РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2026Справа № 910/511/26
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МГМ-Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мартлет" про стягнення 1 330 555,85 грн,

за участю представників:

позивача: Ширко М.Р.;

відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "МГМ-Агро" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мартлет" (далі - Компанія) 1 330 555,85 грн, з яких: 986 617,30 грн - основна заборгованість, 3 966,74 грн - три проценти річних, 339 971,81 грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем покладених на нього зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки від 17 листопада 2025 року № 17/11/2025-018 у частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

26 січня 2026 року через систему "Електронний суд" позивач на виконання вимог вказаної ухвали подав документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/511/26, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19 лютого 2026 року.

6 лютого 2026 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшла заява про забезпечення позову від цієї ж дати, яку ухвалою суду від 9 лютого 2026 року було повернуто заявнику.

9 лютого 2026 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшла заява про забезпечення позову від цієї ж дати, у задоволенні якої ухвалою суду від 11 лютого 2026 року було відмовлено.

16 лютого 2026 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшла заява від цієї ж дати про участь його представника у призначеному на 19 лютого 2026 року підготовчому засіданні, а також в усіх наступних засіданнях по справі, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року вказану заяву Товариства в частині вимог про участь його представника у засіданні, призначеному на 19 лютого 2026 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у справі № 910/511/26, - залишено без розгляду. В іншій частині вимог заяву Товариства задоволено.

У призначене підготовче засідання сторони явку своїх повноважних представників не забезпечили, хоча про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином та в установленому законом порядку, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. У зв`язку з цим ухвалою суду від 19 лютого 2026 року продовжено з власної ініціативи суду строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 7 квітня 2026 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 7 квітня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23 квітня 2026 року.

7 квітня 2026 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшло клопотання від цієї ж дати про долучення доказів до матеріалів справи (підтвердження повноважень представника позивача).

У судовому засіданні 23 квітня 2026 року представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Відповідач явку свого повноваженого представника в засідання по справі не забезпечив, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. Також Компанія в установлений судом строк відзиву на позовну заяву не подала, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направила.

Положеннями частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Беручи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2025 року між Компанією та Товариством було укладено договір поставки № 17/11/2025-018, за умовами якого останнє зобов`язалось поставити й передати у власність, а Компанія - прийняти й оплатити, сою врожаю 2025 року на зерновий склад, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, село Сінгури, вулиця Єршова, 50, на умовах DAP, відповідно до правил "Incoterms" у редакції 2020 року.

За частинами 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом така форма для цього виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Вказаний правочин підписаний кваліфікованими електронними підписами (далі - КЕП) повноважних осіб його сторін за допомогою платформи "Вчасно", а також скріплений їх електронними печатками.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. договору загальна кількість товару в заліковій вазі становить 200 тон +/-10 %. Кількість товару визначається за даними реєстру відвантаження, сформованого покупцем після фактичного приймання товару на зерновому складі покупця.

Ціна товару становить 18 100,00 грн за 1 тонну, у тому числі ПДВ - 2 222,81 грн. Загальна вартість товару становить 3 620 000,00 грн, у тому числі ПДВ - 444 561,40 грн, з урахуванням можливого відхилення обсягу поставки +/-10 %. Фактична ціна кожної партії товару може змінюватися відповідно до вмісту протеїну, згідно з розділом 7 "Коригування ціни" (пункти 4.1.-4.3. вказаного правочину).

За умовами пунктів 5.1.-5.3. договору покупець здійснює оплату 86 % вартості товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5-ти робочих днів після поставки товару в кількості, зазначеній у пункті 2.1. договору, та після отримання документів, зазначених у пункті 6.3. цього правочину. Покупець зобов`язаний оплатити 14 % від вартості товару в кількості, зазначеній у пункті 2.1. договору, протягом 5-ти робочих днів після реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), вказаних у пункті 6.4. цього договору. Обов`язки покупця по оплаті товару вважаються виконаними в момент списання грошових коштів з банківського рахунку покупця при здійсненні оплати вартості товару відповідно до реквізитів, зазначених у цій угоді.

