РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.04.2026Справа № 910/2679/26
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Управління освіти імені Бориса Грінченка Південноукраїнської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріненерго-Карт Україна" про стягнення 75 245,20 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2026 року Управління освіти імені Бориса Грінченка Південноукраїнської міської ради (далі - Управління) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріненерго-Карт Україна" (далі - Товариство) 75 245,20 грн, з яких: 17 264,26 грн - три проценти річних, 57 980,94 грн - інфляційні втрати, що нараховані на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у зв`язку з простроченням сплати 169 047,00 грн основного боргу, стягнутого за рішенням Господарського суду міста Києва від 5 липня 2024 року в справі № 910/7904/23, за період з 1 жовтня 2022 року по 28 лютого 2026 року. Також позивач просив суд на підставі частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначити в рішенні суду про нарахування трьох процентів річних на суму боргу до моменту виконання рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17 березня 2026 року відкрито провадження у справі № 910/2679/26 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, наведеною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Оскільки на час прийняття вищевказаної ухвали суду відомості про наявність у відповідача електронного кабінету були відсутні, з метою повідомлення останнього про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 17 березня 2026 року про відкриття провадження у справі № 910/2679/26 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 03110, місто Київ, вулиця Солом`янська, будинок 11.

Проте поштовий конверт з копією зазначеної ухвали був повернутий підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення Товариству, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 17 березня 2026 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Однак, Товариство в установлений строк відзиву на позовну заяву не подало, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направило.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників справи на адресу суду не надходило.

Беручи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

За приписами частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 5 липня 2024 року в справі № 910/7904/23 за позовом Управління освіти Южноукраїнської міської ради імені Бориса Грінченка (яке змінило своє найменування на Управління) (далі - Управління освіти) до Товариства про стягнення 169 047,00 грн, яке набрало законної сили в установленому законом порядку, вказаний позов Управління задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 169 047,00 грн основного боргу та 2 684,00 грн судового збору.

Цим рішенням суду встановлено, що за результатами проведення процедури закупівлі товарів № UA-2021-10-04-006310-b від 22 листопада 2021 року між Управлінням освіти і Товариством з обмеженою відповідальністю "Глуско-Карт Україна" (яке змінило своє найменування на Товариство) було укладено договір № 509, за умовами якого останнє зобов`язалось у 2021 році поставити паливно-мастильні матеріали для транспортних засобів позивача на загальну суму 175 053,00 грн з ПДВ, а саме: дизельне паливо ЄВРО (ДТ-Л-К5, сорт С) у кількості 1 540 літрів, дизельне паливо ЄВРО (ДТ-З-К5, сорт F) у кількості 1 530 літрів, бензин автомобільний ЄВРО (АИ-95-К5-ЄВРО) у кількості 2 980 літрів, а Управління - прийняти й оплатити вказану продукцію.

Умовами пунктів 4.1.-4.3. вказаного правочину визначено, що розрахунки між сторонами проводяться шляхом оплати виставленого продавцем рахунка на оплату товару або після підписання сторонами накладної та акта приймання-передачі продукції.

За умовами пунктів 5.1., 5.4., 5.5. договору строк поставки (передачі) товару: з 15 листопада 2021 року по 31 грудня 2021 року. Датою передачі товару покупцю вважається дата отримання останнім паливних карток з нарахованим на ній обсягом товару та оформлення акта прийому-передачі. Перехід права власності на пальне по паливним карткам та ризик знищення (псування) пального відбувається в момент фактичного отримання пального на АЗС.

Згідно з пунктом 10.1. договору останній набирає чинності з дня його підписання сторонами й діє до 31 грудня 2021 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Вказаним судом рішенням також встановлено, що на виконання умов договору відповідач передав, а позивач - прийняв, талони на пальне на бензин А-95 у загальній кількості 2 980 літрів та на дизельне пальне в загальній кількості 3 070 літрів на підставі видаткових накладних: від 1 грудня 2021 року № Т-14384 та від 15 грудня 2021 року № Т-14715. Крім того, Управління перерахувало відповідачу на виконання умов договору грошові кошти на загальну суму 175 053,00 грн на підставі платіжних доручень: від 3 грудня 2021 року: № 6811 на суму 14 787,00 грн, № 6812 на суму 7 533,00 грн, № 6813 на суму 6 000,00 грн; від 23 грудня 2021 року: № 7525 на суму 93 033,00 грн, № 7526 на суму 53 700,00 грн. Копії вказаних первинних та платіжних документів наявні в матеріалах справи. Однак, у порушення умов укладеного між сторонами правочину, відповідач поставку товару (бензину А-95 та дизельного палива) у повному обсязі не здійснив, зобов`язання по забезпеченню відпуску бензину та дизельного палива по талонам на автозаправних станціях на загальну суму 169 047,00 грн не виконав. У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача з претензією від 17 червня 2022 року № 1, у якій вимагав від продавця вирішити питання про забезпечення відпуску пального (заправку автомобілів покупця) на АЗС "ГЛУСКО" в семиденний строк від дня пред`явлення даної вимоги. Вказана претензія була отримана уповноваженою особою відповідача засобами поштового зв`язку 22 червня 2022 року, однак була залишена Товариством без відповіді та задоволення. 14 вересня 2022 року Управління освіти звернулося до відповідача з претензією від цієї ж дати № 2, у якій вимагало повернути на зазначені в ній розрахункові рахунки грошові кошти на загальну суму 169 047,00 грн за непоставлені паливно-мастильні матеріали у семиденний строк з дня її отримання. Вказана претензія була отримана повноважним представником відповідача 22 вересня 2022 року, проте також залишена без відповіді та виконання. Копії зазначених претензій з доказами їх отримання відповідачем містяться в матеріалах даної справи.

