УХВАЛА

м. Київ

29.04.2026Справа № 910/1444/26

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Ліпіної В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства «Маяк», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агат», м.Київ

про стягнення 8 050 281,68 грн та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном, -

За участю представників сторін:

від позивача: Ракоц І.В., Ракоц А.В.

від відповідача: Ремарчук В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Маяк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агат» про стягнення основного боргу в сумі 4 025 140, 84 грн, неустойки в розмірі 4 025 140, 84 грн та зобов`язання усунуту перешкоду користуванні майном шляхом звільнення корпусу №16А площею 7719,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, проспект Степана Бандери, буд.8.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що договір оренди №92 від 30.09.2022 р. припинений, проте, відповідач уникає обов`язку передачі майна та підписання акту приймання-передачі.

Ухвалою від 16.02.2026 судом було відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 11.03.2026.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення посилаючись на те, що умовами договору оренди №92 від 30.09.2022 передбачено автоматичну пролонгацію, а відмова орендодавця від автоматичної пролонгаціє є, на думку відповідача, односторонньою відмовою від договору, що не передбачена його умовами. Також відповідачем наголошено, що p моменту підписання договору оренди нерухомого майна №92 і по теперішній час Товариство з обмеженою відповідальністю «Агат» зараховувало орендну плату по договору в рахунок погашення заборгованості Акціонерного товариства «Маяк» за рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2017 у справі №910/10965/17.

11.03.2026 судом було відкладено підготовче засідання на 08.04.2026.

11.03.2026 відповідачем було подано заяву про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва по справі №910/15726/25.

У зв`язку із перебуванням судді Князькова В.В. на лікарняному, судове засідання 08.04.2026 не відбулось.

Ухвалою від 20.04.2026 призначено підготовче засідання на 29.04.2026.

29.04.2026 позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «АГАТ» укладати та/або продовжувати (пролонгувати) договори суборенди (оренди та/або інші договори які передбачають користування майном) щодо майна розташованого за адресою м. Київ, проспект Степана Бандери, 8, частина корпусу № 16A.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що можна вважати доведеним факт того, що майно Акціонерного товариства «Завод «Маяк», а саме нежитлове приміщення за адресою м. Київ, проспект Степана Бандери 8 корп. 16А, використовує невизначене та невідоме позивачу коло осіб. Тобто, як вказує позивач, в разі задоволення позову рішення суду не можливо буде виконати при наявності осіб, які займають приміщення на підставі договорів суборенди. Наявність невизначеного кола осіб, які мають укладені договори суборенди (суб-суборенди і далі), перешкоджають виконанню рішення суду про усунення перешкод в користуванні майном та створює підстави для подальшого апеляційного оскарження. Крім того, наявність договорів суборенди, що перевищують строк договору оренди №92 призведе до порушення прав позивача та ускладнить виконання рішення суду.

Враховуючи присутній представників обох сторін у судовому засіданні 29.04.2026 судом було поставлено на розгляд заяву позивача у судовому засіданні.

Представником позивача було підтримано подану заяву у повному обсязі.

Представником відповідача у судовому засіданні було надано заперечення проти задоволення заяви про забезпечення позову.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку щодо відмови в її задоволенні з урахуванням такого.

За приписами ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; виключено; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч.11 ст.137 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 3 ст.138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За змістом ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 18.01.2024 по справі №50/155 (910/1455/23)

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 по справі № 925/1441/20 зауважив, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Зокрема, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно, грошові кошти, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Одночасно, в контексті наведеного суд вважає за доцільне зазначити таке.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У ст.77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; змагальність сторін; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами тощо.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду спору для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, зобов`язаний забезпечувати дотримання принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом задля прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, яке буде відповідати завданням господарського судочинства.

У рішенні від 03.01.2018 «Віктор Назаренко проти України» (Заява № 18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (див. рішення у справі «Беер проти Австрії» (Beer v. Austria), заява № 30428/96, пункти 17,18 від 06 лютого 2001 року).

Як вказувалось вище, предметом позову у справі є, в тому числі, зобов`язання відповідача усунуту перешкоди користуванні майном шляхом звільнення корпусу №16А площею 7719,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, проспект Степана Бандери, буд.8.

При цьому, підставою позову визначено те, що договір оренди №92 від 30.09.2022 р. припинений, проте, відповідач уникає обов`язку передачі майна та підписання акту приймання-передачі.

Одночасно, заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідачем вказано, що умовами договору оренди №92 від 30.09.2022 передбачено автоматичну пролонгацію, а відмова орендодавця від автоматичної пролонгаціє є, на думку відповідача, односторонньою відмовою від договору, що не передбачена його умовами. Також відповідачем наголошено, що p моменту підписання договору оренди нерухомого майна №92 і по теперішній час Товариство з обмеженою відповідальністю «Агат» зараховувало орендну плату по договору в рахунок погашення заборгованості Акціонерного товариства «Маяк» за рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2017 у справі №910/10965/17.

Зі змісту п.2.4 договору №92 від 30.09.2022 вбачається, що передача майна в суборенду допускається.

Тобто, з наведеного полягає, що фактично за наявності спору щодо наявності права користування приміщеннями за договором №92 від 30.09.2022, позивачем заявлено про застосування заходу забезпечення позову шляхом обмеження прав орендаря, що визначені .2.4 договору №92 від 30.09.2022, що має ознаки вирішення спору по суті.

До того ж, суд критично ставиться до посилань представника позивача, які висловлено у судовому засіданні 29.04.2026, що доцільність забезпечення позову обґрунтовується заявленням відповідачем заяви про зупинення провадження до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва по справі №910/15726/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агат" до Акціонерного товариства "Завод "Маяк" про визнання договору оренди нерухомого майна №92 від 30.09.2022 року продовженим (пролонгованим).

Зокрема, суд акцентує увагу, що підставою для забезпечення позову є саме доведення обставин того, що незастосування певних заходів призведе до ускладнення виконання судового рішення по справі.

За таких обставин, за висновками суду, позивачем не доведено суду підстав для застосування у справі заходів забезпечення позову, які викладено в заяві від 28.04.2026, внаслідок чого заява Акціонерного товариства «Маяк» про забезпечення позову підлягає залишенню без задоволення.

У судовому засіданні відповідачем було підтримано клопотання про зупинення провадження у справі.

Позивачем проти задоволення клопотання відповідача надано заперечення.

У судовому засіданні 29.04.2026 суд дійшов висновку щодо задоволення клопотання відповідача та доцільності зупинення провадження у справі. При цьому, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно із частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Таке право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульованого нормами статей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

Аналізуючи питання зупинення провадження у господарській справі, суд виходить з того, що цей правовий інструмент процесуального законодавства зумовлює тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи та щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Пункт п`ятий частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України визначає, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду цієї справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов`язаною із цією справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини четверта та шоста статті 75 Господарського процесуального кодексу України).

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження в якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду цієї справи.

Під неможливістю розгляду зазначеної справи слід розуміти неможливість для цього господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Такий висновок викладений у пунктах 118-121 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 серпня 2022 року у справі № 908/2287/17, є сталим в судовій практиці.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/15726/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агат" до Акціонерного товариства "Завод "Маяк" про визнання договору оренди нерухомого майна №92 від 30.09.2022 року продовженим (пролонгованим).

Зі змісту ухвали від 06.01.2026 по справі №910/15726/25 вбачається, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов пункту 10.3 договору відмовляється від продовження строку дії оренди, чим фактично ухиляється від виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2017 року у справі №910/10965/17 та мирової угоди у справі №910/10965/17, затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києві від 08.06.2023 на стадії виконання судового рішення, якою передбачається зарахування орендної плати в погашення заборгованості відповідача перед позивачем за судовим рішенням у справі №910/10965/17.

В контексті наведеного судом також враховано правову позицію Верховного Суду, яку викладено у постанові від 22.01.2024 по справі №904/1282/22, згідно якої, вирішуючи питання щодо зупинення провадження у справі через неможливість її розгляду до вирішення судом іншої справи, суд повинен належним чином проаналізувати імовірні наслідки ухвалення судом рішення за результатом розгляду вказаної справи, їх взаємозв`язок зі спірними правовідносинами, що є предметом розгляду у цій справі, підставами позову.

Судом вказувалось, що підставою позову у справі №910/1444/26 є те, що договір оренди №92 від 30.09.2022 р. припинений, проте, відповідач уникає обов`язку передачі майна та підписання акту приймання-передачі.

У даному випадку судом враховано, що за наслідками вирішення спору у справі №910/15726/25 судом може бути визнано договір поновленим.

Отже, фактично у межах справи №910/15726/25 вирішується спір щодо однієї із обставин, що є підставою позовних вимог у розглядуваній справі.

В контексті наведених висновків судом також враховано, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

У даному випадку суд дійшов висновку, що зупинення провадження по справі до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/15726/25 фактично призведе до забезпечення принципу рівності учасників судового процесу та ухвалення остаточного справедливого рішення у спорі.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку щодо наявності достатніх підстав для задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Агат» та зупинення провадження у справі №910/1444/26 за позовом Акціонерного товариства «Маяк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агат» про стягнення 8 050 281,68 грн та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва по справі №910/15726/25.

Керуючись ст. ст.136, 137, 140, 227, 229, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Маяк» про забезпечення позову.

2. Задовольнити клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Агат» про зупинення провадження у справі.

3. Зупинити провадження у справі №910/1444/26 за позовом Акціонерного товариства «Маяк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агат» про стягнення 8 050 281,68 грн та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва по справі №910/15726/25.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 29.04.2026.

Суддя В. В. Князьков