ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2026 р. Справа№ 911/1926/24 (911/682/25)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Сотнікова С.В.

Остапенка О.М.

Секретар судового засідання: Басараба К.Ю.

Представники учасників справи у судове засідання не з`явилися

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» на рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2026 у справі № 911/1926/24 (911/682/25) (суддя Наріжний С.Ю., повний текст рішення складено та підписано - 26.01.2026)

за первісним позовом Фізичної особи-підприємця Киричка Дмитра Вадимовича

до Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України»

про стягнення 7 592 144,14 грн

та за зустрічним позовом Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України»

до Фізичної особи-підприємця Киричка Дмитра Вадимовича

про визнання договору недійсним

у відокремленому провадженні в межах справи № 911/1926/24

за заявою Фізичної особи-підприємця Петренко Катерини Володимирівни

до боржника Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України»

за участю представників органу, уповноваженого управляти державним майном: Національної академії аграрних наук України, Кабінету Міністрів України, Фонду державного майна України

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його постановлення

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.01.2026 у справі № 911/1926/24 (911/682/25) (суддя Наріжний С.Ю., повний текст рішення складено та підписано - 26.01.2026) у задоволенні зустрічного позову ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» до ФОП Киричка Д.В. про визнання недійсним Договору оренди самохідних машин чи механізмів з екіпажем № 8-29/03 від 29.03.2020 у справі № 911/1926/24 (911/682/25) відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову господарський суд першої інстанції дійшов наступних висновків: матеріали справи не містять доказів того, що посада, яку обіймав Киричок В.М., належала до посад органів управління ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН», у зв`язку з чим судом першої інстанції не було встановлено жодної з перелічених ч. 2 ст. 73-1 ГК України ознак особи, заінтересованої у вчиненні господарського зобов`язання; відсутні підстави для висновку про недійсність Договору оренди самохідних машин чи механізмів з екіпажем № 8-29/03 від 29.03.2020, укладеного між ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» та ФОП Киричком Д.В., з підстав, визначених ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» в зустрічній позовній заяві.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, Державне підприємство «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить відстрочити оплату судового збору до розгляду апеляційної скарги по суті; скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2026 у справі № 911/1926/24 (911/682/25) повністю та постановити нове рішення, яким визнати договір №8-29/03 від 29.03.2020 року укладений між Фізичною особою - підприємцем Киричком Дмитром Вадимовичем та ДП «ДГ «Озерна» ІБК ІЦБ НААН» недійсним; розподілити судові витрати пропорційно задоволеним вимогам Сторін.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справ.

Зокрема, скаржник в апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що спірний договір оренди був укладений за наявності заінтересованості без обов`язкового погодження органу управління, у зв`язку з чим він укладений з перевищенням повноважень і підлягає визнанню недійсним.

До того ж, скаржник в апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про недоведеність обіймання Киричком В.М. управлінської посади та відсутність ознак заінтересованої особи, оскільки наявні у справі штатні розписи підтверджують, що він займав керівну адміністративно-розпорядчу посаду заступника директора з виробництва.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Учасники справи не скористались своїм правом та не подали відзиви на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України, не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026 апеляційну скаргу у справі № 911/1926/24 (911/682/25) передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 у справі № 911/1926/24 (911/682/25) витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1926/24 (911/682/25) за первісним позовом Фізичної особи-підприємця Киричка Дмитра Вадимовича до Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» про стягнення 7 592 144,14 грн та за зустрічним позовом Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» до Фізичної особи-підприємця Киричка Дмитра Вадимовича про визнання договору недійсним у відокремленому провадженні в межах справи № 911/1926/24 за заявою Фізичної особи-підприємця Петренко Катерини Володимирівни до боржника Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» за участю представників органу, уповноваженого управляти державним майном: Національної академії аграрних наук України, Кабінету Міністрів України, Фонду державного майна України про банкрутство; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» на рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2026 у справі № 911/1926/24 (911/682/25) до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

04.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/1926/24 (911/682/25).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі № 911/1926/24 (911/682/25), серед іншого, у задоволені клопотання Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2026 у справі № 911/1926/24 (911/682/25) відмовлено; апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» на рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2026 у справі № 911/1926/24 (911/682/25) залишено без руху.

18.03.2026 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Слід зазначити, що суддя Остапенко О.М. перебував у відпустці 23.03.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 у справі №911/1926/24(911/682/25) відкрито апеляційне провадження пеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» на рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2026 у справі № 911/1926/24 (911/682/25), розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» на рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2026 у справі № 911/1926/24 (911/682/25) призначено на 22.04.2026 о 11:50.

Явка представників учасників справи

Представники учасників справи в судове засідання 22.04.2026 не з`явились, про час, місце та дату судового засідання повідомлялися завчасно та належним чином; про причини нез`явлення суд не повідомили.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 «Мороз та інші проти України» та інші).

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Із матеріалів справи вбачається, що ФОП Киричок Д.В. звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» про стягнення заборгованості в загальному розмірі 7592144,14 грн, у т.ч. 2372550,00 грн основного боргу, 1643064,11 грн інфляційних втрат, 344729,22 грн 3% річних та 3231800,81 грн пені, які виникли на підставі Договору оренди самохідних машин чи механізмів з екіпажем № 8-29/03 від 29.03.2020.

Крім того, у справі № 911/682/25 ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» звернулось із зустрічною позовною заявою до ФОП Киричка Д.В. про визнання недійсним Договору оренди самохідних машин чи механізмів з екіпажем № 8-29/03 від 29.03.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батько відповідача за зустрічним позовом ФОП Киричка Д.В. - Киричок В.М. в період з 2016 по 2022 роки працював в ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» на посаді заступника директора з виробництва, у зв`язку з чим оспорюваний Договір підпадає під ознаки зобов`язання, щодо вчинення якого є заінтересованість, що в свою чергу вимагало погодження укладення правочину з органом управління - Національною академією аграрних наук України.

Проте відповідне погодження не отримувалось ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» від органу управління, у зв`язку з чим на думку Позивача за зустрічним позовом з боку ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» оспорюваний договір укладено директором Мельником А.В. без достатніх повноважень.

Заперечуючи проти зустрічного позову ФОП Киричок Д.В. у відзиві зазначає, що Киричок В.М. не належить і не належав до посадових осіб органів управління ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН», у зв`язку з чим не має жодної з перелічених ч. 2 ст. 73-1 ГК України ознак особи, заінтересованої у вчиненні господарського зобов`язання.

Відповідач за зустрічним позовом посилається на лист НААН України від 17.04.2024 № 10.2-03/267, згідно якого зазначено, що ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» самостійно вирішує питання своєї господарської діяльності, у т.ч. вступає в договірні відносини з іншими установами, підприємствами, організаціями.

Щодо погодження з Академією, як органом управління майна, в листі зазначено, що ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» може, за погодженням з Академією, здавати (а не брати) в оренду державне майно, яке обліковується на балансі господарства і тимчасово не використовується.

У даному випадку ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» за оспорюваним договором оренди є орендарем а не орендодавцем, отже погодження на укладення договору з Академією не вимагалось.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.04.2025 вказану зустрічну позовну заяву прийнято для спільного розгляду з первісною позовною заявою.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.06.2025 справу № 911/682/25 передано для розгляду в межах справи № 911/1926/24 про банкрутство ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН».

Так, ухвалою Господарського суду Київської області від 13.05.2025 відкрито провадження у справі про банкрутство ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН», введено процедуру розпорядження майном Боржника та призначено розпорядником майна Боржника арбітражну керуючу Кандаурову А.П.

На даний час провадження у справі перебуває на стадії попереднього засідання в судовій процедурі розпорядження майном Боржника.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.11.2025 справу № 911/682/25 прийнято до провадження судді Наріжного С.Ю. у відокремленому провадженні в межах справи № 911/1926/24 про банкрутство ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН»; позовну заяву ФОП Киричка Д.В. від 24.02.2025 б/№, подану у справі № 911/682/25 про стягнення з Боржника ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» заборгованості у сумі 7592144,14 грн, залишено без розгляду; постановлено провадження у справі № 911/1926/24 (911/682/25) здійснювати щодо зустрічної позовної заяви ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» до ФОП Киричка Д.В. про визнання недійсним Договору оренди самохідних машин чи механізмів з екіпажем № 8-29/03 від 29.03.2020; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

За наслідками розгляду вищевказаної зустрічної позовної заяви, місцевим господарським судом постановлено судове рішення, яке наразі оскаржується.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із орендою майна здійснюється Господарським кодексом України (який був чинний на час спірних правовідносин), Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України (чинного на час спірних правовідносин) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1-5 ст. 65 ГК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.

Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 73-1 ГК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), господарське зобов`язання державного унітарного підприємства, предмет якого підпадає під ознаки, визначені частиною третьою цієї статті, і яке укладається з особою, заінтересованою у його вчиненні, від імені або за рахунок, або в інтересах такої особи, є господарським зобов`язанням, щодо вчинення якого є заінтересованість.

Особою, заінтересованою у вчиненні господарського зобов`язання, є: посадова особа органів управління державного унітарного підприємства; посадова особа органу, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство, якщо така особа є особою, відповідальною за прийняття рішення щодо надання згоди на вчинення таким державним унітарним підприємством господарського договору; член сім`ї посадової особи, зазначеної в абзацах другому і третьому цієї частини, - чоловік (дружина), особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, батьки (усиновителі), опікун (піклувальник), брат, сестра, діти та їхні чоловіки (дружини); юридична особа, в якій будь-яка з осіб, зазначених в абзацах другому - четвертому цієї частини, є кінцевим бенефіціарним власником (контролером) або членом органу управління, органу, який здійснює функції контролю та/або нагляду.

Частиною 6 статті 73 ГК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що органами управління державного унітарного підприємства є: керівник підприємства, який призначається (обирається) суб`єктом управління об`єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством, або наглядовою радою такого підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав); наглядова рада підприємства (у разі її утворення), яка в межах компетенції, визначеної статутом підприємства та законом, контролює і регулює діяльність керівника підприємства.

Згідно з ч. 3 ст. 92 ЦК України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Так, місцевим господарським судом встановлено, що спірний Договір оренди самохідних машин чи механізмів з екіпажем № 8-29/03 від 29.03.2020 був підписаний від імені ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» директором Мельником А.В., який діяв на підставі статуту підприємства (у відповідності до умов договору), та скріплений печаткою даного підприємства.

Згідно листа НААН України від 17.04.2024 № 10.2-03/267 зазначено, що ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» самостійно вирішує питання своєї господарської діяльності, у т.ч. вступає в договірні відносини з іншими установами, підприємствами, організаціями.

Щодо погодження з Академією, як органом управління майна, в листі зазначено, що ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» може, за погодженням з Академією, здавати (а не брати) в оренду державне майно, яке обліковується на балансі господарства і тимчасово не використовується.

У даному випадку ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» за оспорюваним договором оренди є орендарем а не орендодавцем, отже погодження на укладення договору з Академією не вимагалось.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов до висновку, що матеріали справи не містять доказів того, що посада, яку обіймав Киричок В.М., належала до посад органів управління ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН», у зв`язку з чим судом першої інстанції не було встановлено жодної з перелічених ч. 2 ст. 73-1 ГК України ознак особи, заінтересованої у вчиненні господарського зобов`язання.

Крім того, враховуючи викладені вище обставини, у суду відсутні підстави для висновку про те, що директор ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» Мельник А.В. при укладенні оспорюваного Договору оренди самохідних машин чи механізмів з екіпажем № 8-29/03 від 29.03.2020 діяв без достатніх повноважень.

Згідно ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтями 76, 77, 79 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що важливим елементом змагальності господарського процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц та постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 30.06.2022 у справі № 927/774/20.

У ст. 79 ГПК України закріплюється стандарт доказування «вірогідності доказів», який підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач. Тобто із введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Іншими словами, тлумачення змісту ст. 79 ГПК України свідчить, що на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Таким чином, суд першої інстанці дійшов до висновку, що відсутні підстави для висновку про недійсність Договору оренди самохідних машин чи механізмів з екіпажем № 8-29/03 від 29.03.2020, укладеного між ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» та ФОП Киричком Д.В., з підстав, визначених ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» в зустрічній позовній заяві.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним висновок першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» до ФОП Киричка Д.В. про визнання недійсним Договору оренди самохідних машин чи механізмів з екіпажем № 8-29/03 від 29.03.2020 у зв`язку недоведеністю належними доказами.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди з ними і намагання надати іншу оцінку встановленим обставинам, що саме по собі не є підставою для скасування рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» необґрунтованою та такою, що не підлягають задоволенню, а рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2026 у справі № 911/1926/24 (911/682/25) підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання апеляційної скарги, у відповідності до статті 129 ГПК України, судом покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-271, 273, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2026 у справі № 911/1926/24 (911/682/25) залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст. ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

4. Справу № 911/1926/24 (911/682/25) повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано 28.04.2026.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді С.В. Сотніков

О.М. Остапенко