Постачальник передає товар покупцю у власність на зерновому складі на умовах цього договору в повному обсязі до 30 листопада 2025 року. Передача товару за кількістю та якістю відбувається на зерновому складі. Право власності на товар у покупця виникає з моменту його передачі постачальником. Рахунок-фактура та видаткова накладна передаються покупцеві в паперовій або електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства України та є підставою для здійснення розрахунків за цим договором. Податкова накладна повинна бути зареєстрована в ЄРПН в електронній формі в порядку, визначеному законодавством України, з накладенням кваліфікованого електронного підпису (за обов`язковим попереднім узгодженням з покупцем) (пункти 6.1.-6.4. вказаного правочину).

Відповідно до пунктів 11.2., 11.3. договору він вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, визначених цим правочином. Всі додатки до договору є його невід`ємною частиною. Зміни й доповнення до договору виконуються тільки в письмовій формі та є дійсними тільки після їх підписання обома сторонами.

На виконання умов вказаного правочину Товариство поставило, а Компанія - без жодних заперечень і зауважень прийняла обумовлений договором товар на загальну суму 1 086 617,30 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: видаткових накладних: від 19 листопада 2025 року № 123 на суму 414 461,90 грн, від 21 листопада 2025 року № 124 на суму 369 713,04 грн, від 23 листопада 2025 року № 125 на суму 302 442,36 грн, - які підписані КЕП повноважних представників сторін та скріплені їх електронними печатками за допомогою платформи "Вчасно"; товарно-транспортних накладних з підписами повноважних представників вантажовідправника та вантажоодержувача, а також з відбитками печаток останніх: від 23 листопада 2025 року № 269, від 18 листопада 2025 року № 267, від 19 листопада 2025 року № 268.

Судом також встановлено, що Товариство у передбаченому законом порядку склало та зареєструвало в ЄРПН податкові накладні на вказані господарські операції, вчинені в межах укладеного між сторонами договору. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями податкових накладних: від 19 листопада 2025 року № 11 на суму ПДВ 50 898,83 грн (зареєстрована в ЄРПН 15 грудня 2025 року), від 21 листопада 2025 року № 12 на суму ПДВ 45 403,36 грн (зареєстрована в ЄРПН 15 грудня 2025 року), від 23 листопада 2025 року № 13 на суму ПДВ 37 142,04 грн (зареєстрована в ЄРПН 15 грудня 2025 року), - з копіями відповідних квитанцій контролюючого органу про їх реєстрацію в ЄРПН.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за наведеним договором свідчить відсутність з боку Компанії претензій і повідомлень про порушення позивачем умов цього правочину.

Однак, відповідач у встановлений договором строк не розрахувався за поставлений позивачем товар у повному обсязі, у зв`язку з чим у Компанії виникла заборгованість перед Товариством на суму 986 617,30 грн. Факт вказаної суми заборгованості був зафіксований сторонами в акті звірки взаємних розрахунків за період з 1 листопада 2025 року по 16 грудня 2025 року, який підписаний КЕП повноважних представників сторін і скріплений їх електронними печатками за допомогою платформи "Вчасно". Копія вказаного акта також містися в матеріалах справи.

З наявної в матеріалах справи копії листа Компанії вих. № 17/12-01 вбачається, що остання не заперечувала факт поставки позивачем обумовленого договором товару на загальну суму 1 086 617,30 грн та гарантувала оплату спірної заборгованості в розмірі 986 617,30 грн до 31 грудня 2025 року. Оскільки зазначена сума боргу відповідачем погашена не була, Товариство звернулося до Компанії з вимогою від 14 січня 2026 року № М1.09.2026.003 про оплату поставленого товару до 20 січня 2026 року. Копія вказаної вимоги з належними доказами її направлення відповідачу засобами поштового зв`язку містяться в матеріалах справи. Однак, ця вимога була залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за договором, яка складає 986 617,30 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і Компанія на момент прийняття рішення не надала документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до відповідача про стягнення спірної суми основного боргу. Отже, позов у цій частині підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого товару, позивач також просив суд стягнути з відповідача 339 971,81 грн штрафних санкцій, з яких: 241 310,08 грн - штраф, нарахований на підставі пункту 8.3. договору в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочки оплати товару за період з 27 листопада 2024 року по 17 січня 2024 року, 98 661,73 грн - штраф, нарахований на підставі пункту 8.3. договору за порушення строку оплати товару понад 10 календарних днів.

