ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/204/26

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали позовної заяви

заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної (військової) адміністрації

до відповідача Зарічненської селищної ради Вараського району Рівненської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області

про скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку та визнання права власності

Секретар судового засідання: Мамчур А.Ю.

Представники присутні у засіданні:

від прокуратури: Гандзілевський Н.А.

від позивача: Любчик І.І.

інші учасники справи: не з`явилися.

Суть спору.

На розгляді Господарського суду Рівненської області перебуває позов керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної (військової) адміністрації до Зарічненської селищної ради Вараського району Рівненської області (далі - Зарічненська селищна рада), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ГУ Держгеокадастру у Рівненській області (Управління), у якому прокуратура просить суд скасувати державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 14,6027 га з кадастровим номером :05:000:0058, що розташована у межах прикордонної смуги на території Вараського району Рівненської області, за Зарічненською селищною радою на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно С.С. Жмурака про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.03.2021 №57273651, з одночасним визнанням права державної власності на вказану земельну ділянку за державою в особі Рівненської обласної державної (військової) адміністрації.

Стислий виклад позицій учасників справи.

Стислий виклад правової позиції прокуратури, викладеної у позовній заяві.

Даний позов прокуратура обґрунтовує тим, що 24.03.2021, зокрема, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 08.12.2020 №17-17-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0058 за Зарічненською селищною радою.

Водночас, перебування вказаної земельної ділянки, яка розташована у межах прикордонної смуги на території Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області та відноситься до земель оборони, у комунальній власності Зарічненської селищної ради порушує право держави на володіння, розпорядження та використання такою земельною ділянкою за призначенням, відтак державна реєстрація права комунальної власності підлягає скасуванню з одночасним визнанням права власності на вказану земельну ділянку за державою в особі Рівненської обласної військової (державної) адміністрації.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 15, 16, 316, 317, 371, 321 ЦК України, статі 19, 20, 46-2, 65, 77, 84, 122, 152 ЗК України, ст. 22, 23 Закону України "Про державний кордон України", ст. 2, 3 Закону України "Про використання земель оборони", ст. 2, 11, 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" тощо.

Стислий виклад правової позиції третьої особи, викладеної у поясненнях.

Згідно з поясненням, на момент передачі земельної ділянки в комунальну власність до Управління жодної інформації про те, що відповідна земельна ділянка відноситься до земель оборони або про її перебування у постійному користуванні військових формувань не надходило. Управління вважає, що під час формування спірної земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0058, площею 14,6027 га, та прийняття рішення про її передачу у комунальну власність діяло в межах наданих законом повноважень, у спосіб та на підставі, визначених ЗК України та іншими нормативно-правовими актами.

Окрім того, третя особа зазначає, що захист прав та інтересів держави у спірних правовідносинах, який нібито полягає у необхідності облаштування оборонних споруд, можливий у позасудовий спосіб шляхом звернення органів Державної прикордонної служби, Міністерства оборони України, військових частин до органів місцевого самоврядування з вимогами про передачу земельних ділянок комунальної власності у постійне користування без позбавлення права комунальної власності, як це передбачено п.27(1) Перехідних положень ЗК України.

Станом на дату передачі в комунальну власність відсутні будь-які рішення про віднесення спірної ділянки до земель оборони, відсутні відомості про встановлення прикордонної інженерної смуги, відсутні дані про вилучення ділянки для потреб Державної прикордонної служби України. Тому спірна земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0058, площею 14,6027 га, згідно з даними Державного земельного кадастру, починаючи з моменту відкриття поземельних книг і на цей час відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням землі запасу.

Отже, враховуючи, що спірна земельна ділянка була первинно сформована як землі сільськогосподарського призначення, що підтверджувалося даними Державного земельного кадастру, Управління було зобов`язане передати їх у власність територіальної громади в порядку, встановленому законом.

Відповідач не скористався правом надання відзиву на позов, передбаченим ст. 165 ГПК України, а відтак суд на підставі ч.2 ст. 178, ч.9 ст. 165 ГПК України, вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Процесуальні дії у справі.

18.02.2026 позовна заява керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надійшла до Господарського суду Рівненської області.

Ухвалою від 20.02.2026 позовну заяву заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної (військової) адміністрації залишено без руху. Рівненській спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Західного регіону надано десятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали подати суду докази сплати судового збору у встановленому законом порядку і розмірі, та відомості про нормативну або експертну грошову оцінку спірної земельної ділянки на дату подання позову.

25 та 27 лютого 2026 року від Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надійшли заяви про долучення доказів сплати судового збору та відомості про грошову оцінку спірної земельної ділянки.

