номер провадження справи 17/34/26
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026 Справа № 908/386/26

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсун В.Л. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників матеріали справи № 908/386/26

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю фірми ПЛЮС-МАРКЕТ, 49040, м. Дніпро, вул. Мукаша Салакунова, буд. 25, офіс 5

до відповідача: акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, 71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133

про стягнення 1 004 640,86 грн

СУТЬ СПОРУ:

17.02.26 до Господарського суду Запорізької області в системі Електронний суд надійшла позовна заява за вих. від 17.02.26 товариства з обмеженою відповідальністю фірми ПЛЮС-МАРКЕТ (далі ТОВ фірма ПЛЮС-МАРКЕТ) про стягнення з акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (надалі АТ НАЕК Енергоатом в особі філії ВП ЗАЕС АТ НАЕК Енергоатом) коштів у розмірі 1 004 640,86 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поставки товару від 30.11.21 № 53-121-01-21-10938, а саме: 263 783,00 грн 3 % річних та 740 857,86 грн індексу інфляції (інфляційних втрат).

18.02.26 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу № 908/386/26 передано на розгляд судді Корсуну В.Л.

Ухвалою суду від 20.02.26 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/386/26 та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

04.03.26 до суду в системі Електронний суд від відповідача надійшов відзив за вих. від 03.03.26 № 21-1609/28 на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив проти позовних вимоги та зазначав про відсутність підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем за невиконання судового рішення у справі № 908/3210/23, посилаючись на наявність обставин, які суттєво ускладнюють його виконання.

05.03.26 до суду в системі Електронний суд від позивача надійшла відповідь за вих. від 04.03.26 на відзив, в якій представник позивача заперечує проти доводів відповідача та просить суд задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи положення ч. 1, ч. 4 ст. 116 та ст. 248 ГПК України, граничним строком розгляду цієї справи судом є 21.04.26 включно.

Частиною 1 ст. 251 ГПК України передбачено, що відзив подається протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 166 ГПК України, відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Згідно із ч. 4 ст. 167 ГПК України, заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Частинами 1-3 ст. 252 ГПК України визначено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через 30 днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Згідно із ч. 5 та ч. 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Як свідчать наявні матеріали справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ні позивач, ні відповідач суду не надали. Докази зворотнього в матеріалах цієї справи відсутні.

Судом прийнято до розгляду: відзив відповідача за вих. від 03.03.26 № 21-1609/28 на позовну заяву та відповідь позивача за вих. від 04.03.26 на відзив.

В обґрунтування своєї правової позиції у позовній заяві за вих. від 17.02.26 та у відповіді за вих. від 04.03.26 на відзив позивач зазначив, що відповідач в порушення умов договору поставки товару від 30.11.21 № 53-121-01-21-10938 не здійснив позивачу оплату за товар у порядку та строки передбачені відповідним договором, що встановлено рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.02.24 у справі № 908/3210/23 (набрало законної сили 04.07.24), яким вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 8 942 100,00 грн основного боргу, 134 131,50 грн витрат зі сплати судового збору та суму 16 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Платіжною інструкцією № 854 від 14.01.26, в рамках виконання рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/3210/23, Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на рахунок ТОВ фірми «Плюс-Маркет» перераховано 4 784 236,10 грн. Платіжною інструкцією № 1656 від 02.02.26, в рамках виконання рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/3210/23, Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на рахунок ТОВ фірми «Плюс-Маркет» перераховано 4 157 863,90 грн. Зобов`язання відповідача з виконання рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/3210/23 в сумі 4 784 236,10 грн припинено 14.01.26, а зобов`язання з виконання рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/3210/23 в сумі 4 157 863,90 грн припинено 02.02.26 його повним виконанням. Моментом фактичного виконання зобов`язання за судовим рішенням по справі № 908/3210/23 є саме момент надходження коштів з рахунку боржника на рахунок ДВС. Разом із тим, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.03.25 по справі № 908/155/25 стягнуто з відповідача на користь позивача 695 743,98 грн 3 % річних, 2 804 262,60 грн інфляційних витрат та витрати на сплату судового збору в розмірі 52 500,10 грн за період прострочення з 15.06.22 по 01.01.25. Відповідно до положень ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, за позивачем зберігається право на заявлення вимог по стягненню з відповідача 3 % річних та інфляційних витрат за період з 15.01.25 по 01.01.26 на суму боргу в розмірі 8 942 100,00 грн та за період з 15.01.26 по 01.02.26 на суму боргу в розмірі 4 157 863,90 грн. А тому, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користо позивача кошти у розмірі 1 004 640,86 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поставки товару від 30.11.21 № 53-121-01-21-10938, а саме: 263 783,00 грн 3 % річних та 740 857,86 грн індексу інфляції (інфляційних втрат) за загальний період з 15.01.25 по 01.02.26.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві за вих. від 03.03.26 № 21-1609/28 на позовну заяву. Просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі та зазначивши, що:

