗБШ-ф-15/01/824н від 04.08.2025 про застосування санкцій та розірвання договору, в якому він повідомляв позивача про розірвання в односторонньому порядку договору № 52/2025-ЗЗБШ від 23.05.2025, в зв`язку з неналежним виконанням постачальником своїх зобов`язань з поставки товару. Договір вважається припиненим через 5 робочих днів після отримання цього повідомлення. Також відповідач повідомляв позивача про реалізацію права на звернення стягнення на банківську гарантію та нарахування і стягнення пені і штрафу.

У позові позивачем визнано обставини отримання листа про розірвання договору 13.08.2025 засобами поштового зв`язку та отримання означеного листа на електронну пошту 05.08.2025.

Позивач звернувся до відповідача з листами № 480 від 05.08.2025 та № б/н від 12.08.2025 про повернення помилково поставленого товару. В листах зазначено, що оскільки, відповідачем не було направлено рознарядку, оформлену згідно умов договору № 52/2025-ЗЗБШ від 23.05.2025, то поставка товару у кількості 20000 штук є помилковою, а тому просив повернути отриманий товар. Докази направлення листів долучено до матеріалів справи.

26.09.2025 позивач направив відповідачу та його філії листи № 522 та № 523 від 26.09.2025 з проханням оплатити вартість поставленого товару у кількості 20000 штук. Докази направлення долучені до матеріалів справи.

У відповідь відповідач направив позивачу листа СЗЗБШ-ф-15/01/1295н від 01.10.2025, в якому зазначив про підготовку матеріалів до суду та пропозицію сплатити штрафні санкції в добровільному порядку.

Відповідач звернувся до банка-гаранта з листом-вимогою №СЗЗБШ-ф-15/01/762н від 24.07.2025, в якій зазначив про прострочення з боку позивача за договором № 52/2025-ЗЗБШ від 23.05.2025 та просив сплатити йому суму банківської гарантії у розмірі 188339,45 грн. Вимога отримана банком 09.09.2025 та зареєстрована за № 3813.

09.09.2025 банк повідомив позивача про звернення до нього бенефіціара з вимогою про виплату банківської гарантії (лист № 23-1/2309 від 09.09.2025) та зазначив про обов`язок товариства перерахувати на рахунок банку суму банківської гарантії у розмірі 188339,45 грн у строк до 12.09.2025.

Позивач перерахував на рахунок банку суму банківської гарантії, що підтверджується платіжним дорученням № 112 від 17.09.2025 на суму 188339,45 грн. В свою чергу банк банківську гарантію перерахував бенефіціару 16.09.2025, що підтверджується долучено банківською випискою.

Позивач просить стягнути з відповідача вартість поставленого товару та сплачену ним суму банківської гарантії, в зв`язку з відсутністю прострочення з його боку, оскільки, відповідач не направляв йому рознарядки, оформленої згідно умов договору.

В свою чергу відповідач проти позову заперечує, вказує, що рознарядка була направлена позивачу 27.05.2025 та у обумовлені договором строки поставка не була здійснена, що стало підставою для розірвання договору та стягнення суми банківської гарантії.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно умов договору позивач зобов`язаний був поставити товар протягом 10 днів з дати надання письмової рознарядки. Оскільки, рознарядка від 27.05.2025 була отримана позивачем (як визнано ним у позовній заяві) 27.05.2025, товар мав бути поставлений у строк до 06.06.2025. Тобто з 07.06.2025 відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань з поставки.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача, що лист від 27.05.2025 не був підписаний 2 уповноваженими особами, містив іншу кількість товару, ніж обумовлено договором, а тому був сприйнятий позивачем як оферта внести зміни в договір. З листа СЗЗБШ-ф-15/01/319н від 27.05.2025 не вбачається оферта щодо внесення змін в договір. Як і не вбачається з відповіді № 368 від 28.05.2025 на означений лист, що позивач сприйняв його як оферту. У свої відповіді, позивач визначив графік поставки товару, хоча умовами договору було обумовлено чіткі строки для здійснення такої поставки.