Ухвалою від 02.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.04.2026 на 10:30 год.

Крім того, орган прокуратури у позовній заяві просить залучити Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою від 02.03.2026 залучено Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області (, вул. Київська, 10, м. Рівне, 33013) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

05 березня 2026 року від Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області надійшли письмові пояснення. У поясненнях викладене клопотання про розгляд справи без участі його представника.

31 березня 2026 року від Зарічненської селищної ради надійшла заява про проведення засідання без участі її представника.

Ухвалою від 01.04.2026 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 28.04.2026.

Представники відповідача та третьої особи 28.04.2026 до суду не прибули. Суд враховує подані клопотання про розгляд справи без їх участі.

28 квітня 2026 року представники прокуратури та позивача підтримали позов та просили його задоволити.

Суд дослідив письмові докази.

Учасники справи виступили у судових дебатах.

28.04.2026 проголошено скорочене рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

21.02.2019 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру прийнято наказ №59 "Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності", відповідно до п.1 якого прийнято рішення щодо проведення у 2019 році інвентаризації на території об`єднаних територіальних громад, згідно з додатком 1, несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі, крім земель, які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств, установ та організацій.

До вказаного наказу внесено зміни наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 13.05.2019 №129 "Про деякі питання проведення заходу з інвентаризації земель державної власності", зокрема п.1 викладено у такій редакції:

"1. Провести у 2019 році захід з інвентаризації земель державної власності, а саме: інвентаризацію земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах об`єднаних територіальних громад (несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі крім земель, які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств, установ та організацій) згідно з додатком 1, що додається"; інвентаризацію земель сільськогосподарського призначення державної власності на території областей України (несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі) згідно з додатком 2, що додається.".

Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів, що розташовані на території Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області (на цей час - Зарічненська селищна територіальна громада Вараського району Рівненської області), розроблена спеціалістами Рівненської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" на підставі наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 21.02.2019 №59 "Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності", наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 13.05.2019 №129 "Про деякі питання проведення заходу з інвентаризації земель державної власності"; договору від 21.02.2019 №12-Г на проведення заходу з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності, укладеного між Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру та Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру", та додаткової угоди від 13.05.2019 №1, технічного завдання на здійснення заходу з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області та складання за їх результатами технічної документації із землеустрою.

Вказана документація із землеустрою у встановленому порядку погоджена відділом у Зарічненському районі ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, що підтверджується відповідним висновком від 22.08.2019 №32-17-024-684/168-19; висновком Департаменту екології та природних ресурсів Рівненської обласної державної адміністрації про погодження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення від 23.08.2019 №233 та висновком відділу містобудування, архітектури та житловокомунального господарства Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області від 28.08.2019 №11.12-286.

30.10.2019 на підставі погодженої документації із землеустрою в Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0058, площею 14,6027 га, цільове призначення - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам); категорія земель - землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з робочим інвентаризаційним планом земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області (на цей час - Зарічненська селищна територіальна громада Вараського району Рівненської області), що міститься у зазначеній документації із землеустрою, земельна ділянка площею 14,6027 га, щодо якої проводилась інвентаризація, належить до земель державної власності, не наданих у користування чи у власність.

31.10.2019 наказом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області №17-2818/16-19-СГ "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель" затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області, в тому числі і щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0058, площею 14,6027 га.

Однак, як зазначає прокурор, зазначена земельна ділянка відноситься до земель оборони, оскільки знаходиться в межах прикордонної смуги та, в силу законодавчих обмежень, може перебувати лише у державній власності, що підтверджується викопіюванням з програмного модуля Державного земельного кадастру, за яким земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0058 розташована на місцевості на відстані не більше двох км від лінії державного кордону з республікою Білорусь, який проходить по річці Припять, відтак знаходиться у прикордонній смузі.

Незважаючи на факт перебування зазначеної земельної ділянки в межах прикордонної смуги, органом виконавчої влади Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області видано наказ від 08.12.2020 №17-17-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", яким Зарічненській територіальній громаді в особі Зарічненської селищної ради передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7108,8425 га, які розташовані на території Зарічненської селищної ради та колишніх Борівської, Вичівської, Дібрівської, Кухітсько-Вільської, Морочненської, Неньковицької, Новорічицької, Перекальської, Річицької та Серницької сільських рад Зарічненського району Рівненської області (на цей час - Вараський район Рівненської області).

Факт передачі оформлено актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, відповідно до якого у перелік земельних ділянок включено земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0058 (п.80 додатку до Акту приймання-передачі).

У п.3 вказаного наказу зазначено, що Зарічненській територіальній громаді в особі Зарічненської селищної ради необхідно зареєструвати право комунальної власності на отримані земельні ділянки сільськогосподарського призначення у порядку, встановленому законом, що фактично передбачено Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"; у п.2 Акту приймання-передачі вказано, що він є підставою для державної реєстрації права комунальної власності Зарічненської територіальної громади в особі Зарічненської селищної ради на зазначені у додатку земельні ділянки, до переліку яких, як зазначалося, включено земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0058 (п.80 додатку до Акту приймання-передачі).

24.03.2021 на підставі зазначеного наказу від 08.12.2020 №17-17-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" та заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданої уповноваженою особою Зарічненської селищної територіальної громади, державним реєстратором прав на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0058 за Зарічненською селищною радою. Рішення про державну реєстрацію від 24.03.2021 №57273651.

Ураховуючи викладене, за твердженням Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перебування земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0058, площею 14,6027 га, яка розташована у межах прикордонної смуги на території Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області та відноситься до земель оборони, у комунальній власності Зарічненської селищної ради, порушує право держави на володіння, розпорядження та використання такої земельною ділянкою за призначенням, відтак державна реєстрація права комунальної власності на зазначену земельну ділянку за Зарічненською селищною радою підлягає скасуванню з одночасним визнанням права власності на вказану земельну ділянку за державою в особі Рівненської обласної військової (державної) адміністрації.

Судом із фактичних обставини справи установлено, що між сторонами виникли спірні земельні правовідносини, пов`язані із відновлення права державної власності на земельну ділянку оборонного призначення, регулювання яких здійснюється ЦК України, ЗК України, Законами України "Про державний кордон України", "Про використання земель оборони", "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" тощо.

Щодо участі прокурора у цій справі, оцінка обґрунтованості порушення інтересів держави в особі органу, визначеного прокурором позивачем.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч.3 ст. 53 ГПК України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (ч.4 ст. 53 ГПК України).

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (ч.5 ст. 53 ГПК України).

Положення щодо представництва інтересів держави прокурором у суді закріплені у ст. 23 Закону "Про прокуратуру".

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч.3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру").

У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі №915/478/18, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 18.03.2020 у справі №553/2759/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 та №922/1830/19).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 та №922/1830/19).

Тобто, під час розгляду справи в суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо прокурор визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 та №922/1830/19).

Разом з тим, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (ч.4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру").

Тобто, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Відповідна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17 та у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №911/1497/18.

У даному випадку загроза порушення інтересів держави полягає у відновленні державою прав володільця на земельну ділянку, що належить до земель оборони.

У справі, що розглядається, прокурором визначено позивачем Рівненську обласну (військову) адміністрацію.

У випадку коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції.

Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, у цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначені Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля тощо.

Статтею 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Приписами ст. 17 ЗК України також визначено повноваження державних адміністрацій у розпорядженні землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ч.2 ст. 84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.5 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

За таких обставин, заступник керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону правомірно визначив Рівненську обласну військову (державна) адміністрацію уповноваженим органом на захист інтересів держави у даному спорі (позивачем у цій справі).

У постанові від 20.10.2020 у справі №924/250/19 Верховний Суд зауважив, що звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Водночас невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 07.12.2021 у справі №903/865/20 наголосив, що насамперед повинен звернутися з позовом на захист інтересів держави в особі того органу владних повноважень, на відновлення прав якого безпосередньо спрямований позов у спірних правовідносинах та на задоволення прав та інтересів якого заявлено позовну вимогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі №925/1133/18 (узагальнила висновки щодо застосування вищевказаних норм права та виснувала, що: 1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо: орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси; орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави; 2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо: відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.

З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у даній справі, Рівненською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону на адресу Рівненської обласної державної (військової) адміністрації направлено лист №30.55/02-924ВИХ-26 від 03.02.2026, у якому повідомлено уповноважений орган про порушення вимог чинного законодавства.

На означений лист Рівненська обласна державна (військова) адміністрація листом вих1835/0/01-53/26 від 16.02.2026 зазначила про те, що її посадовими (уповноваженими) особами не вживалися заходи щодо порушення інтересів держави, а також зазначено про відсутність заперечень щодо звернення прокурором до суду з відповідною позовною заявою.

Отже, суд констатує, що Рівненська обласна військова адміністрація, будучи обізнаною про встановлені порушення у підконтрольній сфері, маючи встановлені законодавством повноваження щодо вжиття відповідних заходів, не вжила достатніх та необхідних заходів для захисту інтересів держави.