- станом на дату подання відзиву, в Україні продовжений строк дії воєнного стану;

- Енергодарська міська територіальна громада Василівського району Запорізької області, в межах якої розташовані виробничі потужності відповідача, з 04.03.22 перебуває у тимчасовій окупації;

- даний спір у справі виник з приводу виконання договірних зобов`язань за договором на поставку товару від 30.11.21 № 53-121-01-21-10938, укладений між позивачем та філією «ВП «Запорізька АЕС», яка знаходиться на тимчасово окупованій території за адресою: місто Енергодар, вулиця Промислова, 133;

- первинна документація, у т.ч. договір від 30.11.21 № 53-121-01-21-10938, докази його виконання, листування та інше знаходяться за місцезнаходженням Запорізької АЕС: місто Енергодар Запорізької області;

- цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права;

- своєчасному і належному виконанню грошового зобов`язання перешкодили форс-мажорні обставини, настання яких підтверджується листом Торгово промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.22;

- на теперішній час відповідачем втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії;

- з моменту окупації ВП «Запорізька АЕС» працювала в екстремальних умовах, майже весь час на мінімально допустимих потужностях;

- з 11.09.22 Запорізька АЕС повністю зупинена (шість енергоблоків-«тисячників» сумарною потужністю 6000 МВт тимчасово окупованої Запорізької АЕС наразі не працюють), тобто відпуск електричної енергії у мережу зі станції не здійснюється. Постійні ракетні атаки рф на енергетичну інфраструктуру України безпосередньо та значно вплинули на роботу інших атомних електростанцій України. Через зниження частоти в енергосистемі України на енергоблоках спрацьовує система аварійного захисту, внаслідок чого енергоблоки автоматично відключаються та працюють у проєктному режимі, без генерації у вітчизняну енергосистему;

- неможливість своєчасного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором викликана об`єктивними негативними чинниками (дефіцит потужності енергосистеми України, наявність надзвичайних виключних обставин, які вплинули на здатність своєчасно здійснити розрахунки);

- виконавчі провадження № 77283160 та № 77274706 з примусового виконання наказів від 29.07.24 у справі № 908/3210/23 приєднані до зведеного виконавчого провадження № 74403832 (про стягнення грошових коштів з АТ «НАЕК «Енергоатом»), яке веде Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ);

- на дату відкриття судом провадження у справі № 908/386/26 заборгованість відповідача перед позивачем за рішенням № 908/3210/23 в сумі 8 942 100,00 грн є погашенною;

- 04.12.25 АТ «НАЕК «Енергоатом» платіжною інструкцією № 7567 перерахувало кошти на депозитний рахунок Шевченківського ВДВС у м. Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) в розмірі 173 923 001,39 грн для погашення заборгованості у зведеному виконавчому провадженні № 74403832, до якого входило виконавче провадження ВП № 77283160 з примусового виконання наказу № 908/3210/23 від 11.03.24 про стягнення 8 942 100,00 грн, як це передбачено ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»;

