ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року Справа № 918/765/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Костючок С.Ю.

відповідача: Василюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича

на рішення Господарського суду Рівненської області, ухвалене 23.12.2025, повне рішення складено 30.12.2025,

у справі № 918/765/25

за позовом Управління комунальною власністю Виконавчого комітету Рівненської міської ради

до відповідача Фізичної особи-підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича

про розірвання договору оренди та звільнення нежитлових приміщень

У серпні 2025 року Управління комунальною власністю Виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича про розірвання договору оренди та звільнення нежитлових приміщень.

Господарський суд Рівненської області рішенням від 23.12.2025 позов задоволив та ухвалив:

Розірвати договір оренди нежитлового приміщення від 27.02.2017 № 2106, укладений між Фізичною особою-підприємцем Шабаліним Сергієм Сергійовичем та Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича звільнити нежитлове приміщення загальною площею 89,6 кв.м., що розташоване за адресою: м. Рівне, вул. Драгоманова, 19 а (приміщення №№1-8 будівлі літ. "А-1"), шляхом виселення та передати Управлінню комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради по акту прийому-передачі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича на користь Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради 6 056,00 грн витрат зі сплати судового збору за подачу позову.

19.01.2025, через систему Електронний суд, відповідач Фізична особа-підприємець Шабалін Сергій Сергійович, не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої скаржник зазначає:

- закон пов`язує можливість дострокового розірвання договорів за рішенням суду у зв`язку з невиконанням сторонами обов`язків, передбачених договором;

- у питаннях підстав для розірвання договорів оренди землі має в сукупності досліджуватися як систематичність, так і істотність допущеного порушення умов договору, так і бажання (волевиявлення) сторін договору;

- відповідно до розрахунку заборгованості з орендної плати по Договору № 2016, виданим Орендодавцем, в Орендаря станом на 24.09.2025 заборгованість становить 0 грн 00 коп., а також нарахована та сплачена пеня в сумі 10 594 грн 30 коп.;

- Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 03 жовтня 2019 року № 157-IX містить інше правове регулювання дострокового припинення договору оренди державного або комунального майна;

- за ч. 2 ст. 24 вказаного Закону договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором;

- Верховний Суд у справі № 910/5508/23 послався на помилковість висновків судів про можливість розірвання договору оренди внаслідок систематичної несвоєчасної сплати орендної плати та нездійснення страхування орендованого майна, оскільки приписи статті 24 Закону № 157-ІХ не містять таких підстав для дострокового припинення договору оренди;

- при цьому Верховний Суд послався на правовий висновок у справі № 926/4092/21, за яким, оскільки Закон № 157-ІХ є спеціальним нормативним актом у сфері регулювання правовідносин оренди державного та комунального майна, договір оренди може бути розірвано лише з підстав, передбачених цим Законом.

Враховуючи наведене вище, скаржник просить рішення Господарського суду Рівненської області від 23.12.2025 у справі № 918/765/25 скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 20.01.2026, для розгляду справи № 918/765/25 визначено колегію суддів у складі: Крейбух О.Г. головуючий суддя, Тимошенко О.М., Юрчук М.І.

Листом № 918/765/25/264/26 від 20.01.2026 матеріали справи витребувано у Господарського суду Рівненської області.

27.01.2026 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи № 918/765/25.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Юрчука М.І. у період з 26.01.2026 по 04.02.2026 включно, проведено його заміну у судовій справі № 918/765/25, протокол від 30.01.2026, яким визначено для розгляду справи колегію суддів у складі: Крейбух О.Г. головуючий суддя, Тимошенко О.М., Розізнана І.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.01.2026 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 23.12.2025 у справі № 918/765/25 залишено без руху. Запропоновано Фізичній особі-підприємцю Шабаліну Сергію Сергійовичу протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені недоліки апеляційної скарги та подати до суду докази сплати 7 267,20 грн судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

09.02.2026 (вх. № 1145/26) до суду, через систему Електронний суд, від Фізичної особи-підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича надійшла заява про усунення недоліків до якої долучено квитанцію № 18 від 04.02.2026 про сплату 7 267,20 грн судового збору.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 23.12.2025 у справі № 918/765/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 11.03.2026 о 10:00.

20.02.2026 (вх. № 1506/26), через систему Електронний суд, від Управління комунальною власністю Виконавчого комітету Рівненської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити відповідачу в задоволенні його апеляційної скарги та залишити в силі рішення Господарського суду Рівненської області від 23 грудня 2025 року в даній справі.

11.03.2026 (вх. № 2077/26), через систему Електронний суд, від представника Фізичної особи-підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича - адвоката Василюк В.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справу у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні в Золочівському районному суді Львівської області, призначеному на 11.03.2026 о 10:30 год.

