ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

27.04.2026 м.Дніпро справа №904/1926/23(904/3629/25)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач)

судді: Стефанів Т.В., Кошля А.О.

розглянувши заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про вжиття заходів забезпечення позову у справі

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Боріваж», м. Дніпро

відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал «Боріваж», смт Нові Білярі(3) Одеського району Одеської області

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кам`янське-Естейт», м.Кам`янське Дніпропетровської області

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Дворічанське-Агро», с. Колодязне Куп`янського району Харківської області

третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Foundation investment s.r.o (Чеська республіка, Корунни 588/4, Виногради, 120 00 Прага 2)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1 розпорядник майна ТОВ «Боріваж» арбітражний керуючий Шевченко В.Є., м. Дніпро

про визнання недійсним договору доручення та застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення грошових коштів

у межах справи №904/1926/23

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янське-Естейт», м.Кам`янське Дніпропетровської області

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Боріваж», м. Дніпро

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його оскарження.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2025 у справі №904/1926/23(904/3629/25) позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано недійсним Договір доручення №Д/Т-20/52 від 16.09.2020, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «БОРІВАЖ» м.Дніпро та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ БОРІВАЖ» Одеська обл., Одеський р-н, селище міського типу Нові Біляри(з).

Застосовано наслідки недійсності Договору доручення №Д/Т-20/52 від 16.09.2020, шляхом стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ БОРІВАЖ» Одеська обл., Одеський р-н, селище міського типу Нові Біляри(з) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БОРІВАЖ» м. Дніпро грошову суму у розмірі 15 162 442 грн 08 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БОРІВАЖ» м. Дніпро на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» м. Київ судовий збір у розмірі 115 232 грн 36 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ БОРІВАЖ» Одеська обл., Одеський р-н, селище міського типу Нові Біляри(з) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» м. Київ судовий збір в розмірі 115 232 грн 36 коп.

31.12.2025 до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Термінал «Боріваж», у якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2025 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді: Дармін М.О., Чередко А.Є. від 29.01.2026 відкрито апеляційне провадження у справі; скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні 18.06.2025 о 12:00; сторонам встановлений строк для подачі відзиву, заяв, клопотань.

Короткий зміст і підстави заяви про забезпечення позову.

03.02.2026 до суду через підсистему «Електронний суд» від АТ КБ «Приватбанк» надійшла заява про забезпечення позову, у якій заявник просить задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, ; місцезнаходження:, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) про визнання правочину боржника недійсними та застосування наслідків недійсності правочину, шляхом стягнення коштів та накласти арешт на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Термінал Боріваж» (, Україна, 67550, Одеська обл., Одеський р-н, селище Нові Білярі, вул. Морська, будинок, lА), що знаходяться на всіх відкритих рахунках та на тих, які будуть відкриті після винесення ухвали, у всіх банківських та інших кредитно-фінансових установах, у межах суми 15 162 442 грн 08 коп.

Визначити, що Стягувачем за ухвалою про вжиття заходів щодо забезпечення позову є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (Код ; місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д). Визначити, що Боржником за ухвалою про вжиття заходів щодо забезпечення позову є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ БОРІВАЖ» (, Україна, 67550, Одеська обл., Одеський р-н, селище Нові Білярі, вул. Морська, будинок, lА).

Обґрунтовуючи заяву, АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що у цій справі існує спір щодо необхідності сплати відповідачем 2 значної суми відповідачу 1 у розмірі 15 162 442 грн 08 коп., а наявність пов`язаності ТОВ «Боріваж» та ТОВ «Термінал Боріваж», та того, що оскаржуваний правочин було укладено саме з метою виведення коштів Боржника на підконтрольну особу, з метою унеможливлення погашення вимог кредиторів, дозволяє зробити висновок про доведеність обставин, які є достатніми та необхідними для стверджувального висновку щодо наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість вжиття заходів до забезпечення позову.

АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що у проваджені Господарського суду м.Києва перебуває справа №910/11034/24 (910/14853/25) за позовом розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Дробота Д.М. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротермінал Логістік», Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал «Боріваж» про визнання недійсним договору оренди нерухомого та рухомого майна №112 від 01.08.2024, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротермінал Логістік» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Термінал «Боріваж». Отже, у випадку задоволення даного позову ТОВ «Термінал Боріваж» втратить основний актив за рахунок якого здійснює свою діяльність, а саме морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів з причалом, внаслідок чого для ТОВ «Термінал Боріваж» настануть негативні фінансові наслідки, що вказує на те, що існує реальна небезпека невиконання рішення у справі №904/1926/23 (904/3629/25).

Щодо зустрічного забезпечення заявник зауважує, що заходи забезпечення позову, про які просить Банк, не передбачають жодних реальних обмежень для господарської діяльності відповідача-2. Такі заходи забезпечення не передбачають жодних збитків для відповідача-2. Тому, належним є висновок про відсутність необхідності проведення зустрічного забезпечення у даній справі.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи у запереченнях на заяву про забезпечення позову.

04.02.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю «Термінал «Боріваж» подано заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких останній зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» не навів жодних доказів існування реального ризику, який би у разі невжиття заходів забезпечення позову унеможливлював або істотно ускладнював виконання можливого рішення суду апеляційної інстанції.

Твердження банку є оціночними припущеннями, не підтвердженими належними та допустимими доказами, а сам по собі факт існування спору або пов`язаності юридичних осіб не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Обраний захід (арешт коштів у сумі 15 162 442 грн 08 коп.) є тотожним за змістом та обсягом результату, досягнення якого можливе виключно шляхом виконання рішення суду першої інстанції, яке не набрало законної сили та перебуває на стадії апеляційного перегляду, що суперечить самій правовій природі інституту забезпечення позову, оскільки забезпечення не може зводитися до фактичного досягнення результату, якого позивач прагне за результатами розгляду справи по суті.

Крім того, доводи банку є внутрішньо суперечливими: з одного боку, банк стверджує про необхідність арешту через ризик невиконання, а з іншого сам посилається на фінансову стабільність товариства (дохід, прибуток, активи), що виключає такий ризик. Накладення арешту на грошові кошти завдасть реальних збитків, оскільки у ТОВ «Термінал «Боріваж» працює 210 працівників, перед якими є зобов`язання з виплати заробітної плати, а також наявні зобов`язання за договором оренди морського перевантажувально-складського комплексу.

Також банк порушив вимоги пункту 6 частини першої статті 139 ГПК, оскільки не надав пропозиції про зустрічне забезпечення, а його посилання на «відсутність необхідності» такого забезпечення не може вважатися належним виконанням вимог закону. З огляду на викладене, заява про забезпечення позову не відповідає принципам співмірності та балансу інтересів сторін, а тому відсутні будь-які обґрунтовані підстави для її задоволення.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду, мотиви її ухвалення та результати оскарження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.02.2026 відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» №б/н від 03.02.2026 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №904/1926/23 (904/3629/25).

Зазначену ухвалу суд апеляційної інстанції мотивував тим, що заявником не наведено обґрунтованих доводів щодо необхідності вжиття відповідного заходу, з урахуванням критеріїв розумності та адекватності запропонованого заходу забезпечення, його співмірності із предметом позову та співвідношення із можливими негативними наслідками для інших учасників справи.

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 06.02.2026, у якій просив оскаржену ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Постановою Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 15.04.2026 касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задоволено частково. Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 06.02.2026 у справі №904/1926/23 (904/3629/25) скасовано. Справу №904/1926/23 (904/3629/25) у межах розгляду заяви Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про забезпечення позову передано на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