Частиною 1 статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частин 1, 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з абзацом 1 частини 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з абзацом 1 частини 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Відповідно до частини 1 статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У пункті 8.3. договору сторони погодили, що у разі прострочки оплати товару зі сторони покупця за фактично поставлений товар, останній сплачує постачальнику штраф 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочки, а при прострочці понад 10 календарних днів - додатково 10% від суми заборгованості.

Суд зазначає, що хоча сторони в договорі й назвали штрафну санкцію в розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочки штрафом, остання, з огляду на механізм її нарахування, за своєю правовою природою є пенею.

Разом із цим, імперативною нормою абзаца 2 частини 3 статі 549 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Однак, у порушення вказаної норми Кодексу, заявлена до стягнення з відповідача сума пені значно перевищує встановлений законом граничний розмір такої штрафної санкції.

Відповідно до статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що згідно наявного в позовній заяві Товариства розрахунку спірної суми пені вбачається, що останнім до стягнення з відповідача заявлена неустойка за період прострочення грошового зобов`язання з 27 листопада 2024 року по 17 січня 2024 року. Однак, з матеріалів справи вбачається, що у вказаний період грошове зобов`язання відповідача з оплати товару в силу пунктів 5.1., 5.2. договору ще не виникло, що виключає можливість нарахування пені за вказані дні визначеного позивачем періоду.

У судовому засіданні представник позивача зазначив про те, що у наведеному в позовній заяві розрахунку помилково було значено про нарахування вказаної штрафної санкції за 2024 рік замість 2025 року. Однак, нарахування пені за період з 27 листопада 2025 року по 17 січня 2025 року також не узгоджується з фактичними обставинами даної справи й суперечить приписам чинного законодавства. Більш того, судом враховано, що період розрахунку інших заявлених з відповідача сум також був визначений самим позивачем з 27 листопада 2024 року по 17 січня 2024 року.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 241 310,08 грн штрафу, який за своєю правовою природою є пенею, з огляду на її необґрунтованість.

Разом із цим, оскільки заявлений позивачем до стягнення розмір штрафу в сумі 98 661,73 грн є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору й не перевищує розрахованої судом суми, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної неустойки підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого товару, позивач також просив суд стягнути з відповідача 3 966,74 грн трьох процентів річних, нарахованих на відповідні суми основної заборгованості за період з 27 листопада 2024 року по 17 січня 2024 року згідно наданого позивачем розрахунку.

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом із цим, як вже було зазначено судом, у заявлений позивачем період спірне грошове зобов`язання у відповідача не існувало, у зв`язку з чим правові підстави для стягнення нарахованої Товариством суми даної компенсаційної виплати відсутні.

При цьому суд звертає увагу позивача на те, що останній не позбавлений права та можливості стягнути з відповідача належні суми неустойки та трьох процентів річних у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом звернення до суду з відповідним позовом про стягнення вказаних сум за відповідний період прострочення виконання Компанією спірного грошового зобов`язання.

За частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин позов Товариства підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мартлет" (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 68, офіс 212; ідентифікаційний код 40562907) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МГМ-Агро" (01042, місто Київ, вулиця Іоанна Павла ІІ, будинок 4/6, корпус В, кімната 501; ідентифікаційний код 39908789) 986 617 (дев`ятсот вісімдесят шість тисяч шістсот сімнадцять) грн 30 коп. основної заборгованості, 98 661 (дев`яносто вісім тисяч шістсот шістдесят одну тисячу) грн 73 коп. штрафу та 13 023 (тринадцять тисяч двадцять три) грн 35 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28 квітня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко