РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.04.2026Справа № 910/1212/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/1212/26

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Апейрон Інвест" (Україна, 01033, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 69; ідентифікаційний код: 35311708)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управсервіс-Голосіїв" (Україна, 03191, м. Київ, вул. Лятошинського Композитора, буд. 4-А, оф. 289/1; ідентифікаційний код: 36998602)

про стягнення 15 000 000,00 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Наїдко Л.В., ордер АС №1165793;

від відповідача: Виноград В.М., самопредставництво.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Апейрон Інвест" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управсервіс-Голосіїв" (далі - відповідач) про стягнення 15000000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані набуттям (збереженням) відповідачем грошових коштів позивача у вказаній сумі без достатніх правових підстав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1212/26, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.03.2026.

24.02.2026 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" відзив на позовну заяву, який 25.02.2026 зареєстрований в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

26.02.2026 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" заяву про зміну підстав позову, яка 27.02.2026 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

03.03.2026 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" заперечення на заяву позивача про зміну підстав позову, які 04.03.2026 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 11.03.2026 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 11.03.2026 судом було прийнято до розгляду заяву про зміну підстав позову та відзив на позовну заяву, оголошено перерву до 01.04.2026.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2026, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі № 910/1212/26 призначено на 01.04.2026.

У підготовче засідання 01.04.2026 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 01.04.2026 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.04.2026.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2026, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача було повідомлено про те, що судове засідання у справі № 910/1212/26 призначено на 22.04.2026.

20.04.2026 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" заяву про застосування позовної давності, яка 21.04.2026 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

21.04.2026 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" заперечення на заяву позивача про застосування позовної давності, які 21.04.2026 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У судове засідання 22.04.2026 з`явились представники сторін.

Представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача надав суду усні пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував.

У судовому засіданні 22.04.2026 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

23.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Апейрон Інвест" (далі - позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Управсервіс-Голосіїв" (далі - позичальник) було укладено Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути поворотну безвідсоткову фінансову допомогу позикодавцю, в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Розмір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, яка надається позикодавцем позичальнику за цим договором, становить 15 000 000,00 грн (п. 2.1 Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу у визначеному в п. 2.1 цього договору розмірі не пізніше наступного робочого дня з дати підписання сторонами даного договору.

Пунктами 3.3 - 3.5 Договору визначено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю надану за цим договором поворотну безвідсоткову фінансову допомогу в повному розмірі до 22.09.2021 включно. Поворотна безвідсоткова фінансова допомога повертається позичальником позикодавцю у безготівковому порядку, шляхом перерахування позичальником грошових коштів на поточний рахунок позикодавця. В межах строку, визначеного в п. 3.3 цього договору, позичальник має право повертати позикодавцю отримані грошові кошти частинами, розмір яких визначається позичальником самостійно. Позичальник має право повернути позикодавцю отриману поворотну безвідсоткову фінансову допомогу раніше строку визначеного в п. 3.3 цього договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 22.09.2021 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по цьому договору (п. 8.1 Договору).

Відповідно до п. 8.2 Договору строк, визначений у п. 3.1 цього договору, може бути продовжено за домовленістю сторін, що оформлюється шляхом підписання сторонами додаткової угоди до цього договору. Строк, визначений у п. 3.3 цього договору, може бути продовжено за домовленістю сторін, що оформлюється шляхом підписання сторонами додаткової угоди до цього договору.

23.09.2020 позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 15000000,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою за банківським рахунком позивача. Обставина отримання грошових коштів у вказаній сумі підтверджується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

З огляду на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за Договором та не повернув грошові кошти у встановлений строк, позивач, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 15 000 000,00 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та за своєю правовою природою є договором позики, який підпадає під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Суд встановив, що позивачем, на виконання умов Договору, було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 15 000 000,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою за банківським рахунком позивача, а також визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення п.п. 3.3 - 3.5 Договору, зобов`язання з повернення суми позики мало бути виконане відповідачем не пізніше 22.09.2021.

При цьому, сторонами не надано суду доказів укладення додаткових угод на продовження вказаного строку, у відповідності до п. 8.2 Договору.

Приймаючи до уваги умови Договору, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Докази повернення суми позики в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 15 000 000,00 грн визнається судом обґрунтованою.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) " (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20 та від 02.07.2025 у справі № 903/602/24.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.

Поряд із цим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022.

Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.

Відповідно до Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) виключено. Закон набрав чинності 04.09.2025.

Враховуючи всі зміни щодо перебігу строків позовної давності з огляду на встановлені карантин та воєнний стан, суд відзначає, що в період з 02.04.2020 по 30.01.2024 строки позовної давності безперервно продовжувались до 30.01.2024 включно. Натомість, 30.01.2024 одночасно з припиненням такого продовження перебіг строків позовної давності було зупинено та поновлено лише 04.09.2025.

Оскільки прострочення виконання зобов`язання за Договором розпочалось 23.09.2021, саме з цієї дати починається відлік трирічного строку позовної давності, який було зупинено у період з 30.01.2024 по 03.09.2025.

З урахуванням поновлення перебігу такого строку з 04.09.2025, позивач мав право на звернення до суду з цим позовом впродовж майже восьми місяців, а відтак строк позовної давності станом на дату подання позовної заяви не сплив.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 15 000 000,00 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача в повному обсязі, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управсервіс-Голосіїв" (Україна, 03191, м. Київ, вул. Лятошинського Композитора, буд. 4-А, оф. 289/1; ідентифікаційний код: 36998602) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Апейрон Інвест" (Україна, 01033, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 69; ідентифікаційний код: 35311708) заборгованість у розмірі 15 000 000 (п`ятнадцять мільйонів) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.04.2026.

Суддя О.В. Нечай