Колегія суддів касаційного суду зауважує, що судом апеляційної інстанції не перевірено обставин того, чи спростував відповідними доказами відповідач-2 доводи заяви позивача та підстави для накладення арешту на грошові кошти на рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми. Крім того, апеляційний господарський суд не надав належної правової оцінки доводам заявника (у межах аналізу аргументів заяви про забезпечення позову) про наявність пов`язаності ТОВ «Боріваж» та ТОВ «Термінал Боріваж» та того, що оскаржуваний правочин було укладено саме з метою виведення коштів боржника на підконтрольну особу, з метою унеможливлення погашення вимог кредиторів. У цьому зв`язку суд апеляційної інстанції, у контексті обґрунтованості заяви про забезпечення позову, не врахував підстави та мотиви звернення позивачем із позовом, а саме - захист інтересів кредиторів у справі про банкрутство посередництвом визнання оспореного Договору доручення недійсним як фраудаторного та застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення із ТОВ «Термінал «Боріваж» на користь боржника (ТОВ «Боріваж») грошових коштів у загальному розмірі 15 162 442,08 грн.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач), судді: Кошля А.О., Стефанів Т.В.

Обставини справи, які встановлені судом, джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті ухвали.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд має право вжити заходів забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, зокрема і на стадії апеляційного провадження, а не лише під час розгляду справи у суді першої інстанції. Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.04.2020 у справі №913/495/19, від 10.04.2025 у справі №904/5647/24.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 зазначила, що характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Предметом позову у цій справі є вимоги немайнового та майнового характеру: визнання недійсним Договору доручення, який укладений між ТОВ «Боріваж» та ТОВ «Термінал Боріваж»; стягнення з ТОВ «Термінал Боріваж» на користь ТОВ «Боріваж» грошових коштів, які сплачені ТОВ «Боріваж» на виконання недійсного договору, у розмірі 15 162 442 грн 08 коп. Рішенням суду першої інстанції ці вимоги задоволено, але відповідач 2 оскаржив рішення в апеляційному порядку, що свідчить про безумовну наявність спору між сторонами.

Колегія суддів, здійснюючи новий розгляд заяви відповідно до обов`язкових вказівок Верховного Суду, які викладені у постанові від 15.04.2026, надає належну правову оцінку доводам заявника.

Колегією апеляційного суду враховано той факт, що позивач у справі - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернулося до суду з цим позовом з метою захисту інтересів кредиторів у справі про банкрутство посередництвом визнання оспореного Договору доручення недійсним як фраудаторного та стягнення із ТОВ «Термінал «Боріваж» на користь боржника (ТОВ «Боріваж») грошових коштів у загальному розмірі 15 162 442 грн 08 коп. На переконання позивача оскаржуваний правочин було укладено саме з метою виведення коштів боржника на підконтрольну особу, з метою унеможливлення погашення вимог кредиторів, що є підставою для висновок про існування обставин, які є достатніми та необхідними для стверджувального висновку щодо наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість вжиття заходів до забезпечення позову. За матеріалами справи органи управління ТОВ «Термінал Боріваж» складаються з колишніх працівників ТОВ «Боріваж», підприємства мали спільного головного бухгалтера, ТОВ «Боріваж» вивільнило на користь ТОВ «Термінал Боріваж» значну кількість працівників. Ці факти в сукупності свідчать про очевидну пов`язаність між сторонами спірного правочину. Відповідно до частини першої статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора. Якщо правочини вчиняються із заінтересованими особами у межах періоду, який визначений у статті 42 Кодексу , повинна діяти правова презумпція обізнаності заінтересованої особи про стан неплатоспроможності боржника при вчиненні правочину. Наведені обставини були предметом розгляду позову судом першої інстанції та знайшли своє підтвердження, оскільки позовні вимоги банку були задоволені повністю.

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/11034/24 (910/14853/25) за позовом розпорядника майна боржника арбітражного керуючого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротермінал Логістік», Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал «Боріваж», в якому просить суд визнати недійсним договір оренди нерухомого та рухомого майна №112 від 01.08.2024, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротермінал Логістік» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Термінал «Боріваж».

У разі задоволення цього позову ТОВ «Термінал Боріваж» втратить основний актив, за рахунок якого здійснює свою діяльність, а саме морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів з причалом, внаслідок чого для ТОВ «Термінал Боріваж» настануть суттєві негативні фінансові наслідки, що вказує на існування реальної небезпеки невиконання рішення у справі №904/1926/23 (904/3629/25).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 06.10.2022 у справі №905/446/22, від 27.04.2023 у справі №916/3686/22, від 07.11.2024 у справі №915/538/24 та багатьох інших, у разі звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.