- 13.01.26, на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем було складено Розрахунок розподілу стягнутих з боржника сум для задоволення вимог стягувачів за зведеним виконавчим провадженням № 74403832. Розподіл стягнутих з боржника грошових сум здійснено в порядку, визначеному 6 розділом Закону України «Про виконавче провадження», у визначеній черговості, в міру їх стягнення. Відповідно до Розрахунку розподілу стягнутих з боржника сум від 13.01.26 для задоволення вимог стягувачів за зведеним ВП № 74403832, за позицією 98 до виплати ТОВ «Фірма «ПЛЮС-МАРКЕТ» за наказом № 908/3210/23 від 29.07.24 визначена сума в розмірі 4 784 236,10 грн. За рахунок коштів, що були перераховані 04.12.25 АТ «НАЕК «Енергоатом» в порядку примусового виконання судового рішення № 908/3210/23, у межах зведеного виконавчого провадження, органом ДВС 14.01.26 погашена заборгованість в розмірі 4 784 236,10 грн у ВП № 77283160 з виконання рішення суду у справі № 908/3210/23;

- 27.01.26 АТ «НАЕК «Енергоатом» платіжною інструкцією № 550 перерахувало кошти на рахунок Шевченківського ВДВС у м. Києві Київського МУ МЮ України в розмірі 169 211 251,20 грн для погашення заборгованості у зведеному виконавчому провадженні № 74403832 (у т.ч. виконавчий збір), до якого входило виконавче провадження ВП № 77283160 з примусового виконання наказу суду № 908/3210/23 від 11.03.24 про стягнення на користь позивача 8 942 100,00 грн, як це передбачено ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до Таблиці розподілу сум, стягнутих з АТ «НАЕК «Енергоатом», для задоволення вимог стягувачів за зведеним виконавчим провадженням № 74403832 ТОВ «Фірма «ПЛЮС-МАРКЕТ» за наказом № 908/3210/23 від 29.07.24 визначена сума до виплат в розмірі 4 157 863,90 грн (позиція 82) , яка перерахована Органом стягнення на рахунок стягувача платіжною інструкцією № 1656 від 02.02.26;

- зобов`язання боржником виконано 04.12.25 - на суму 4 784 236,10 грн та 27.01.26 - на суму 4 157 863,90 грн;

- моментом фактичного виконання отримання коштів судового рішення є момент на депозитний рахунок виконавчої служби;

- моментом фактичного виконання судового рішення є момент саме надходження коштів на відповідний рахунок виконавчої служби (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 31.07.19 у справі № 910/3692/18);

- стягнення боргу на підставі рішення суду № 908/155/25 та нарахованих сум 3 % річних та інфляційних втрат на підставі судового рішення № 908/3210/23 у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з відповідача додатково нарахованої суми 3 % річних та інфляційних втрат у повному обсязі, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення зобов`язання;

- враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, є пропорційним обмежити розмір компенсаційних втрат, які вже присуджені до стягнення судом в справі № 908/155/25, та відмовити у їх стягненні у цій справі. Оскільки основним постачальником електричної енергії у цей критично важливий для України період є АЕС, збереження нормального режиму роботи системи атомних електростанцій є гарантією забезпечення економіки та забезпечення населення держави електроенергією в умовах втрат, завданих країною агрессором;

- АТ «НАЕК «Енергоатом» сьогодні відіграє ключову роль у стабільності енергосистеми України та формуванні її експортного потенціалу, має стратегічне значення як державний лідер галузі, від діяльності якого безпосередньо залежить енергетична безпека та економічна стійкість країни.

За таких підстав, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи за № 908/386/26 дозволяють розглянути справу по суті спору.

За таких обставин, спір у справі підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

З урахуванням дії режиму воєнного стану, повітряними тривогами в м. Запоріжжі, а також наявними випадками відключеннями будівлі суду від електропостачання, в Господарському суді Запорізької області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, з метою забезпечення учасників справи правом на належний судовий захист, справу розглянуто у розумні строки враховуючи вищевказані обставини та факти.