Також 11.03.2026 (вх. № 2078/26), через систему Електронний суд, від представника Фізичної особи-підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича - адвоката Ковтун Л.В. надійшла заява, в якій просить відкласти судовий розгляд справи на іншу дату у зв`язку з вступом у справу та укладенням договору про надання правничої допомоги від 10.03.2026, та у зв`язку із відсутністю скаржника через тимчасову непрацездатність і його перебування на стаціонарному лікуванні.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2026, серед іншого, відкладено розгляд справи на 08.04.2026 об 11:00.

08.04.2026 (вх. № 2896/26), через систему Електронний суд, від представника Фізичної особи-підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича - адвоката Василюк В.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справу у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні.

Заслухавши в судовому засіданні 08.04.2026 пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, суд апеляційної інстанції, на стадії дослідження доказів, ухвалою від 08.04.2026 відклав розгляд справи на 29.04.2026 об 11:00.

29.04.2026 (вх. № 3564/26), через систему Електронний суд, від представник Фізичної особи-підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича - Ковтун Л.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справу у зв`язку з перебуванням на лікуванні відповідача, а також необхідністю врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди, зокрема у зв`язку з поданням відповідного звернення до Рівненської міської ради та очікуванням проведення особистого прийому уповноваженою посадовою особою для погодження умов такої угоди.

У судовому засіданні 29.04.2026 представник відповідача підтримав заявлене клопотання, тоді як представник позивача заперечив проти його задоволення, зазначивши, що їй не відомо про наявність проекту мирової угоди та звернення до Рівненської міської ради.

Розглянувши вказане клопотання про відкладення розгляду справу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами 11, 12 статті 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Разом з тим у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Колегія суддів зауважує, що розгляд даної справи вже неодноразово відкладався, у зв`язку з чим у відповідача було достатньо часу для вжиття заходів, спрямованих на врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди.

Крім того, можливість врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди існувала і на стадії розгляду справи судом першої інстанції, однак відповідних дій у цей період вчинено не було.

За таких обставин наведені у клопотанні підстави не свідчать про неможливість розгляду справи у призначеному судовому засіданні та не є безумовною підставою для його відкладення.

Тому клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, з огляду на викладені в ньому обставини, задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні 29.04.2026 представники позивача та відповідача взяли участь в судових дебатах.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

27.02.2017 між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (надалі за текстом - Орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Шабаліним Сергієм Сергійовичем (надалі за текстом - Орендар, відповідач) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 2106 (надалі за текстом - Договір), відповідно до п. 1.1 якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення (майно), розташоване за адресою: м. Рівне, вул. Драгоманова, 23 загальною площею 89,6 кв. м, яке перебуває на балансі управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Згідно з п. 3.1 Договору, строк договору оренди встановлюється на два роки одинадцять місяців - з 27 лютого 2017 року по 26 січня 2020 року.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором за умови згоди Балансоутримувача.

За змістом п. 4.1 Договору, орендна плата визначається за результатами конкурсу на право укладення договору від 24.02.2017 та становить без ПДВ за місяць оренди - 7 062,93 грн.

Відповідно до п. 4.3 Договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за попередній місяць.

Орендна плата сплачується Орендарем до 20 числа поточного місяця (п. 4.4 Договору).

Згідно з п. 6.2.4 Договору до обов`язків Орендаря належить своєчасне і повне внесення орендної плати.

Відповідно до п. 6.2.10 та п. 6.2.11 Договору, Орендар зобов`язується застрахувати орендоване майно. Постійно поновлювати договір страхування таким чином, щоб увесь строк оренди майно було застрахованим. До 01 січня щорічно письмово повідомляти управління комунальною власністю про наявність договору страхування орендованого майна з наданням копії страхового полісу чи сертифікату.

Орендодавець має право звернутися до господарського суду з позовом про дострокове розірвання договору оренди, якщо Орендарю не виконує свої зобов`язання, передбачені договором (п. 7.1.3 Договору).

Вказаний договір підписаний сторонами /а.с. 4/.

31.01.2020 між сторонами укладено Додатковий договір до договору оренди № 1206 від 27.02.2017, відповідно до якого п. 1.1 та п. 4.1 Договору викладено в наступній редакції:

1.1 Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення (майно), розташовані за адресою: м. Рівне, вул. Драгоманова, 23 (приміщення № № 1-8 будівлі літ. "А-1" згідно з технічним паспортом від 17.10.1995, виготовленим КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації") загальною площею 89,6 кв.м.

4.1 Орендна плата визначається за результатами конкурсу на право укладення договору від 24.02.2017 року та становить без ПДВ за місяць оренди - 7 201,09 грн.

25.06.2020 між сторонами укладено Додатковий договір до договору оренди № 1206 від 27.02.2017, відповідно до якого п. 1.1 Договору викладено в наступній редакції:

1.1 Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення (майно), розташовані за адресою: м. Рівне, вул. Драгоманова, 19а (приміщення №№1-8 будівлі літ. "А-1" згідно з технічним паспортом від 17.10.1995, виготовленим КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації") загальною площею 89,6 кв.м.

18.07.2024 позивач звертався до відповідача з претензією № 08-436/24, у якій вимагав сплатити заборгованість, станом на 17.07.2024, з орендної плати в сумі 26 997,66 грн, що є заборгованістю за 2 місяці підряд, а також надати копії документів, що підтверджують страхування орендованого майна /а.с. 9-10/.

Також 20.02.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією № 08-76/25, у якій вимагав сплатити заборгованість, станом на 20.02.2025, з орендної плати в сумі 49 918,18 грн, що є заборгованістю за 3 місяці підряд, а також надати копії документів, що підтверджують страхування орендованого майна /а.с. 11-12/.

За твердженнями позивача, відповідач неналежно виконує договірні зобов`язання щодо сплати орендних платежів та страхування майна, при цьому несплата орендної плати має систематичний характер, що підтверджується розрахунком заборгованості, долученим до позовної заяви.

Станом на 07.08.2025 за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 55 946,48 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом до відповідача про розірвання договору оренди та звільнення нежитлових приміщень.

23.12.2025 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення, яким позов задоволено.

Вказане рішення мотивоване тим, що істотне порушення наймачем такої умови договору найму майна як своєчасне внесення орендної плати та невиконання обов`язків щодо належного страхування майна є достатньою підставою для дострокового розірвання договору найму та звільнення нежитлового приміщення, шляхом виселення та передання його наймодавцеві.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Згідно з пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди нежитлового приміщення, що перебуває у комунальній власності.

Відповідно до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

При цьому колегія суддів зазначає, що питання розірвання договірних орендних відносин має вирішуватися із застосуванням Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним нормативним актом у сфері регулювання правовідносин з оренди державного та комунального майна.

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з частиною 4 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

За змістом частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено п. 4.4 Договору, Орендна плата сплачується Орендарем до 20 числа поточного місяця.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що орендар систематично порушує умови Договору щодо сплати орендних платежів, а розмір заборгованості складає істотну суму. Також орендарем не виконуються зобов`язання щодо страхування орендованого майна і такі порушення Договору, на переконання позивача, є істотними.

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору.

Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору.

У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - "значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору". Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18 та від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини 2 статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини 2 статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку.

Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.

Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.

Так з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором оренди станом на 29.07.2025 /а.с. 13/, судом апеляційної інстанції встановлено систематичну несплату відповідачем орендних платежів за період з серпня по грудень 2024 року та з березня по квітень 2025 року. Загальна сума заборгованості становить 55 946,48 грн, з яких 46 533,06 грн - основний борг з орендної плати, а 9 413,42 грн - пеня.

При цьому доказів, які б спростовували наявність та розмір заборгованості за Договором оренди станом на 29.07.2025, матеріали справи не містять.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 звертала увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачем надано розрахунок, складений та підписаний позивачем, заборгованості за Договором, відповідно до якого станом на 25.09.2025 загальна сума заборгованості становить 0 грн 00 коп.

Колегія суддів зауважує, що сплата орендарем заборгованості з орендної плати має правове значення, якщо до моменту сплати заборгованості орендодавець звернувся з позовом про стягнення такої заборгованості. Водночас подальше погашення заборгованості - невчасно сплаченої орендної плати не спростовує факт несплати орендарем орендної плати та не впливає на можливість пред`явлення і задоволення судом позову про розірвання договору.

Отже, той факт, що на момент розгляду справи орендар погасив заборгованість за орендною платою, не впливає на право орендодавця вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України (у разі систематичної (два та більше випадки) повної несплати орендної плати та істотності такого порушення).

У контексті частини 2 статті 651 ЦК України систематична несплата може підтверджувати ненадійність контрагента і те, що кредитор не може бути впевнений у належному виконанні договору в майбутньому, і такий висновок не спростовується подальшим погашенням заборгованості.

Аналогічний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23.

До того ж з наданого відповідачем розрахунку заборгованості за договором оренди станом на 25.09.2025 також вбачається систематична несплата орендних платежів, а саме за період з квітня по травень 2020 року, з лютого по березень та з вересня по жовтень 2022 року, з січня по лютий та з жовтня по листопад 2023 року, а також з лютого по березень та з травня по червень 2024 року /а.с. 68 на звороті - 69/.

Вказане свідчить про систематичний характер порушень відповідачем умов Договору в частині своєчасної та повної сплати орендних платежів, що, у свою чергу, підтверджує неналежне виконання ним договірних зобов`язань та істотність такого порушення.