Наведений підхід щодо розподілу тягаря доказування обставин співмірності заходів забезпечення позову є логічним та раціональним, адже інформація щодо дійсного фінансового стану відповідача (у тому числі відомості стосовно наявності банківських рахунків, фінансово-економічний стан клієнта) у розумінні статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є банківською таємницею, а тому саме відповідач має можливість більш повно доводити наведені обставини.

Відповідач, зокрема, повинен спростувати підстави для накладення арешту на грошові кошти на рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми; обґрунтувати, яким чином накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках в межах оспорюваної суми порушує його права; зазначити про наявність достатньої кількості грошових коштів або іншого майна (із конкретизацією переліку та вартості), що в сукупності свідчитиме про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову, тобто спростувати обставини імовірності утруднення виконання рішення суду у справі.

Відповідач не позбавлений права подати суду докази, які б дозволили оцінити дійсний майновий стан та встановити, чи є ризики утруднення виконання судового рішення. Водночас, відповідач при поданні заперечення на заяву про забезпечення позову не надав суду жодних належних та допустимих доказів на спростування доводів заявника або доказів того, що у нього у наявності є достатньо грошових кошті чи майна, що свідчитиме про можливість реального виконання рішення суду.

Виконання у майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

У разі, коли відповідач не доводить, що наявних у нього грошових коштів та майна достатньо для виконання судового рішення у разі задоволення позову, накладення арешту на грошові кошти та майно в межах спірної суми є співмірним та виправданим. Аналогічний висновок Верховного Суду міститься у постанові від 07.01.2025 у справі №910/1/21.

Відповідно до частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заявлений позивачем захід забезпечення позову накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Термінал Боріваж» у межах суми 15 162 442 грн 08 коп. є адекватним та відповідає вимогам, на забезпечення яких він вживається, оскільки він безпосередньо пов`язаний з предметом позовної вимоги (стягнення саме цієї суми коштів). Такий захід забезпечує фактичне виконання судового рішення і не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки останній не довів протилежного та не підтвердив це належними доказами.

Колегія суддів вважає, що доводи позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів є обґрунтованими з урахуванням:

1) розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову арешт на грошові кошти в межах суми позову є прямо пов`язаним з предметом майнової вимоги та спроможним забезпечити її виконання;

2) забезпечення збалансованості інтересів сторін арешт лише на суму в межах позовних вимог є пропорційним заходом, що не позбавляє відповідача 2 можливості провадити господарську діяльність у звичайному режимі;

3) імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду у разі невжиття таких заходів з огляду на фраудаторний характер спірного правочину, а також ризик втрати ТОВ «Термінал Боріваж» основного активу у зв`язку з розглядом справи №910/11034/24 (910/14853/25)

4) ненадання відповідачем 2 доказів, які б спростовували доводи заявника або свідчили про достатність наявного майна та коштів для виконання можливого судового рішення.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Термінал Боріваж» у розмірі 15 162 442 грн 08 коп. є необхідним для забезпечення можливості виконання рішення у справі про визнання недійсним Договору доручення та стягнення коштів.

В силу приписів частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Заяву Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Термінал Боріваж» (, Україна, 67550, Одеська обл., Одеський р-н, селище Нові Білярі, вул. Морська, будинок, lА), що знаходяться на всіх відкритих рахунках та на тих, які будуть відкриті після винесення ухвали, у всіх банківських та інших кредитно-фінансових установах, у межах суми 15 162 442 грн 08 коп.

Стягувачем за ухвалою про вжиття заходів щодо забезпечення позову є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (Код ; місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д). 4.

Боржником за ухвалою про вжиття заходів щодо забезпечення позову є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ БОРІВАЖ» (, Україна, 67550, Одеська обл., Одеський р-н, селище Нові Білярі, вул. Морська, будинок, lА).

Ухвала є виконавчим документом відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» може бути пред`явлена до виконання у строк до 27.04.2029.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.І. Кучеренко

судді Т.В. Стефанів

А.О. Кошля