При цьому, судом враховано, що:

- у відповідності до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається;

- станом на час прийняття та підписання процесуального рішення у цій справі по суті спору бойові дії ведуться на території Запорізької області, а не в місті Запоріжжя;

- прийом документів Господарським судом Запорізької області здійснюється в паперовому та електронному вигляді;

- сторони по справі користуючись правами визначеними ст. ст. 42, 46 ГПК України, вправі клопотати та подавати заяви у справі як в паперовому, так і в електронному вигляді.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.02.24 у справі № 908/3210/23 позовні вимоги задоволено повністю. Вирішено стягнути з акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на користь товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ПЛЮС-МАРКЕТ 8 942 100,00 грн основного боргу, 134 131,50 грн витрат зі сплати судового збору та 16 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.07.24 у справі № 908/3210/23, апеляційну скаргу акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом - залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 01.02.24 у справі № 908/3210/23 без змін.

29.07.24 Господарським судом Запорізької області, на виконання свого рішення від 01.02.24 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 04.07.24 у справі № 908/3210/23 видано відповідні накази.

З огляду на викладене, суд у справі № 908/386/26 виходить з того, що рішення Господарського суду Запорізької області від 01.02.24 у справі № 908/3210/23 набрало законної сили 04.07.24.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.02.24 у справі № 908/3210/23 встановлено, що (дослівно):

«…Товариством з обмеженою відповідальністю ПЛЮС-МАРКЕТ (Постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (Покупець, на сьогодні Акціонерне товариство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, відповідач у справі) був укладений Договір поставки товару № 53-121-01-21-10938 від 30.11.2021 (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар загальною вартістю 12 110 400,0020 грн. (з яких: 10 092 000,00 грн - обсяг постачання без ПДВ, 2 018 400,00 грн. сума ПДВ), найменування, кількість та вартість якого наведені у п.1.1 Договору.

Строк поставки товару: грудень 2021 року травень 2022 (п.1.2 Договору).

Згідно з п. 1.3 договору Покупець має право зменшити обсяг закупівлі товару з урахуванням фактичного обсягу своїх видатків.

Поставка товару відбувається на умовах: DDР м. Енергодар, відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010. Вантажоодержувач склад Запорізького відділення ВП Складське господарство ДП НАЕК Енергоатом (п. 4.1 Договору).

В пунктах 3.1, 3.2 укладеного сторонами Договору визначено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 цього договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Відповідно до п. 12.1 Договір вважається укладеним з дати підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з дати укладання.

05.04.2022 між сторонами укладена Додаткова угода №1 до договору, відповідно до умов якої п. 1.1 та 3.1 договору було викладено в новій редакції та узгоджено, що загальна вартість товару, що поставляється за договором складає 11 942 100,00 грн, з яких: 9 951 750,00 грн обсяг постачання без ПДВ, 1 990 350,00 грн сума ПДВ. В п. 3 додаткової угоди №1 до договору зазначено, що всі інші умови договору поставки № 53-121-01-21-10938 від 30.11.2021 залишаються незмінними і сторони підтверджують щодо них свої зобов`язання.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання своїх зобов`язань за Договором здійснив поставку товару відповідачу (склад Запорізького відділення ВП Складське господарство ДП НАЕК Енергоатом) на загальну суму 11 942 100,00 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковими накладними №1 від 24.12.2021 на суму 6 196 500, грн., в т.ч. ПДВ 1 032 750,00 грн., № 2 від 29.12.2021 на суму 5 745 600,00 грн, в т.ч. ПДВ 957 600,00 грн.

На підставі вказаних поставок позивачем оформлені податкові накладні від 24.12.2021 № 1 та від 29.12.2021 №2, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанціями (копії містяться в матеріалах справи).

