ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

27 квітня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/800/26
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Богатиря К.В., Аленіна О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.03.2026, постановлену суддею Погребною К.Ф., м. Одеса, про забезпечення позову до подання позовної заяви

у справі № 916/800/26

за позовом: Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області

до відповідачів:

1) Головного управління Держгеокадастру в Одеській області;

2) Державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)»;

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Державний Земельний Банк»,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.03.2026 у справі № 916/800/26 заяву Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області про забезпечення позову до подання позовної заяви у справі № 916/800/26 задоволено, а саме: накладено арешт на 112 земельних ділянок сільськогосподарського призначення т, розташованих на території Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області загальною площею 5769,5 га; заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (у т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, виконавчим органам сільських, селищних, міських рад, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно, а також внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записів про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо даних земельних ділянок.

Не погодившись з ухвалою суду, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області подало на неї апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову. Одночасно з апеляційною скаргою подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., суддів Богатиря К.В., Аленіна О.Ю.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 витребувано у Господарського суду Одеської області копії матеріалів справи № 916/800/26, необхідних для розгляду апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.03.2026 про забезпечення позову до подання позовної заяви та вирішено відкласти питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою до надходження копій матеріалів справи з суду першої інстанції.

30.03.2026 копії матеріалів справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України як таку, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України та встановлено скаржнику 10-ти денний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання суду доказів сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн (за належними реквізитами).

З матеріалів даної справи вбачається, що вищевказана ухвала була доставлена до електронного кабінету скаржника (Головного управління Держгеокадастру в Одеській області) 07.04.2026, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа від 08.04.2026.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. При цьому, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (абз. 2 п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України).

З вищевказаної довідки вбачається, що документ був доставлений до електронного кабінету адвоката о 17:52 год., отже днем вручення представнику заявника ухвали суду є 08.04.2026.

Таким чином, кінцевим строком для усунення недоліків, встановлених ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 у даній справі, є 20.04.2026 включно.

Станом на 21.04.2026 доказів усунення недоліків, вказаних ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2026, скаржником не надано.

Водночас, 21.04.2026 від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшла заява, в якій він просить суд відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги та надати додатковий строк для надання доказу щодо сплати судового збору.

Заява мотивована відсутністю бюджетного фінансування та недостатністю відкритих асигнувань на рахунку Головного управління, що унеможливлює надання доказів сплати судового збору у визначений судом строк, втім до кінця поточного місяця недофінансована сума асигнувань за Кошторисом має надійти на відповідний рахунок скаржника.

Розглянувши вказану заяву, колегія суддів зазначає наступне.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване ст. 8 Закону України «Про судовий збір», згідно з ч. 1 якої враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»).

Отже, Законом України «Про судовий збір» суду надано право відстрочити (розстрочити) сплату судового збору, звільнити заявника від його сплати за наявності відповідних обставин (умов), визначених ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», перелік яких розширювальному тлумаченню не підлягає.

Правовий висновок щодо застосування ст. 8 Закону України «Про судовий збір» викладений у постанові Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 940/2276/18, згідно з яким Законом України «Про судовий збір» визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

З аналізу ж ст. 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Що ж до самих умов, визначених в ст. 8 вказаного Закону, то вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

При цьому, умови, визначені у п. 1 та 2 ч. 1 ст. 8 цього Закону, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Щодо третьої умови, визначеної у п. 3 ч. 1 ст. 8 цього Закону, то законодавець, застосувавши слово «або», не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тобто особистих майнових та особистих немайнових прав фізичних осіб.

Подібна за змістом позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 25.03.2021 у справі № 912/3514/20 та ухвалах від 05.03.2021 у справі № 910/9741/20, від 06.01.2021 у справі № 927/579/19, від 18.05.2020 у справі № 910/704/19, від 24.01.2020 у справі № 915/923/15.

При цьому, із системного аналізу змісту ст. 8 Закону України «Про судовий збір» убачається, що положення п. 1 та 2 ч. 1 цієї норми не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Предметом спору, що розглядається у цій справі, не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тому підстав для задоволення заяви скаржника (Головного управління Держгеокадастру в Одеській області) про відстрочення сплати судового збору немає.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі ст. 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (п. 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (п. 57).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини в рішенні «Креуз проти Польщі» у справі № 28249/95 від 19.06.2001 зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У ст. 129 Конституції України та ст. 42 ГПК України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, всіх учасників справи поставлено законом у рівні умови в частині обов`язку сплачувати судовий збір, у зв`язку з чим вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу шляхом звільнення чи відстрочення сплати судового збору, окрім випадків, встановлених ст. 8 Закону України «Про судовий збір», призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що правові підстави для відстрочення сплати судового збору відсутні, тому відповідна заява скаржника задоволенню не підлягає.

Щодо заяви Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про надання додаткового строку для надання доказу щодо сплати судового збору, колегія суддів зазначає, що фактично скаржник просить суд апеляційної інстанції продовжити строк на усунення недоліків, визначених ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2026.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ст. 113 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Суд зазначає, що в ч. 2 ст. 174 ГПК України імперативно закріплений процесуальний строк на усунення недоліків заяви (скарги), що становить десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви (скарги) без руху.

Зазначений строк є строком, встановленим законом, та не може бути продовжений судом відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України, оскільки його максимальна (гранична) межа визначена ГПК України. Втім, суд може поновити цей строк за заявою учасника, якщо визнає причини його пропуску поважними. Строк, встановлений законом, не може бути поновлений судом з власної ініціативи.

Подібні сталі висновки Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах від 08.02.2023 у справі № 908/2087/21, від 05.10.2023 у справі № 907/20/23, від 29.02.2024 у справі № 914/2450/22 (914/2413/23), від 21.10.2024 у справі № 923/1188/21, від 07.04.2025 у справі № 910/7746/20, від 16.05.2025 у справі № 914/2506/24.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки строк на усунення недоліків апеляційної скарги встановлений законом, його максимальна (гранична) межа становить десять днів, що відповідає строку, встановленому ухвалою від 06.04.2026, то він не може бути продовжений судом відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України.

За змістом ч. 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Питання про повернення апеляційної скарги згідно положень частин 6-8 ст. 260 ГПК України суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення апеляційної скарги постановляється ухвала, яка може бути оскаржена в касаційному порядку. Копія ухвали про повернення апеляційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 242 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що недоліки апеляційної скарги у встановлений судом апеляційної інстанції строк усунуто не було, апеляційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 260 ГПК України, суд

УХВАЛИВ

Відмовити у задоволенні заяви Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.03.2026 у справі № 916/800/26.

Відмовити в задоволенні заяви Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про продовження строку на усунення недоліків, встановленого ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 у справі № 916/800/26.

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.03.2026 у справі № 916/800/26 повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені статтями 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

Судді К.В. Богатир

О.Ю. Аленін