Крім того в матеріалах справи також відсутні докази страхування орендованого майна та повідомлення позивача про наявність договору про таке страхування за період з 2017 року по 2024 рік, як того вимагають пункти 6.2.10 та 6.2.11 Договору.

Водночас наданий, в якості заперечень на зазначені обставини, відповідачем договір страхування, строк дії якого визначено з 21.08.2025 по 21.08.2026, не є належним підтвердженням виконання зазначеного обов`язку у попередні періоди та не свідчить про безперервність страхування орендованого майна протягом усього строку оренди, що передбачено пунктом 6.2.10 договору.

Що стосується істотності порушення умов договору, то в цій частині колегія суддів зазначає, що наймодавець, вступаючи в договірні відносини щодо оренди майна, розраховував на належне і своєчасне виконання умов договору оренди, в тому числі стосовно страхування орендованого майна.

Отже, поєднання відсутності належних доказів виконання відповідачем обов`язку щодо страхування орендованого майна та повідомлення позивача про наявність договору страхування за період з 2017 року по 2024 рік із систематичною несплатою орендних платежів свідчить про порушення умов договору, яке за своїми наслідками може вважатися істотним, оскільки позбавляє орендодавця можливості розраховувати на належне виконання договору та належний захист своїх майнових інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено; укладення з орендарем договору концесії такого майна; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); припинення юридичної особи - орендаря або юридичної особи - орендодавця (за відсутності правонаступника); смерті фізичної особи - орендаря; визнання орендаря банкрутом; знищення об`єкта оренди або значне пошкодження об`єкта оренди.

Водночас частиною 2 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Таким чином, законодавець передбачив можливість дострокового припинення договору оренди з підстав, зокрема визначених умовами договору.

Так у пунктах 7.1.3 та 7.1.4 Договору сторони узгодили, що Орендодавець має право звернутися до господарського суду з позовом про дострокове розірвання договору оренди, якщо Орендар, серед іншого, не виконує свої зобов`язання, передбачені договором. Орендодавець має право відмовитися від даного договору і вимагати повернення орендованого майна, якщо Орендар не вносить плату за користування орендованим майном протягом трьох місяців підряд.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що при вирішенні питання про розірвання договору оренди у разі систематичного невнесення орендної плати, у поєднанні із Законом України "Про оренду державного та комунального майна" та з урахуванням умов договору оренди, застосуванню підлягають також положення частини 2 статті 651 ЦК України. Застосування цього положення, яке визначає істотність порушення договору через значну міру позбавлення того, на що сторона розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, зокрема принципам справедливості, добросовісності та розумності, передбаченим пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Щодо посилання скаржника на правовий висновок Верховного Суду, що наведений у постанові від 29.05.2024 у справі № 910/5508/23, колегія суддів зазначає наступне.

Так у пункті 30 згаданої вище постанови Верховний Суд зазначив: "оскільки ні приписи статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ні умови Договору не містять таких підстав для дострокового припинення договору оренди, як систематична несвоєчасна сплата орендної плати та нездійснення страхування орендованого майна, висновки судів попередніх інстанцій про необхідність задоволення позову Регіонального управління з цих підстав є помилковими.".

Натомість у цій справі судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що умовами договору передбачена підстава для дострокового припинення договору оренди у разі систематичного невнесення орендної плати протягом трьох місяців підряд, що відповідає положенням частини 2 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та положенням пунктів 7.1.3 і 7.1.4 договору.

За наведеного колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника в цій частині.

Отже суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок місцевого господарського суду про те, що задоволення позову є правомірними, оскільки в діях орендаря вбачаються істотні порушення умов договору, що виправдовують його дострокове розірвання.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

У зв`язку з розірванням договору оренди у відповідача відсутні підстави для зайняття приміщення, що було предметом оренди, тому позивач вправі вимагати усунення перешкод у користуванні майном шляхом звільнення нежитлових приміщень.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом належним способом. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц; постанову Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 761/17142/15-ц).

Колегія суддів зазначає, шо вимога про звільнення нежитлових приміщень відповідає ефективному способу захисту прав позивача та є похідною вимогою, задоволення якої залежить від задоволення позовної вимоги про розірвання договору.

З огляду на задоволення основної вимоги, похідна вимога також є правомірною і підлягає задоволенню, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Інші доводи скаржника не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин.

Відповідно до статей 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з статтею 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з статтею 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів вважає, що скаржник не довів тих обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог та заперечень. Рішення Господарського суду Рівненської області від 23.12.2025 у справі № 918/765/25 ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

На підставі статті 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 23 грудня 2025 року у справі № 918/765/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Справу № 918/765/25 повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повну постанову складено "29" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Розізнана І.В.