У рішенні Господарського суду міста Києва від 5 липня 2024 року в справі № 910/7904/23 зазначено, що оскільки Товариство в установлений договором строк не здійснило поставку оплаченого позивачем товару в повному обсязі, а також не повернуло на вимогу позивача кошти попередньої оплати, в останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі вартості фактично передплаченого, проте не поставленого товару (пального) на суму 169 047,00 грн. У зв`язку з цим суд у межах розгляду справи № 910/7904/23 дійшов висновку про обґрунтованість позову Управління освіти та про наявність правових підстав для його задоволення.

30 липня 2024 року на виконання вказаного рішення було видано відповідний наказ.

Судом у межах розгляду даної справи встановлено, що вказана сума основної заборгованості відповідачем погашена не була. Докази зворотнього в матеріалах справи відсутні.

З наявної в матеріалах справи інформації про виконавче провадження № 76664434 з примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 5 липня 2024 року в справі № 910/7904/23 вбачається, що вищевказаний виконавчий документ 31 липня 2025 року був повернутий Управлінню без виконання в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Оскільки відповідач не виконав встановленого рішенням суду в справі № 910/7904/23 грошового зобов`язання, Управління просило стягнути з Товариства 17 264,26 грн трьох процентів річних та 57 980,94 грн інфляційних втрат, нарахованих на вказану суму боргу в розмірі 169 047,00 грн за загальний період прострочення з 1 жовтня 2022 року по 28 лютого 2026 року згідно наданого позивачем розрахунку.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. При цьому, чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 15 серпня 2019 року в справі № 910/8625/18.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц, Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 10 квітня 2018 року в справі № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року в справі № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року в справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року в справі № 905/2324/17, від 13 лютого 2019 року в справі № 924/312/18.

Оскільки заявлені Товариством до стягнення розміри трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства, не перевищують розраховані судом суми вказаних компенсаційних виплат, й відповідач не надав жодних заперечень щодо необґрунтованості нарахованих позивачем сум та доказів на підтвердження їх сплати на користь Товариства, позовні вимоги про стягнення з відповідача зазначених сум підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Крім того, позивач просив суд зазначити в рішенні про нарахування трьох процентів річних на суму боргу в розмірі 169 047,00 грн до моменту фактичного виконання відповідного рішення суду.

За частиною 10 статті 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Слід зазначити, що застосування вищезазначених положень ГПК України є правом, а не обов`язком суду.

Проте, рішення суду не може прийматись на майбутнє, як застереження від будь-яких порушень, не може містити будь-яких умов, за яких воно буде виконуватись.

Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Ухвалення рішення на майбутнє, приймаючи за наявність неіснуюче порушення, прямо суперечить завданням судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для застосування вказаної норми ГПК України.

Водночас, Управління не позбавлене права звернутися до суду з окремим позовом про стягнення трьох процентів річних за період, який не був предметом розгляду цього спору.

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов Управління підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 3 328,00 грн.

При цьому, за частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною 2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відтак, за чинним законодавством позивач мав сплатити за подання через систему "Електронний суд" до суду цієї позовної заяви судовий збір у розмірі 2 662,40 грн (3 328,00* 0,8).

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом Управління сплатило 3 328,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 18 лютого 2026 року № 531 на вищевказану суму.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що у випадках, установлених, зокрема, пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи заяви позивача про повернення йому надмірно сплаченої суми судового збору, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті на час прийняття рішення.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріненерго-Карт Україна" (03110, місто Київ, вулиця Солом`янська, будинок 11; ідентифікаційний код 32489155) на користь Управління освіти імені Бориса Грінченка Південноукраїнської міської ради (55002, Миколаївська область, Вознесенський район, місто Південноукраїнськ, проспект Незалежності, будинок 16; ідентифікаційний код 04653220) 17 264 (сімнадцять тисяч двісті шістдесят чотири) грн 26 коп. трьох процентів річних, 57 980 (п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн 94 коп. інфляційних втрат та 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 28 квітня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко