ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

28.04.2026м. СумиСправа № 920/553/26
Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши заяву Селянського (фермерського) господарства «Лан» від 24.04.2026, б/н (вх.№ 1959 від 27.04.2026) про забезпечення позову, що подається одночасно з позовною заявою, по справі №920/553/26

за позовом Селянського (фермерського) господарства «Лан»

(вул. Солдатенка, 50, с. Слобода, Конотопський район, Сумська область,

41715, )

до відповідача: Буринської міської ради (вул. Захисників України, 1, м. Буринь,

Конотопський район, Сумська область, 41700, )

про визнання недійсним та скасування рішення, визнання поновленим договору оренди землі,

УСТАНОВИВ:

27.04.2026 позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить суд:

- Визнати недійсним та скасувати рішення Буринської міської ради Конотопського району Сумської області від 16.02.2026 «Про припинення дії договору оренди землі (невитребувані паї) № 60 від 27.06.2007, зареєстрованого 04.07.2007 за № 42, укладеного між Буринською районною державною адміністрацією та

Селянським (фермерським) господарством «Лан».

- Визнати поновленим договір оренди землі (невитребувані паї) №60 від 27.06.2007, зареєстрований 04.07.2007 за № 42, укладений між Буринською

районною державною адміністрацією та Селянським (фермерським) господарством

«Лан» щодо об`єкта оренди - земельних ділянок, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 45,72 га ріллі невитребуваних паїв на території Степанівської сільської ради за кадастровими номерами: :04:003:0238, загальною площею 2,6796 га; :04:003:0239, загальною площею 2,7360 га; :04:003:0240, загальною площею 2,6746 га, на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (з урахуванням додаткової угоди від 17.08.2015 №18).

- Судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу стягнути з Буринської міської ради (Код ) на користь Селянського (фермерського) господарства «Лан» (Код ).

27.04.2026 через систему «Електронний суд» позивачем надано до суду заяву від (вх.№1959) про забезпечення позову, що подається одночасно з позовною заявою, відповідно до вимог якої просить суд:

1. Заяву Селянського (фермерського) господарства «Лан» () про забезпечення позову - задовольнити.

2. Заборонити Буринській міській раді Конотопського району Сумської області () до набрання законної сили рішенням у даній справі приймати будь-які рішення щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :04:003:0238 (загальна площа 2,6796 га), :04:003:0239 (загальна площа 2,7360 га), :04:003:0240 (загальна площа 2,6746 га), які можуть призвести до зміни їх правового статусу, складу або цільового призначення, у тому числі щодо їх поділу, об`єднання, виділу, а також щодо передачі у власність, володіння чи користування третім особам.

3. Заборонити суб`єктам державної реєстрації (у т.ч. державним кадастровим реєстраторам), іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, до набрання законної сили рішенням в даній справі вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельних ділянок за кадастровими номерами: :04:003:0238 (загальна площа 2,6796 га), :04:003:0239 (загальна площа 2,7360 га), :04:003:0240 (загальна площа 2,6746 га).

4. Заборонити державним кадастровим реєстраторам, які входять до складу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (, вул. Народного Ополчення, 3, м. Київ, 03151) та її територіальним органам до набрання законної сили рішенням в даній справі вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості, які стосуються земельних ділянок за кадастровими номерами: :04:003:0238 (загальна площа 2,6796 га), :04:003:0239 (загальна площа 2,7360 га), :04:003:0240 (загальна площа 2,6746 га).

5. Заборонити Селянському (фермерському) господарству «Ладуха В.Б.» (, юридична адреса: 41700, м. Буринь, вул. Ринкова, буд. 4В), а також будь-яким іншим особам, які діють від його імені чи в його інтересах, до набрання законної сили рішенням у даній справі здійснювати будь-яке фактичне користування земельними ділянками за кадастровими номерами: :04:003:0238 (загальна площа 2,6796 га), :04:003:0239 (загальна площа 2,7360 га), :04:003:0240 (загальна площа 2,6746 га), у тому числі, але не виключно: обробіток ґрунту, внесення добрив, використання сільськогосподарської техніки, здійснення посіву, пересіву, догляду за посівами та будь-якої іншої господарської діяльності.

6. Заборонити Селянському (фермерському) господарству «Ладуха В.Б.» (, юридична адреса: 41700, м. Буринь, вул. Ринкова, буд. 4В), а також будь-яким іншим особам, які діють від його імені чи в його інтересах, залучати третіх осіб (у тому числі на підставі договорів підряду, надання послуг, оренди техніки тощо) для виконання будь-яких робіт на земельних ділянках за кадастровими номерами: :04:003:0238 (загальна площа 2,6796 га), :04:003:0239 (загальна площа 2,7360 га), :04:003:0240 (загальна площа 2,6746 га).

7. Заборонити Селянському (фермерському) господарству «Ладуха В.Б.» (, юридична адреса: 41700, м. Буринь, вул. Ринкова, буд. 4В), а також будь-яким іншим особам чинити перешкоди Селянському (фермерському) господарству «Лан» () у доступі до земельних ділянок за кадастровими номерами: :04:003:0238 (загальна площа 2,6796 га), :04:003:0239 (загальна площа 2,7360 га), :04:003:0240 (загальна площа 2,6746 га), з метою догляду за посівами та збору врожаю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2026, справу призначено до розгляду судді Заєць С.В.

27.04.2026 через систему «Електронний суд» відповідачем надано до суду заперечення (вх.№2213) на заяву про забезпечення позову, згідно з якою просить суд відмовити Селянському (фермерському) господарству «Лан» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

За змістом частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема: забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів

Суд звертає увагу, що забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

З урахуванням загальних вимог, які передбачені статтями 73, 74 ГПК України, обов`язковим для заявника є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, при дослідженні наявності або відсутності підстав для забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Отже, вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд враховує, що Господарський процесуальний закон не зобов`язує під час розгляду питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Предметом спору у справі № 920/1497/24 є 1) визнання недійсним та скасування рішення Буринської міської ради Конотопського району Сумської області від 16.02.2026 «Про припинення дії договору оренди землі (невитребувані паї) № 60 від 27.06.2007, зареєстрованого 04.07.2007 за № 42, укладеного між Буринською районною державною адміністрацією та Селянським (фермерським) господарством «Лан» та 2) визнання поновленим договору оренди землі (невитребувані паї) №60 від 27.06.2007, зареєстрованого 04.07.2007 за № 42, укладеного між Буринською районною державною адміністрацією та Селянським (фермерським) господарством «Лан» щодо об`єкта оренди - земельних ділянок, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 45,72 га ріллі невитребуваних паїв на території Степанівської сільської ради за кадастровими номерами: :04:003:0238, загальною площею 2,6796 га; :04:003:0239, загальною площею 2,7360 га; :04:003:0240, загальною площею 2,6746 га, на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (з урахуванням додаткової угоди від 17.08.2015 №18).

Позовні вимоги мотивовано тим, що внаслідок прийняття рішення від 16.02.2026 «Про припинення дії договору оренди землі (невитребувані паї) № 60 від 27.06.2007, зареєстрованого 04.07.2007 за № 42, укладеного між Буринською районною державною адміністрацією та Селянським (фермерським) господарством «Лан» Буринською міською радою порушено права позивача та вимоги чинного законодавства щодо можливості поновлення договору оренди землі на такий самий строк і на таких самих умовах після закінчення строку дії договору, на який його було укладено.

Тобто, спір у даній справі є немайновим і судове рішення у разі задоволення позову не вимагатиме примусового виконання, відповідно в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як зазначає позивач, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Разом з тим, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд звертає увагу на те, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З аналізу наведеної вище статті, вбачається, що необхідними елементами обов`язку доказування є: певне міркування особи щодо обставин, якими вона підтверджує свої вимоги або заперечення; подання відповідних доказів, які підтверджують ці обставини.

Тобто, до надання відповідних доказів на обґрунтування заявлених вимог або заперечень, будь-які висловлені особою міркування будуть припущеннями, які не мають під собою жодного доказового значення.

Наведене узгоджується з вимогами процесуального закону щодо оцінки доказів про те, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів та обґрунтувань, які б підтверджували ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту прав та інтересів Селянського (фермерського) господарства «Лан» у разі задоволення позову за умови невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії відповідачу, враховуючи, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В свою чергу, співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу або іншим особам здійснювати певні дії.

Окрім цього, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Предметом спору є матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем, тобто у даному випадку визнання незаконним рішення відповідача.

Тому обраний позивачем захід забезпечення позову не направлений на заборону вчинення іншими особами дій саме щодо предмету спору (щодо рішення відповідача).

Судом установлено, що відповідач у справі є власником спірної земельної ділянки.

Таким чином, суд вважає, що заборона власнику приймати рішення в цілому щодо спірних земельних ділянок може призвести до істотних негативних наслідків, а саме - порушення прав та охоронюваних законом інтересів власника земельної ділянки.

У ст. 19 Конституції України закріплено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до положень ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад.

За змістом п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України).

Тобто, Буринська міська рада , як власник земельних ділянок, керуючись своїми повноваженнями, які визначені, зокрема, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про землеустрій» фактично розпорядилася своїми правомочностями власника щодо спірних земельних ділянок.

Наведені обставини самі по собі не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони приймати будь-які рішення щодо земельних ділянкок, позаяк заборона власнику розпоряджатися своєю власністю є крайньою мірою судового примусу і може застосовуватись у виняткових випадках. Інакше таке обмеження може призвести до істотних негативних наслідків, а саме - порушення прав та охоронюваних законом інтересів власника земельної ділянки. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 912/1711/19.

Господарський суд не вправі перебирати на себе виключні повноваження та функції органів місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, тобто суди не можуть підміняти інші органи влади та зобов`язувати уповноважений орган прийняти рішення визначеного судом змісту або заборонити вчиняти відповідні дії.

Суд зазначає, що саме на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами неможливість в подальшому виконання рішення суду саме внаслідок дій або бездіяльності відповідача, тобто наявності у нього наміру ухилитися від виконання рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на означене, суд відмовляє у задоволенні заяви Селянського (фермерського) господарства «Лан» (вх.№ 1959 від 27.04.2026) про забезпечення позову, у зв`язку з її необґрунтованістю.

Керуючись статтями 136-140, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Селянського (фермерського) господарства «Лан» від 24.04.2026, б/н (вх.№ 1959 від 27.04.2026) про забезпечення позову, що подається одночасно з позовною заявою відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Дана ухвала може бути оскаржена в порядку, встановленому ст. ст. 255-257 ГПК України.

Ухвалу складено та підписано суддею 28.04.2026.

СуддяС.В. Заєць