Відповідач частково виконав зобов`язання щодо оплати отриманого товару, сплативши 3 000 000,00 грн, про що свідчить платіжне доручення №10756 від 15.11.2022 (копія міститься в матеріалах справи).

Внаслідок неповного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого товару позивач направив на його адресу заяву вих. №23/05 від 23.05.2023, відповідно до якої просив визнати грошові вимоги ТОВ Фірма ПЛЮС-МАРКЕТ в розмірі 8 942 100,00 та включити зазначені грошові вимоги до реєстру вимог кредиторів.

У відповіді на вказану заяву відповідач повідомив, що з урахуванням ч. 2 ст. 107 ЦК України до передавального акту будуть включені зобов`язання ДП НАЕК Енергоатом перед кредиторами, відображені в бухгалтерському обліку. Зазначені зобов`язання стануть зобов`язаннями АТ НАЕК Енергоатом, як правонаступника.

В подальшому позивач листом вих. №01/08 від 01.08.2023 просив відповідача підтвердили наявний розмір заборгованості за договором поставки № 53-121-01-21-10938 від 30.11.2021, підписати акт звірки взаємних розрахунків та терміново погасити наявну заборгованість.

До відповіді на зазначений вище лист позивача відповідач додав оформлений акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого заборгованість ДП НАЕК Енергоатом перед позивачем станом на 31.07.2023 складає 8 942 100,00 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку з повної оплати отриманого товару, позивач звернувся до суду із позовом, за яким відкрито провадження у даній справі. ...».

Крім того, в мотивувальній частині вказаного рішення Господарського суду Запорізької області від 01.02.24 у справі № 908/3210/23 судом зазначено, що (дослівно):

«…Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого товару не надав та доводів позивача не спростував, суд дійшов до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми 8 942 100,00 грн заборгованості є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі. …».

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.03.25 у справі № 908/155/25 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ПЛЮС-МАРКЕТ до акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція про стягнення 4 172 090,58 грн заборгованості за договором поставки товару № 53-121-01-21-10938 від 30.11.2021, у т.ч. 696 479,00 грн - 3 % річних та 3 475 611,58 грн інфляційних втрат задоволено частково. Вирішено стягнути з акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція на користь товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ПЛЮС-МАРКЕТ 695 743,98 грн 3 % річних, 2 804 262,60 грн інфляційних витрат та витрати на сплату судового збору в розмірі 52 500,10 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.08.25 у справі № 908/155/25, апеляційну скаргу акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 20.03.25 у справі № 908/155/25 без змін.

29.08.25 Господарським судом Запорізької області, на виконання свого рішення від 20.03.25 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 18.08.25 у справі № 908/155/25 видано відповідний наказ.

З огляду на викладене, суд у справі № 908/386/26 виходить з того, що рішення Господарського суду Запорізької області від 20.03.25 у справі № 908/155/25 набрало законної сили 18.08.25.

В мотивувальній частині вказаного рішення Господарського суду Запорізької області від 20.03.25 у справі № 908/155/25 судом зазначено, що (дослівно):

«… Позивачем заявлена вимога про стягнення 3 % річних в загальному розмірі 696 479,00 грн., які розраховані наступним чином: 136 434,00 грн. за період з 15.06.2022 по 01.11.2022 та 560 045,00 грн. за період з 01.12.2022 по 01.01.2025. При цьому, відповідно до пояснень позивача нарахування здійснено за дати набрання чинності Додатковою угодою № 1 від 05.04.2022, якою сторони внесли зміни щодо загальної вартості поставки, з урахуванням умов п. 3.1 Договору в частині строків оплати (оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 цього Договору).

Відповідач проти наведеного позивачем розрахунку 3 % річних не заперечив, свого контррозрахунку не навів.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство наданий позивачем розрахунок 3 % річних та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний неправильно, оскільки при розрахунку річних відсотків за період з 01.12.2022 по 01.01.2025 позивачем допущено арифметичну помилку при здійсненні підрахунку.

Згідно здійсненого судом перерахунку стягненню з відповідача за період з 01.12.2022 по 01.01.2025 підлягають 3 % річних в розмірі 559 309,98 грн., які нараховані на суму основного боргу в розмірі 8 942 100,00 грн.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних є законними, доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково в розмірі 695 743,98 грн. В іншій частині вимог про стягнення річних відсотків суд відмовляє в позові.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Таким чином, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України Про індексацію грошових доходів населення у наступному місяці.

З наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку вбачається, що позивачем заявлені до стягнення інфляційні втрати в загальному розмірі 3 475 611,58 грн., які розраховані наступним чином: 1 150 263,19 грн. за період червень жовтень 2022 року та 2 325 348,39 грн. за період грудень 2022 грудень 2024.

Відповідач проти наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат не заперечив, свого контррозрахунку не навів.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний неправильно.

Так, згідно проведеного судом перерахунку при розрахунку інфляційного збільшення за період з грудня 2022 року по грудень 2024 року позивачем допущена арифметична помилка і розмір інфляційних нарахувань за цей період становить 1 653 999,41 грн.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом частково в розмірі 2 804 262,60 грн. В іншій частині вимог про стягнення інфляційних нарахувань суд відмовляє в позові. …».

Частиною 4 ст. 75 ГПК України унормовано, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.18 у справі № 910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в т.ч. в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

З огляду на вказане вище, оскільки рішення Господарського суду Запорізької області від 01.02.24 у справі № 908/3210/23 набрало законної сили 04.07.24, таке судове рішення має преюдиціальне значення, а встановлені в ньому факти повторного доведення не потребують.

Відповідно до платіжною інструкцією від 14.01.26 № 854, в рамках виконання рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/3210/23, Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на рахунок ТОВ фірма «Плюс-Маркет» перераховано 4 784 236,10 грн.

Згідно із платіжною інструкцією від 02.02.26 № 1656, в рамках виконання рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/3210/23, Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на рахунок ТОВ фірма «Плюс-Маркет» перераховано 4 157 863, 90 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням позивачем обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого товару та сплатою заборгованості за рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.02.24 у справі № 908/3210/23, позивач, керуючись приписами ст. 625 ЦК України, нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3 % річних за загальний період прострочення з 15.01.25 по 01.02.26 та індекс інфляції (інфляційні втрати за період з січня 2025 року по січень 2026 року.

Зазначене стало підставою для звернення позивача до господарського суду за захистом порушених прав з позовом про стягнення 3 % річних та індексу інфляції (інфляційних втрат).

Оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази), суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. У справах про невиконання боржником умов договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, якщо таке порушення може мати наслідком припинення права користування земельною ділянкою, що зазначена в аграрній ноті як місце вирощування, збирання, виробництва, переробки, зберігання та/або утримання майбутньої сільськогосподарської продукції, особа, яка передала в користування боржника за аграрною нотою таку земельну ділянку, повинна надати суду докази здійснення нею заходів досудового врегулювання спору, передбачених Законом України «Про аграрні ноти» (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).

Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).

У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку (ч. 3) як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із положеннями ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 5 ст. 11 ЦК України унормовано, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі аналізу зазначених правових норм суд дійшов висновку, що прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до правової позиції викладеній в п. 4.31 постанови Верховного Суду від 22.04.20 у справі № 922/795/19, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання із наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.19 у справі № 916/190/18 та від 19.06.19 у справі № 703/2718/16-ц.

Як вбачається з обставин спору, відповідач грошове зобов`язання перед позивачем за Договором 30.11.21 № 53-121-01-21-10938 у сумі 8 942 100,00 грн основного боргу, що встановлено рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.02.24 у справі № 908/3210/23, яке набрало законної сили 04.07.24, виконав повністю лише 02.02.26, що підтверджується платіжними інструкціями від 14.01.26 № 854 та від від 02.02.26 № 1656.

