ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

по справі про банкрутство

28.04.2026 Справа № 42/109б

Суддя Господарського суду Донецької області Чернова О.В, за участю секретаря судового засідання Ревенка Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатех», м.Дніпро

до боржника Приватного підприємства «АЗОВМЕХ», м.Маріуполь

про банкрутство,

за участю уповноважених представників учасників справи: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.07.2009 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатех», м.Дніпропетровськ, господарським судом Донецької області порушена справа про банкрутство Приватного підприємства «АЗОВМЕХ», м.Маріуполь, внаслідок його фінансової неспроможності.

Постановою Господарського суду Донецької області від 23.12.2010 боржник визнаний банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура по справі.

Ухвалою господарського суду від 01.04.2026 призначено судове засідання у справі №42/109б на 28.04.2026 о 14:50год. Явку кредиторів боржника Приватного підприємства «АЗОВМЕХ», м.Маріуполь визнано обов`язковою. Зобов`язано кредиторів до 24.04.2026 подати суду пояснення щодо подальшого руху справи №42/109б про банкрутство Приватного підприємства «АЗОВМЕХ», м.Маріуполь та невідкладно вирішити питання про визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором у справі №42/109б і запропонувати таку кандидатуру господарському суду (разом із його заявою) у строк до 24.04.2026. Постановлено здійснити електронний запит на автоматичне визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором у справі №42/109б.

07.04.2026 судом отримано довідку щодо кандидатури арбітражного керуючого, відповідно до якої автоматизованою системою з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), визначено Лях Людмилу Яківну (свідоцтво №1928 від 10.01.2020).

Ухвалою господарського суду від 13.04.2026 запропоновано арбітражній керуючій Лях Людмилі Яківні (свідоцтво про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1928 від 10.01.2020) надати суду у строк до 24.04.2026 заяву про участь у справі про банкрутство Приватного підприємства «АЗОВМЕХ», м.Маріуполь (ідентифікаційний код 30506592) (у разі наявності згоди на участь) з повідомленням про те, що вона не належить до осіб, зазначених у п. 3 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства.

Станом на дату судового засідання від арбітражної керуючої Лях Людмили Яківни заява про участь у справі про банкрутство Приватного підприємства «АЗОВМЕХ», м.Маріуполь не надійшла.

Кредитори вимоги ухвали господарського суду від 01.04.2026 не виконали, пропозиції щодо подальшого руху справи не надали, кандидатуру для призначення ліквідатором у справ не визначили.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомленні належним чином.

Дослідивши матеріали справи та вирішуючи питання щодо подальшого руху справи №42/109б про банкрутство Приватного підприємства «АЗОВМЕХ», м.Маріуполь, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч.6 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

З 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень якого встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Частиною 1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до преамбули Кодексу України з процедур банкрутства цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Отже, одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

Частиною 1 ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що у постанові про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури господарський суд призначає ліквідатора банкрута з урахуванням вимог, установлених цим Кодексом, з числа арбітражних керуючих, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута, складає висновок про наявність або відсутність ознак доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій під час провадження у справі про банкрутство за результатом його проведення; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; веде реєстр вимог кредиторів; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Ліквідатор не менш як один раз на місяць подає комітету кредиторів звіт про свою діяльність, інформацію про фінансовий стан і майно боржника на день відкриття ліквідаційної процедури та під час проведення ліквідаційної процедури, про використання коштів боржника, а також іншу інформацію на вимогу комітету кредиторів (ч. 4 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства).

Отже, в силу приписів Кодексу України з процедур банкрутства проведення процедури банкрутства ліквідації боржника без участі арбітражного керуючого є неможливим, тому у випадку припинення повноважень ліквідатора у справі про банкрутство належить одночасно призначити нового ліквідатора арбітражного керуючого.

До компетенції зборів кредиторів належать, зокрема, інші питання, передбачені цим Кодексом, у тому числі віднесені до компетенції комітету кредиторів (п. 6 ч.5 ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства).

Визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення у справі про банкрутство; звернення до господарського суду з клопотанням про призначення арбітражного керуючого, припинення повноважень арбітражного керуючого та про призначення іншого арбітражного керуючого належить до компетенції комітету кредиторів (п.п. 3-1, 4 ч. 8 ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства).

Так, суд неодноразово зобов`язував кредиторів вирішити питання про визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором у справі №42/109б і запропонувати таку кандидатуру господарському суду, зокрема, ухвалами суду від 19.04.2017, 09.03.2026 та 01.04.2026.