За наведених обставин, листом №30.55/02-924ВИХ-26 від 03.02.2026 прокуратурою у відповідності до п.п.1-3 ч.4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлено Рівненську обласну військову адміністрацію про звернення з позовом до Господарського суду Рівненської області.

Норми права, які застосував суд при розгляду справи по суті, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Відповідно до ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

За ч.ч.1,2 ст. 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Статтею 22 Закону України "Про державний кордон України" передбачено, що з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони.

Згідно з абз.2 ч.3 ст. 77 ЗК України у межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, а вздовж лінії державного кордону України з російською федерацією і республікою білорусь - шириною до 2 км.

Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про використання земель оборони" передбачено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про використання земель оборони" землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України. Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюються відповідно до закону.

За визначеннями, наведеними у пп.пп.2-1, 3 п.2 постанови КМ України №1147 від 27.07.1998 "Про прикордонний режим" (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), лінія інженерних прикордонних споруджень - спеціальна смуга місцевості в межах прикордонної смуги та інші земельні ділянки, які відповідно до законодавства надаються в постійне користування органам Державної прикордонної служби для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів; прикордонна смуга - це ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо уздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або уздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм у межах територій селищних і сільських рад, прилеглих до державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

Сукупний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що земельні ділянки у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України, відносяться до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності та не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності, а також щодо яких встановлений спеціальний режим їх використання.

Землі прикордонної смуги шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону належать до земель оборони і використовуються для забезпечення діяльності Державної прикордонної служби України, зокрема, для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд, прикордонних знаків, просік, комунікацій та інших об`єктів. Ці землі мають особливий правовий режим, запроваджений законодавством, і використовуються з обмеженнями, передбаченими для забезпечення національної безпеки та оборони держави на кордоні.

Земельні ділянки у межах прикордонної смуги, встановленої шириною 30-50 метрів вздовж державного кордону України, належать до земель оборони, щодо яких встановлений особливий режим використання та які можуть перебувати винятково у державній власності, а отже, мають обмежену оборотоздатність і не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №902/122/24, постанови Верховного Суду від 04.09.2024 у справі №922/4669/23, від 02.10.2024 у справі №444/1011/20, від 15.01.2025 у справах №903/1311/23 та №903/1324/23, від 12.02.2025 у справі №902/71/24).

При цьому суд звертає увагу, що вказаний спір стосується прикордонної смуги з республікою білорусь, в межах якої з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 2 км уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, станом на час розгляду справи земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0058, площею 14,6027 га, яка повністю розташована у межах прикордонної смуги на території Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області, перебуває у комунальній власності Зарічненської селищної ради.

Вказана ситуація створена у зв`язку з прийняттям ГУ Держгеокадастру у Рівненській області наказу від 08.12.2020 №17-17-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність".

Однак, зважаючи, що спірна земельна ділянка розташована на місцевості на відстані не більше 2 км від лінії державного кордону з республікою білорусь, відтак знаходиться у межах прикордонної смуги, належить до земель оборони і в силу закону може перебувати виключно в державній власності.

Отже, земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0058, площею 14,6027 га, незаконно зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві комунальної власності за Зарічненською селищною радою.

Щодо змін, які стосувалися розширення прикордонної смуги до 2 км від державного кордону та були внесені Законом України №2952-IX від 24.02.2023, то суд зазначає таке.

Інститут прикордонної смуги як території з особливим режимом використання земель був нормативно встановлений задовго до внесення змін у 2023 році.

Так, ст. 22 Закону України "Про державний кордон України" у редакції, чинній до змін, внесених Законом №2952-IX, вже передбачала існування прикордонної смуги, порядок її встановлення Кабінетом Міністрів України та особливий режим використання земель у її межах.

Аналогічно, ст. 3 Закону України "Про використання земель оборони" у редакції, чинній до змін, внесених Законом України №232-IX від 29.10.2019, передбачала, що землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування й утримання прикордонних інженерно-технічних споруд, надаються у постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України.

Отже, зміни, прийняті Законом №2952-IX у 2023 році, не створили новий правовий режим, а лише уточнили його параметри, зокрема встановили максимально можливу ширину прикордонної смуги до двох км для кордону з російською федерацією та республікою білорусь.

Юридичний статус земель у межах прикордонної смуги як земель оборони, що відповідно до ч.2 ст. 77 ЗК України можуть перебувати виключно у державній власності, існував незалежно від цих змін.

Визначальним є факт розташування земельної ділянки у межах прикордонної смуги, що підтверджено матеріалами справи, а не конкретна ширина смуги у законі на момент передачі. Тому і до внесення змін 2023 року спірна ділянка перебувала у межах прикордонної смуги, а відтак у силу закону належала до земель оборони та могла перебувати виключно у державній власності.

Щодо вимоги про скасування державної реєстрації.

Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 24.01.2020 №910/10987/18, від 27.02.2018 у справі №925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №916/675/15).

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (ч.1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Вказаний спір має приватноправовий характер, оскільки оскарження рішення про державну реєстрацію права власності земельної ділянки безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права власності цієї ж земельної ділянки. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами господарського судочинства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №817/1048/16, від 18.04.2018 у справі №804/1001/16, від 04.04.2018 у справі №823/2042/16, від 23.01.2019 у справі №821/1297/17).

Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, відповідний запис формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо земельної ділянки і одночасно позбавляє відповідних прав законного власника державу.

Щодо визнання права власності за позивачем.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав. Зазначене положення закону обумовлено тим, що суд вирішує спір про право. Скасування державної реєстрації речових прав повинно бути пов`язано з підставою для проведення такої реєстрації, з одночасним визнанням того, хто набуватиме це право (постанова Велика Палата Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №914/2350/18 (914/608/20)).

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначені Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля тощо.

Статтею 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Приписами ст. 17 ЗК України також визначено повноваження державних адміністрацій у розпорядженні землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

За ч.5 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених ч.ч.3,4,8 цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

За таких обставин Рівненська обласна військова (державна) адміністрація є уповноваженим органом, через який реалізується право державної власності на спірну земельну ділянку.

Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.2 ст. 319 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У силу вимог ст.ст. 20, 21 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.

У разі незаконного вибуття об`єктів у комунальну власність відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.

За загальним правилом, речово-правові способи захисту прав особи застосовують, якщо сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником (володільцем) майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли сторони не перебували у договірних відносинах одна з одною, власник (володілець) майна може використовувати речово-правові способи захисту (постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №914/2350/18 (914/608/20), від 02.07.2025 у справі №902/122/24).

Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, ураховуючи положення ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", для забезпечення державі дійсної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки, спосіб захисту, обраний прокурор, є ефективним, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стетею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновки суду.

Даний спір стосується прикордонної смуги з Республікою Білорусь, в межах якої з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 2 км уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми (ст. 77 Земельного кодексу України).

З досліджених судом доказів встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0058, площею 14,6027 га, яка повністю розташована у межах прикордонної смуги на території Рівненської області, відноситься до земель оборони.

Суд, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, дійшов висновку про незаконне перебування спірної земельної ділянки у комунальній власності Зарічненської селищної ради, а відтак порушення майнових прав позивача, тому позов слід задовольнити.

Розподіл судових витрат.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 5 324,80 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №140 від 13.02.2026, №190 від 24.02.2026, №207 від 26.02.2026, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, у зв`язку з задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 14,6027 га з кадастровим номером :05:000:0058, що розташована у межах прикордонної смуги на території Вараського району Рівненської області, за Зарічненською селищною радою (34000, Рівненська область, Вараський район, с-ще Зарічне, вул. Центральна, 11, ідентифікаційний код 04385632) на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Жмурака С.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.03.2021 №57273651.

3. Визнати право державної власності на земельну ділянку площею 14,6027 га з кадастровим номером :05:000:0058, що розташована у межах прикордонної смуги на території Вараського району Рівненської області, за державою в особі Рівненської обласної державної (військової) адміністрації (33028, м. Рівне, м-н Просвіти, 1, ідентифікаційний код 13986712).

4. Стягнути з Зарічненської селищної ради (34000, Рівненська область, Вараський район, с-ще Зарічне, вул. Центральна, 11, ідентифікаційний код 04385632) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (ідентифікаційний код 38326057, отримувач: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку 820172, рахунок UA0082783) судовий збір у розмірі 5 324 (п`ять тисяч триста двадцять чотири) грн 80 коп.

5. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Позивач: Рівненська обласна державна (військова) адміністрація (33028, м. Рівне, м-н Просвіти, 1, ідентифікаційний код 13986712)

Відповідач: Зарічненська селищна рада Вараського району Рівненської області (34000, Рівненська область, Вараський район, с-ще Зарічне, вул. Центральна, 11, ідентифікаційний код 04385632)

Стягувач за судовим збором: Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону (33001, м. Рівне, вул. Соборна, 227-Д, ідентифікаційний код/умовний код 38326057)

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 28 квітня 2026 року.

Суддя Бережнюк В.В.