Враховуючи порушення відповідачем строку виконання господарського зобов`язання за Договором від 30.11.21 № 53-121-01-21-10938, наявні правові підстави для нарахування позивачем 3 % річних та індексу інфляції (інфляційних втрат) відповідно до ст. ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також, судом враховано, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.03.25 у справі № 908/155/25 стягнуто з відповідача 695 743,98 грн 3 % річних за період прострочення з 15.06.22 по 01.01.25 та 2 804 262,60 грн індексу інфляції (інфляційних втрат) за період прострочення з жовтеня 2022 року по грудень 2024.

Відтак, заявлені у справі № 908/386/26 суми 3 % річних, що нараховані на суму основного боргу за загальний період прострочення з 01.01.25 по 01.02.26 та індексу інфляції (інфляційних втрат) за період з січня 2025 року по січень 2026 року включно не охоплені рішенням суду у справі № 908/155/25.

Разом з тим, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Так, позивач нарахував на суму основного боргу в два єтами, а саме:

- на суму основного боргу в розмірі 8 942 100,00 грн та заявив до стягнення з відповідача суму 3 % річних за період з 15.01.25 по 01.01.26 в розмірі 257 973,00 грн та суму індексу інфляції (інфляційних втрат) за період з січня по грудень 2025 року в розмірі 711 752,82 грн;

- на суму основного боргу в розмірі 4 157 863,00 грн та заявив до стягнення з відповідача суму 3 % річних за період з 15.01.26 по 01.02.26 в розмірі 5 810,00 грн та суму індексу інфляції (інфляційних втрат) за період січня 2026 року в розмірі 29 105,04 грн.

За змістом наведеної норми закону, а саме ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування на суму боргу 3 % річних та індексу інфляції (інфляційних втрат) входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата 3 % річних та індексу інфляції (інфляційних втрат) від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та індексу інфляції (інфляційних втрат) заявлені позивачем обґрунтовано.

Перевіривши за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи ЗАКОНОДАВСТВО розрахунок 3 % річних, а також період його нарахування, судом визнано розрахунок позивача таким, що виконано вірно. А тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 263 783,00 грн 3 % річних.

Перевіривши за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи ЗАКОНОДАВСТВО розрахунок індексу інфляції (інфляційних втрат), а також період його нарахування, судом визнано розрахунок позивача таким, що виконано вірно. А тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 740 857,86 грн індексу інфляції (інфляційних втрат).

Отже, позивачем доведено обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог.

Відповідач належними, допустимими та достовірними доказами не спростував доводів позивача щодо порушення відповідачем строку виконання грошових зобов`язань.

На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Наведене вище в тексті цього рішення спростовує всі доводи АТ НАЕК Енергоатом в особі філії ВП ЗАЕС АТ НАЕК Енергоатом щодо правових підстав для відмови у задоволенні позову у цій справі.

Так, безпідставними визнаються твердження та посилання відповідача на позицію Верховного суду, в яких міститься висновок, що (дослівно): «… виконавець, хоча й від імені держави, однак діє саме в інтересах стягувача задля виконання судового рішення, яке постановлено на користь останнього; тобто, стягувач фактично наділяє виконавця своїм правом на одержання належних йому грошових коштів, а виконавець на цей період стає «отримувачем» таких коштів; моментом фактичного виконання судового рішення є саме момент надходження коштів з рахунку боржника на відповідний рахунок виконавчої служби. У зазначених справах суди виходили з конкретних обставин справи. …».

Судом досліджено, зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційнного господарського суду від 22.05.24 у справі № 910/3600/22 (на яку є посилання відповідача у відзиві), та встановлено, що Верховний Суд дійшов думки, що (дослівно): «…Таким чином приватний виконавець діє саме в інтересах стягувача задля виконання судового рішення, яке постановлено на користь останнього, тобто, стягувач фактично наділяє виконавця своїм правом на одержання належних йому грошових коштів, а виконавець на цей період стає "отримувачем" таких коштів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 910/3692/18). …».

У вказаній постанові Верховного Суду жодним чином не вказано, що моментом фактичного виконання судового рішення є саме момент надходження коштів з рахунку боржника на відповідний рахунок виконавчої служби, а не на рахунок стягувача (позивача у справі).

Крім того, в наведеній відповідачем практиці Верховного Суду (справа № 910/3692/18) зроблено акцент на доведені скаржником списання коштів на виконання конкретного рішення суду, а в рамках даної справи обставини різняться, адже на момент списання грошових коштів з рахунку Відповідача не відбулось виконання рішення суду по справі № 908/3210/23.

Більш того, згідно приписів ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до платіжних інструкцій від 14.01.26 № 854 та від від 02.02.26 № 1656, в рамках виконання рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/3210/23, Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на рахунок ТОВ фірма «Плюс-Маркет» перераховано суму заборгованості згідно вказаного рішення суду у розмірі 8 942 100,00 грн.

Порядок завершення платіжних операцій визначено ч. 1 ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги», за якою платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі.

В рамках виконання рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/3210/23 отримувачем є стягував ТОВ фірма ПЛЮС-МАРКЕТ, а від так під поняттям належного виконання зобов`язання потрібно розуміти виключно момент отримання коштів даною особою.

Більш того, наданою відповідачем платіжною інструкцією від 04.12.25 № 7567 засвідчується виключно факт списання коштів в рамках зведеного виконавчого провадження № 74403832, а не перерахування коштів ТОВ фірма ПЛЮС-МАРКЕТ на виконання рішення по справі № 908/3210/23.

Відповідачем не надано доказів того, що станом на 04.12.25 та 27.01.26 відбулось саме погашення заборгованості по справі № 908/3210/23.

При цьому, надуманими та безпідставними судом визнаються твердження відповідача про те, що оскільки він (відповідач) належить до державного сектору економіки, неможливість своєчасного виконання ним грошового зобов`язання за договором у справі викликана об`єктивними негативними чинниками, що не залежать від волі відповідача, доводять відсутність вини в діях цього учасника договірних відносин та виключають підставу відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Наведене у вказаному вище абзаці не спростовує факту не виконання відповідачем у цій справі умов договору (наведеного вище в тексті цього рішення) та не звільняє АТ НАЕК Енергоатом в особі філії ВП ЗАЕС АТ НАЕК Енергоатом від відповідальності за не виконання такого договору.

Слід також зазначити, що судом першої інстанції враховано, що принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.05).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.08 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.19 у справі № 902/761/18, від 20.08.20 у справі № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

При цьому, в контексті положень ст. 55 Конституції України (кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань), а також вимог ст. 4 ГПК України (право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується …), через надуманість та безпідставність, судом відхиляється твердження представника відповідача, які викладені у відзиві за вих. від 03.03.26 на позовну заяву.

Суд відзначає, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

При цьому, позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Судом досліджено усі обставини справи № 908/386/26 та надано оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам.

Крім того, враховуючи спірний характер правовідносин між сторонами суд вважає, що наведена міра обґрунтування даного судового процесуального рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Наведене вище в тексті цього рішення спростовує інші твердження відповідача щодо правових підстав для повної відмови у задоволенні позову у цій справі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 11, 13-15, 20, 24, 42, 46, 73-79, 86, 123, 129, 236-238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) в особі філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю фірми ПЛЮС-МАРКЕТ (49040, м. Дніпро, вул. Мукаша Салакунова, буд. 25, офіс 5, ) 263 783 (двісті шістдесят три тисячі сімсот вісімдесят три) грн 00 коп. 3 % річних, 740 857 (сімсот сорок тисяч вісімсот п`ятдесят сім) грн 86 коп. індексу фніляції (інфляційних втрат) та 12 055 (дванадцять тисяч п`ятдесят п`ять) грн 69 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.04.26.

Суддя В.Л. Корсун