Також судом неодноразово здійснювався електронний запит на автоматичне визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором у справі №42/109б, згода від обраних кандидатур на участь у справі про банкрутство не надійшла.

Як було вказано, одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. При цьому, що кредитори, беручи участь у справі про банкрутство, мають не тільки певні процесуальні права, зокрема, на задоволення своїх грошових вимог за рахунок активів ліквідаційної маси, а й як учасники провадження (сторони) можуть нести певні обов`язки, пов`язані з розглядом провадження у справі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 5002-17/1718-2011).

Так, відповідно до положень ст.ст. 28, 42, 48 Кодексу України з процедур банкрутства кредитори у справі про банкрутство мають право (зобов`язані): приймати участь у голосуванні під час проведення зборів кредиторів та засідання комітету кредиторів; здійснювати контроль (нагляд) за діяльністю арбітражного керуючого під час виконання тих чи інших повноважень; ініціювати питання щодо відсторонення/призначення арбітражного керуючого; звертатись до суду із відповідними заявами (у тому числі на підставі ст. 42 України з процедур банкрутства) тощо.

Проте з матеріалів справи вбачається, що кредитори не приймали активної участі у справі про банкрутство Приватного підприємства «АЗОВМЕХ», м.Маріуполь, а саме, кредиторами не ініційовано питання щодо скликання зборів кредиторів у відповідному складі для вирішення тих чи інших питань у даній справі (зокрема, щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень ліквідатора у справі про банкрутство та прийняття рішення щодо подальшого розгляду справи).

При цьому, будь-яких заяв про відмову від своїх вимог до боржника та припинення своєї участі у процедурі банкрутства як учасниками провадження (сторони у справі) кредиторами до суду подано не було.

Водночас як особа, зацікавлена у задоволені наявних в нього грошових вимог до боржника у повному обсязі, кредитор має діяти розсудливо та проявляти уважність щодо стану ведення справи про банкрутство, зокрема цікавитися вжитими ліквідатором діями у ліквідаційній процедурі та заходами направленими на виявлення, розшук та повернення майна банкрута, ефективністю таких заходів та вчиняти відповідні дії, передбачені його обсягом прав та повноважень, тощо. Саме від таких дій кредитора залежить досягнення основної мети його участі у справі про банкрутство задоволення (погашення) його вимог.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що кредитори в цілому не зацікавлені у продовженні ліквідаційної процедури Приватного підприємства «АЗОВМЕХ», м.Маріуполь та як наслідок досягнення її основної мети.

Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у боржника наявне нерухоме майно нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, проспект Нахімова, будинок 154, приміщення 61.

Доказів реалізації вказаного майна в матеріалах справи не вбачається.

Водночас, за відсутності актуальних відомостей щодо фінансового стану боржника на теперішній час, а також з урахуванням того, що підприємство розташоване у м. Маріуполь, доступ до активів якого є об`єктивно обмеженим, суд зазначає, що встановлення фактичного складу та стану майна боржника, проведення інвентаризації, формування ліквідаційної маси, а також здійснення інших дій, необхідних для проведення та закінчення ліквідаційної процедури є неможливим.

Також суд звертає увагу, що процедури банкрутства за приписами Закону про банкрутство мають строковий характер.

Відповідно до приписів ст. 58 Кодексу України з процедур банкрутства строк ліквідаційної процедури, у якій боржник перебуває з 23.12.2010, не може перевищувати 12 місяців.

При цьому, ліквідаційна процедура у справі №42/109б триває більше 15 років.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Параграф 1 статті 6 Конвенції зобов`язує держави-учасниці організовувати правові системи таким чином, аби забезпечити відповідність судів її різноманітним вимогам. Сукупність порушень держави створює судову практику, що несумісна з Конвенцією (рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Боттацці проти Італії»).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд неодноразово встановлював порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, в яких порушувалися питання про тривалість провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України»).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сюрмелі проти Німеччини» від 08.06.2006 визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції тривалість судового провадження, яке продовжувалося у судах понад 16 років та відсутність ефективних засобів оскарження затяжного характеру триваючого розгляду цивільної справи в національному законодавстві Німеччини.

Отже, у разі тривалого здійснення провадження у справі про банкрутство через неможливість його завершення із застосуванням спеціальних норм законодавства про банкрутство суд має право застосувати загальні процесуальні норми з метою забезпечення права на справедливий суд в розумінні строків розгляду справи і забезпечення балансу інтересів кредиторів та боржника під час судового провадження.

Підсумовуючи, суд зазначає, що провадження у справі №42/109б про банкрутство Приватного підприємства «АЗОВМЕХ», м.Маріуполь на стадії ліквідаційної процедури триває більше 15 років, протягом цього часу ліквідаційна процедура об`єктивно не здійснюється у зв`язку з відсутністю ліквідатора, пасивною поведінкою кредиторів у справі щодо визначення кандидатури ліквідатора, безрезультатністю вжитих судом дій щодо визначення кандидатури арбітражного керуючого для участі у даній справі в якості ліквідатора, суд вважає, що вказані вище обставини в їх сукупності унеможливлюють успішне завершення процедури банкрутства боржника та позбавляють можливості досягнення легітимної мети Закону про банкрутство і Кодексу України з процедур банкрутства.

Порядок та підстави закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) встановлені ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства.

Оскільки неприйняття внаслідок бездіяльності кредиторів рішення про обрання арбітражного керуючого у разі відсторонення арбітражного керуючого та відсутність звернення кредиторів до господарського суду з клопотанням про призначення іншого арбітражного керуючого, та як наслідок відсутність арбітражного керуючого-ліквідатора у справі про банкрутство, унеможливлює подальше провадження у цій справі, а Кодекс України з процедур банкрутства не встановлює відповідної підстави для закриття провадження у справі про банкрутство в такому випадку, проте не визначає й вичерпного переліку підстав для закриття провадження, суд вбачає наявність правових підстав для закриття провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «АЗОВМЕХ», м.Маріуполь на підставі приписів п. 2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України з причин відсутності предмету спору.

Аналогічна правова позиція щодо закриття провадження у справі про банкрутство у зв`язку з об`єктивною неможливістю здійснити розгляд справи упродовж розумного строку та неможливістю досягнення легітимної мети Закону про банкрутство викладена в постановах Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №906/1290/15 та від 17.04.2024 у справі № 5006/27/116б/2012, від 10.12.2024 у справі №5/104б.

Вказані обставини в їх сукупності унеможливлюють успішне завершення процедури банкрутства боржника та позбавляють можливості досягнення легітимної мети Кодексу України з процедур банкрутства, що через призму судового контролю у цій категорії справ, не можуть бути залишені поза увагою господарського суду під час вирішення питання закриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Таким чином, для забезпечення принципів розгляду справи впродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, для правової певності кредиторів, вимоги яких є визнаними за судовими рішеннями та не можуть задовольнятися через існуючий мораторій у справі про банкрутство, суд вважає за необхідне прийняти у даній справі рішення про закриття провадження у справі про банкрутство, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначеною судовою практикою Європейського суду з прав людини, яка зобов`язує органи національної юрисдикції вживати належних заходів до бездіяльності та затягування розгляду справ, а також п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України та ст.90 Кодексу України з процедур банкрутства.

Суд звертає увагу кредиторів, що банкрут перебуває на території, яка відповідно до Переліку дій територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376, відноситься до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій.

Водночас, з метою вирішення у майбутньому проблеми банкрутства підприємств, майно яких перебуває у зоні активних бойових дій або на тимчасово окупованій території України, у Кодексі України з процедур банкрутства впроваджено положення, яке передбачає можливість поновлення провадження у справі про банкрутство.

Так, у разі, якщо після закриття провадження у справі буде виявлено майно банкрута, достатнє для покриття витрат, пов`язаних з провадженням у справі, суд за клопотанням учасника справи може поновити провадження у справі (абз. 2 ч. 3 ст. 65 Кодексу України з процедур банкрутства).

Керуючись ст.ст. 2, 28, 60, 61, 65, 90 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 231-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №42/109б про банкрутство Приватного підприємства «АЗОВМЕХ», м.Маріуполь ().

Державному реєстратору внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про закриття провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «АЗОВМЕХ», м.Маріуполь (87505, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Ткачова, будинок 57; ).

Роз?яснити, що відповідно до абзацу 3 частини 3 ст. 65 Кодексу України з процедур банкрутства виявлення після закриття провадження у справі про банкрутство майна банкрута, достатнього для покриття витрат, пов`язаних з провадженням у справі, є підставою для поновлення господарським судом провадження у справі за клопотанням учасника справи.

Ухвалу складено та підписано у судовому засіданні 28.04.2026.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Чернова