Згідно п. 18.1 договору умови цього договору не повинні відрізнятись від змісту тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі/пропозиції переможця закупівлі здійсненої з використанням електронного каталогу, крім випадків передбачених п. 18 Особливостей. Істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених п. 19 Особливостей та ч. 6 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до п. 18.4, 18.5 договору зміни та доповнення вступають в силу, якщо вони підписані уповноваженими представниками сторін у письмовій формі та вчинені відповідно до умов цього договору та законодавства України. Додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною.

Позивач, як учасник закупівель обізнаний з умовами договору та нормами Закону України "Про публічні закупівлі", якими заборонено внесення змін у договір щодо збільшення обсягу поставки.

В зв`язку з означеним суд критично ставиться до тверджень позивача про сприйняття листа СЗЗБШ-ф-15/01/319н від 27.05.2025 як оферти про внесення змін в договір. Більш вірогідним, на думку суду, є твердження відповідача про описку в кількості. Крім того, суд наголошує, що лист відповідь не містить будь-яких застережень про погодження з внесенням змін в договір щодо обсягів поставки, як і не вбачається з цього листа сприйняття позивачем означеного листа в якості оферти.

Суд погоджується з твердженнями позивача, що рознарядка (лист СЗЗБШ-ф-15/01/319н від 27.05.2025) не була оформлена згідно умов договору, проте, з листа відповіді № 368 від 28.05.2025 вбачається, що позивач фактично погодився на поставку товару, проте визначив свій графік поставки. Будь-яких зауважень щодо не належного оформлення рознарядки позивач не висловив відповідачу. Натомість на виконання наступного листа від 30.06.2025 (теж оформленого не у відповідності вимог договору), позивач поставив обсяг товару у кількості 20000 штук.

Суд наголошує, що фактично підставою для виникнення у сторін зобов`язань є саме укладений між ними договір № 52/2025-ЗЗБШ від 23.05.2025, а не рознарядка чи її відсутність. А тому вбачає, що оскільки, позивач не звертався до відповідача з вимогою направити йому рознарядку, оформлену згідно умов договору, не висловлював зауважень щодо оформлення рознарядки (листа № СЗЗБШ-ф-15/01/319н від 27.05.2025), то обов`язок з поставки виник у нього протягом 10 днів з дати отримання рознарядки № СЗЗБШ-ф-15/01/319н від 27.05.2025.

Відповідно до п. 11.1, 11.3 договору постачальник до підписання договору зобов`язаний надати забезпечення виконання цього договору у вигляді гарантії, у розмірі 5% від ціни договору, що становить 188339,45 грн. Надана постачальником у якості забезпечення виконання договору гарантія повинна свідчити про безумовний та безвідкличний обов`язок фінансової установи сплатити на користь покупця суму забезпечення у разі невиконання або неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань за договором протягом 5 робочих днів з дати отримання першої вимоги покупця. Така оплата здійснюється без необхідності для покупця обґрунтувати свою вимогу, подавати будь-які інші документи, крім вимоги, або виконувати будь-які інші умови. У вимозі покупця повинно бути зазначено, що сума, яка вимагається, має бути сплачена у зв`язку з невиконанням/неналежним виконанням постачальником зобов`язань, передбачених цим договором. Вимога покупця може бути надана дот фінансової установи у вигляді паперового оригіналу вимоги, оформленої належним чином (підписи уповноважених осіб, печатка), або автентичного SWIFT-повідомлення через банк покупця.

Пунктом 11.7 договору передбачено, що у разі порушення постачальником умов цього договору, а саме невиконання та/або неналежного виконання ним своїх зобов`язань за цим договором, у тому числі непоставки товару у строк, визначений п. 4.2 цього договору, покупець має право стягнути забезпечення виконання договору та/або має право в односторонньому порядку розірвати цей договір, письмово повідомивши про це постачальника в порядку згідно пп. 8.2.3 цього договору.

Отже, позивач прострочив поставку товару з 07.06.2025 по 30.06.2025, в зв`язку з чим у відповідача виникло право на звернення стягнення суму банківської гарантії.

Оскільки, зобов`язання за договором у повному обсязі так і не були виконані позивачем до розірвання договору, відсутні також підстави для повернення банківської гарантії, яку банк сплатив відповідачу, а в подальшому позивач відшкодував банку.

Суд відмовляє позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення суми банківської гарантії у розмірі 188339,45 грн.

Щодо вимоги про стягнення вартості поставленого товару.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджено поставку 01.07.2025 позивачем товару відповідачу на загальну суму 2214000,00 грн. Товар був прийнятий належним чином буз зауважень чи застережень, що підтверджується первинними документами. В зв`язку з поставкою не всього обумовленого договором обсягу товару, відповідач не скористався правом на його не прийняття чи повернення, а отже, збережений ним товар має бути оплачений у повному обсязі.

Крім того, відповідач скористався своїм правом на розірвання договору, а отже строк оплати станом на день прийняття рішення є таким, що настав.

Відповідач не спростував свого обов`язку сплатити вартість отриманого від позивача товару, а тому позов в цій частині визнається судом обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Судом враховано направлення позивачем адвокатських запитів та отриманих відповідей на них, проте вони не впливають на встановлені судом обставини та прийняте у даній справі рішення.

Позивачем також заявлено про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 170000,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, судом встановлено, що позивачем було дотримано приписів ч. 1 ст. 124 ГПК України та наведено у першій заяві по суті спору (позовній заяві) попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Частиною 3 ст. 123 ГПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заявленої суми судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 170000,00 грн позивачем надано в матеріали справи такі докази:

- Договір № 88/юр про надання правничої допомоги від 12.09.2025, укладений між ФОП Вайнер Олегом Леонідовичем та ТОВ "Механіка АТ", яким визначено суму гонорару адвоката у фіксованому розмірі 60000,00 грн.

- Акт № 1 від 25.09.2025 на суму 60000,00 грн;

- платіжну інструкцію № 111 від 15.09.2025 на суму 60000,00 грн.

Крім того, згідно п. 4.1 договору сторони домовились про додаткову винагороду адвоката - "гонорар успіху" розміром 110000,00 грн, який сплачується клієнтом адвокату в разі якщо результатом закінчення справи буде рішення суду на користь клієнта. Часткове вирішення справи на користь клієнта буде вважатись належним виконанням умов договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Суд враховує, що у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 та наведено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу".

Керуючись нормами статті 129 ГПК України, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі № 922/1341/23.

Як зазначає Верховний Суд у численних постановах, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19.

Крім того, судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Водночас, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Так, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача суми узгодженого між позивачем та адвокатським об`єднанням "гонорару успіху", з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд, зважаючи на положення ст. 126 ГПК України, дослідивши докази, надані заявником на підтвердження понесених судових витрат, практику ЄСПЛ та Верховного Суду, дійшов висновку, що "гонорар успіху" у даному випадку не був необхідним, а його відшкодування, з огляду на узгоджені між позивачем та адвокатом ціни на адвокатські послуги, які фактично були надані, матиме надмірний характер.

В своїй решті заявлений до стягнення позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критеріям реальності, пропорційності до предмета спору і розумності розміру заявлених витрат на правову допомогу.

Отже, сума гонорару у розмірі 60000,00 грн підлягає стягненню з відповідача пропорційно сумі задоволених вимог, що складає 55296,10 грн. Натомість у стягненні з відповідача суми "гонорару успіху" суд відмовляє з огляду на зазначене вище.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За приписами ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Механіка АТ" (03067, місто Київ, вулиця Гарматна, будинок 20, ідентифікаційний код 42035120) заборгованість у розмірі 2214000 (два мільйона двісті чотирнадцять тисяч) грн 00 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 55296 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн 10 коп., судовий збір у розмірі 26568 (двадцять шість тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн 00 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення суми банківської гарантії у розмірі 188339,45 грн - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 28.04.2026

Суддя І.В.Усатенко